Ухвала

29 липня 2020 року

м. Київ

справа № 323/3321/18

провадження № 61-10968ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 25 жовтня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 29 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позову посилалась на те, що 17 листопада 2017 року набрало законної сили рішення Оріхівського районного суду Запорізької області, яким зобов`язано ОСОБА_1 сплачувати аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісяця, починаючи з 28 квітня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку по 300 грн щомісячно, починаючи з 28 квітня 2017 року і до досягнення ОСОБА_3 трирічного віку.

Відповідач у добровільному порядку аліменти не сплачує, у зв`язку з чим ОСОБА_2 вважає, що має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від прострочених сум за кожен день затримки сплати аліментів на підставі статті 196 СК України.

Посилаючись на викладені обставини, просила суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років в загальному розмірі 64 490,55 грн.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 25 жовтня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 31 895,95 грн неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 29 травня 2020 року рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 25 жовтня 2019 року залишено без змін.

У липні 2020 року від ОСОБА_1 до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 25 жовтня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 29 травня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Предметом позову у цій справі є стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» («Азюковська проти України») рішення від 09 жовтня 2018 року.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Разом із тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 3 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 25 жовтня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 29 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев