РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Трофимчук К.О.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в Печерський районний суд м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Свої вимоги мотивував тим, що 01 жовтня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого він передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 80000 доларів США в позику. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач написав йому боргову розписку від 01 жовтня 2014 року.

З цієї розписки вбачається, що ОСОБА_3 позиває зазначені кошти для закупівлі обладнання по переробці насіння соняшника та зобов`язується сплачувати 50 % від суми прибутку з переробленої продукції на користь ОСОБА_2 в якості дивідендів. Проте, жодної суми ні в якості дивідендів, ні в якості повернення суми позики відповідачем сплