Справа № 466/3318/19 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/811/3780/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.

суддів: Мельничук О.Я., Курій Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2019 року у справі за позовом Головного територіального управління юстиції у Львівській області до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення коштів,-

в с т а н о в и в :

В квітні 2019р. представник Головного територіального управління юстиції у Львівській області звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення коштів, в якому просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного територіального управління юстиції у Львівській області безпідставно набуті кошти в сумі 129 583,35 гривень та судовий збір в розмірі 1943,75 гривень.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - Відділ) перебували 4 виконавчі провадження з примусового виконання:

- виконавчого листа № 2/466/294/13, виданого 30.04.2013 Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 та інших в користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості у розмірі 547695,88 грн.;

- виконавчого листа № 2/466/294/13, виданого 30.04.2013 Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 та інших в користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості у розмірі 3012,00 грн.;

- виконавчого листа № 2-999/2011, виданого 24.05.2012 Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 та інших в користь ПАТ «Фідобанк» заборгованості у розмірі 379340,18 грн.;

- виконавчого листа № 2-999/2011, виданого 24.05.2012 Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 та інших в користь ПАТ «Фідобанк» заборгованості у розмірі 1820,00 грн..

Вищезгадані виконавчі провадження входили до складу зведеного виконавчого провадження №41315181.

В процесі примусового виконання зведеного виконавчого провадження державним виконавцем описано й арештовано нерухоме майно боржника, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 362,6 кв.м., що знаходиться на АДРЕСА_1 та земельна ділянка для обслуговування магазину за тією ж адресою площею 0,0087 га. Згодом, вищевказане майно було реалізовано на прилюдних торгах.

Кошти, що отримані від реалізації майна боржника перераховані на банківські рахунки ПАТ «Фідобанк» та АТ «Ощадбанк» як стягувачів у виконавчому провадженні, а виконавчі провадження закінчені на підставі п. 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV у зв`язку з фактичним виконанням рішення.

Відповідно до положень статті 43 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV, що діяв на момент перерахування коштів, розподіл стягнутих державним виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаної від реалізації майна боржника) здійснюється у такому порядку:

1) у першу чергу повертається авансовий внесок сторін та інших осіб на організацію та проведення виконавчих дій;

2) у другу чергу компенсуються витрати державної виконавчої служби, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, не покриті авансовим внеском сторін та інших осіб;

3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми;

4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені державним виконавцем відповідно до вимог цього Закону. Сума, що залишилася після сплати штрафів, повертається боржнику.

Таким чином, залишок коштів від реалізації майна в сумі 129583,35 грн. перераховано на банківський рахунок відповідача, про що свідчить платіжне доручення від 19.09.2014 № 2446 (копія додається).

10.07.2015 Шевченківським районним судом м. Львова прийнято рішення у справі № 466/6052/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ПП «Нива ВШ», ОСОБА_2 , Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Заступника начальника підрозділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області, Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області, Приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Дулик Мирослави Богданівни, треті особи ПАТ «Державний ощадний банк», ПАТ «Фідобанк», ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів, визнання недійсними та скасування актів державного виконавця, визнання недійсними та скасування свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, скасування державної реєстрації права власності на майно, визнання незаконною та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав, визнання права власності на майно, позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 до ПП «Нива ВШ», ОСОБА_2 , Реєстаційної служби Львівського міського управління юстиції, Заступника начальника підрозділу примусового виконання рішень УДВС ГТЮ у Львівській області, Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області, Приватного нотаріуса Львівського нотаріального окружного Дулик Мирослави Богданівни, треті особи ПАТ «Державний ощадний банк», ПАТ «Фідобанк», ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів, визнання недійсними та скасування актів державного виконавця, визнання недійсними та скасування свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, скасування державної реєстрації права власності на майно, визнання незаконною та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав, визнання права спільної сумісної власності на майно, відмовлено за безпідставністю.

19.11.2015 Шевченківським районним судом м. Львова прийнято додаткове рішення у справі № 466/6052/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ПП «Нива ВШ», ОСОБА_2 , Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Заступника начальника підрозділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області, Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області, Приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Дулик Мирослави Богданівни, треті особи ПАТ «Державний ощадний банк», ПАТ «Фідобанк», ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів, визнання недійсними та скасування актів державного виконавця, визнання недійсними та скасування свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, скасування державної реєстрації права власності на майно, визнання незаконною та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав, визнання права власності на майно, позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 до ПП «Нива ВШ», ОСОБА_2 , Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Заступника начальника підрозділу примусового виконання рішень УДВС ГТЮ у Львівській області, Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області, Приватного нотаріуса Львівського нотаріального окружного Дулик Мирослави Богданівни, треті особи ПАТ «Державний ощадний банк», ПАТ «Фідобанк», ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів, визнання недійсними та скасування актів державного виконавця, визнання недійсними та скасування свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, скасування державної реєстрації права власності на майно, визнання незаконною та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав, визнання права спільної сумісної власності на майно, яким відмовлено за безпідставністю.

Не погодившись вище згаданими рішеннями, відповідач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги. 09.02.2016 Апеляційний суд Львівської області прийняв рішення, яким апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задоволено частково. Скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10.07.2015 та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19.11.2015. Прийнято нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано недійсними прилюдні торги які відбулись 15.08.2014 з продажу лотів:

1) № 1 - земельної ділянки площею 87 кв.м.; № 2 - нежитлового приміщення;

2) № 1-7 загальною площею 94,6 кв.м.; № 3 - нежитлових приміщень № 21-30, 43-50, 61-65 загальною площею 268 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а також протоколи проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), що належить на праві власності ОСОБА_1 від 15.08.2014 № 1414127-1; № 1414127-2; № 1414127-3;

- визнано недійсними та скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 2406, видане 29.08.2014 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дулик М.В., а саме земельної ділянки площею 0,0087 га за адресою АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію права власності, проведену на підставі цього свідоцтва;

- визнано недійсним та скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 2408, виданого 29.08.2014 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дулик М.В., а саме нежитлових приміщень №21-30, 43-50, 61-65 загальною площею 268 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та скасовано державну реєстрацію права власності, проведену на підставі цього свідоцтва;

- визнано недійсним та скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 2410, виданого 29.08.2014 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дулик М.Б., а саме нежитлового приміщення №1-7 загальною площею 94,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та скасовано державну реєстрацію права власності, проведену на підставі цього свідоцтва.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2016 у справі № 466/6052/14-ц касаційні скарги ОСОБА_2 , ПАТ «Державний ощадний банк України» та Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області відхилено. Рішення апеляційного суду Львівської області від 09.02.2016 залишено без змін.

У зв`язку із цим, переможець прилюдних торгів ОСОБА_2 звернувся з позовом до Головного територіального управління юстиції у Львівської області про стягнення коштів за оплату вищевказаного майна.

13.10.2017 року Галицького районного суду м. Львова прийнято рішення у цивільній справі №461/4571/17, яким задоволено позов ОСОБА_2 (переможця прилюдних торгів) до Головного територіального управління юстиції у Львівській області про стягнення з Головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1 153 585 (один мільйон сто п`ятдесят три тисячі п`ятсот вісімдесят п`ять гривень 00 копійок).

03.10.2018 року Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист № 461/4571/17 на підставі вищевказаного рішення суду.

На виконання Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 на підстави заяви ОСОБА_2 , Головним управлінням державної казначейської служби України у Львівській області забезпечено безспірне списання коштів у розмірі 1 153 585 грн. з рахунків Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що свідчать меморіальні ордери від 12.11.2018 № 1, № 2, № 3 (копії додаються).

Нормативно - правовими підставами звернення позивача до Шевченківського районного суду м. Львова за захистом порушеного права та стягнення з відповідача суми боргу, є відповідно до положень статті 216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до частини другої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Частиною другою статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь - який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи те, що прилюдні торги, за наслідками яких були розподілені кошти визнані недійсними, а тому особи, що отримали кошти зобов`язані повернути їх як одержані без достатньої правової підстави.

У зв`язку із цим, 30.11.2018р. Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області скеровувалась вимога до ОСОБА_1 щодо повернення безпідставно набутих коштів у сумі 129 583,35 грн..

Відповідно до повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, 07.12.2018 ОСОБА_1 отримала вищевказану вимогу. Станом на 16.04.2019 (день подання позову), жодних коштів відповідачем не повернуто.

Враховуючи вищевикладене, оскільки існує необхідність ефективного захисту порушених прав і законних інтересів держави, вимушені звернутися з позовом до суду про стягнення коштів.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Головного територіального управління юстиції у Львівській області (, рахунок № НОМЕР_2 в ДКСУ у м. Києві, МФО 820172) безпідставно набуті кошти в сумі 129583,35 гривень (сто двадцять дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят три гривні 35 копійок).

Стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Головного територіального управління юстиції у Львівській області (, рахунок № НОМЕР_2 в ДКСУ у м. Києві, МФО 820172) судовий збір в розмірі 1943 грн. 75 коп. (одна тисяча дев`ятсот сорок три гривні 75 копійок).

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_1 ..

Вважає, що рішення суду підлягає скасуванню, виходячи із наступного.

Як підставу позову позивач зазначив стягнення коштів внаслідок застосування наслідків недійсного правочину.

Натомість, ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2016р. по справі №466/6052/14-ц, встановлено, що ОСОБА_1 не є стороною правочину із продажу на прилюдних торгах її майна. Отже до відповідача, який не є стороною недійсного правочину не можна застосувати вимоги ст..216 ЦК України.

Також зазначає, що оскаржуване рішення винесено всупереч Ухвалі ВССУ у справі №466/6052/14-ц, без дотримання вимог ст..82 ЦПК України. Саме по собі посилання на ст..1212 ЦК України теж не може бути підставою для задоволення позову, оскільки позивач не змінив підставу позову та не заявив вимоги про стягнення грошових коштів в порядку віндикації.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "Varela Assalino contre le Portugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов Головного територіального управління юстиції у Львівській області, суд першої інстанції, виходив з того, що прилюдні торги, за наслідками яких були розподілені кошти визнані судом недійсними, а тому відповідач ОСОБА_1 , яка отримала кошти сумі 129 583,35 грн., зобов`язана повернути їх як одержані без достатньої правової підстави.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріалами справи та судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебували 4 виконавчі провадження з примусового виконання:

- виконавчого листа № 2/466/294/13, виданого 30.04.2013 Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 та інших в користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості у розмірі 547695,88 грн.;

- виконавчого листа № 2/466/294/13, виданого 30.04.2013 Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 та інших в користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості у розмірі 3012,00 грн.;

- виконавчого листа № 2-999/2011, виданого 24.05.2012 Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 та інших в користь ПАТ «Фідобанк» заборгованості у розмірі 379340,18 грн.;

- виконавчого листа № 2-999/2011, виданого 24.05.2012 Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 та інших в користь ПАТ «Фідобанк» заборгованості у розмірі 1820,00 грн.

Вищезгадані виконавчі провадження входили до складу зведеного виконавчого провадження №41315181.

В процесі примусового виконання зведеного виконавчого провадження державним виконавцем описано й арештовано нерухоме майно боржника, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 362,6 кв.м., що знаходиться на АДРЕСА_1 та земельна ділянка для обслуговування магазину за тією ж адресою площею 0,0087 га. Згодом, вищевказане майно було реалізовано на прилюдних торгах.

Кошти, які отримані від реалізації майна боржника перераховані на банківські рахунки ПАТ «Фідобанк» та АТ «Ощадбанк» як стягувачів у виконавчому провадженні, а виконавчі провадження закінчені на підставі п. 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV у зв`язку з фактичним виконанням рішення.

Відповідно до положень статті 43 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV, що діяв на момент перерахування коштів, розподіл стягнутих державним виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаної від реалізації майна боржника) здійснюється у такому порядку:

1) у першу чергу повертається авансовий внесок сторін та інших осіб на організацію та проведення виконавчих дій;

2) у другу чергу компенсуються витрати державної виконавчої служби, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, не покриті авансовим внеском сторін та інших осіб;

3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми;

4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені державним виконавцем відповідно до вимог цього Закону. Сума, що залишилася після сплати штрафів, повертається боржнику.

Таким чином, залишок коштів від реалізації майна в сумі 129583,35 грн. перераховано на банківський рахунок відповідача ОСОБА_1 , про що свідчить платіжне доручення від 19.09.2014 № 2446 (а.с.16).

Як вбачається із рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10.07.2015 року у справі №466/6052/14-ц, у задоволенні позову ОСОБА_1 та третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 до ПП « Нива ВШ», ОСОБА_2 , Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції , Заступника начальника підрозділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області , Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області, Приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Дулик Мирослави Богданівни про визнання недійсними договору про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого майна № 1414127 від 25.02.2014 року ; договорів купівлі-продажу, які укладено в формі протоколів прилюдних торгів № 1414127-1 від 15.08.2014 року, N9 1414127-2 від 15.08.2014 року та № 1414127-3 від 15.08.2014 року; визнання недійсними та скасування актів державного виконавця Стасишин А.Р. від 22.08.14 року ,що видані за результатами прилюдних торгів по продажу земельної ділянки площею 87 м.кв., нежитлових будівель № 1-7 загальною площею 94,6 м.кв., № 21-30, 43-50, 61-65 загальною площею 268, 0 м.кв., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; визнання недійсними та скасування свідоцтва від 29.08.2014 року про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів земельної ділянки кадастровий № 00:01:001:0018 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, землі житлової та громадської забудови, обслуговування магазину ; визнання недійсним та скасування свідоцтва від 29.08.2014 року про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів - нежитлового приміщення № 1-7 загальною площею 94,6 м.кв., що знаходиться в АДРЕСА_1 ; визнання недійсним та скасувати свідоцтва від 29.08.2014 року про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів про придбання нежитлового приміщення № 21-30, 43- 50,61-65 загальною площею 268 м.кв., що знаходиться в АДРЕСА_1 ; скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий № 00:01:001:0018 для будівництва та обслуговувань будівель торгівлі, землі житлової та громадської забудови, обслуговування магазину; нежитлове приміщення № 1-7 загальною площею 94,6 м.кв., що знаходиться в АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення № 21-30, 43-50,61-65 загальною площею 268 м.кв., що знаходиться в АДРЕСА_1 ; визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер : 15456549 від 29.08.2014 року (номер запису про право власності : 6831722); визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер : 15460892 від 29.08.2014 року (номер запису про право власності : 6833820); Визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер : 15459257 від 29.08.2014 року (номер запису про право власності : 6833076); визнання права спільної власності на майно : нежитлову будівлю № 1-7 загальною площею 94,6 м.кв. яка знаходиться в АДРЕСА_1 та нежитлову будівлю № 21-30, 43-50, 61-65 загальною площею 268, 0 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - відмовлено за безпідставністю (а.с. 17-21).

Крім того, додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19.11.2015 року у справі №466/6052/14-ц, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПП «Нива ВШ», ОСОБА_2 , Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Заступника начальника підрозділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області, Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області, Приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Дулик Мирослави Богданівни, треті особи ПАТ «Державний ощадний банк», ПАТ «Фідобанк», ОСОБА_3 про визнання недійсними та скасування прилюдних торгів, проведених 15.08.2014р. ПП «Нива ВШ» щодо продажу лотів №1 земельної ділянки пл. 87 кв.м., №2 нежитлові приміщення №1-7 заг. площею 94,6 кв.м., №3 нежитлові приміщення №№21-30, 43-50, 61-65, заг. пл. 268 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з порушенням вимог закону відмовлено за безпідставністю (а.с.22-23).

Як вбачається із рішення Апеляційного суду Львівської області від 09.02.2016 року вирішено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 задоволити частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 липня 2015 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсними прилюдні торги 15 серпня 2014 року з продажу лотів: №1 - земельної ділянки площею 87 кв.м.; №2 - нежитлового приміщення №1-7 загальною площею 94,6 кв.м.; №3 - нежитлових приміщень №21-30, 43-50, 61-65 загальною площею 268 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , а також протоколи проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), що належить на праві власності ОСОБА_1 від 15 серпня 2014 року №1414127-1; №1414127- 2; № 1414127-3. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 2406, видане 29.08.2014 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дулик М.Б., а саме земельної ділянки площею 0,0087 га. за адресою: АДРЕСА_1 та скасовано державну реєстрацію права власності, проведену на підставі цього свідоцтва. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 2408, виданого 29.08.2014року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дулик М.Б., а саме нежитлових приміщень №21-30, 43-50, 61-65 загальною площею 268 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 та скасовано державну реєстрацію права власності, проведену на підставі цього свідоцтва. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 2410 виданого 29.08.2014року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дулик М.Б., а саме нежитлового приміщення №1-7 загальною площею 94,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 та скасовано державну реєстрацію права власності, проведену на підставі цього свідоцтва. У решті позовних вимог відмовлено (а.с.24-30).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2016 у справі № 466/6052/14-ц, касаційні скарги ОСОБА_2 , ПАТ «Державний ощадний банк України» та Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області - відхилено. Рішення апеляційного суду Львівської області від 09.02.2016 року - залишено без змін (а.с.31-35).

У зв`язку з вищенаведеними рішеннями, переможець прилюдних торгів ОСОБА_2 звернувся з позовом до Головного територіального управління юстиції у Львівської області про стягнення коштів за оплату придбаного майна.

13.10.2017 року Галицьким районним судом м. Львова прийнято рішення у цивільній справі №461/4571/17, яким задоволено позов ОСОБА_2 (переможця прилюдних торгів) до Головного територіального управління юстиції у Львівській області про стягнення з Головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 1 153 585,00 грн. (а.с.36-38).

03.10.2018 року Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист №461/4571/17 на підставі вищевказаного рішення суду.

Так, на виконання Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 на підстави заяви ОСОБА_2 , Головним управлінням державної казначейської служби України у Львівській області забезпечено безспірне списання коштів у розмірі 1 153 585 грн. з рахунків Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що свідчать меморіальні ордери від 12.11.2018 № 1, № 2, № 3 (а.с.40-42).

30.11.2018 року Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області скеровувалась вимога до відповідача ОСОБА_1 щодо повернення безпідставно набутих коштів у сумі 129583,35 грн. (а.с.43-44).

Відповідно до повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції (а.с.45), 07.12.2018 року ОСОБА_1 отримала вищевказану вимогу, проте станом на день ухвалення рішення жодних коштів відповідачем не повернуто.

Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 (провадження № 12-83гс18) зроблено висновок, що "положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали".

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що "предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України".

Системне тлумачення абзацу 1 частини першої статті 216 ЦК України та пункту 1 частини третьої статті 1212 ЦК України свідчить, що:

(а) законодавець не передбачив можливість здійснення односторонньої реституції;

(б) правила абзацу 1 частини першої статті 216 ЦК України застосовуються тоді, коли відбувається саме двостороння реституція;

(в) в тому разі, коли тільки одна із сторін недійсного правочину здійснила його виконання, то для повернення виконаного підлягають застосуванню положення глави 83 ЦК України.

З огляду на те, що прилюдні торги з реалізації частини нерухомого майна, протокол їх проведення, свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних, визнані недійсними у судовому порядку, правова підстава для набуття грошових коштів, відпала.

Встановивши, що прилюдні торги, за наслідками яких були розподілені кошти визнані судом недійсними, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідач ОСОБА_1 , яка отримала кошти сумі 129 583,35 грн., зобов`язана повернути їх як одержані без достатньої правової підстави.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, результатом визнання прилюдних торгів недійсними є те, що всі учасники правовідносин, які склалися в процесі здійснення виконавчих дій в межах виконавчого провадження, мають бути повернуті у стан, який передував проведенню прилюдних торгів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов неспростовного висновку про наявність підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим обґрунтовано задовольнили позов Головного територіального управління юстиції у Львівській області у повному обсязі.

Доводи апелянта про відсутність підстав для застосування ст.1212 ЦК України, спростовується встановленими судом обставинами.

Інші доводи, наведені у апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки такі не ґрунтуються на вимогах законодавства.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06.02.2020 року.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: О.Я.Мельничук

Н.М. Курій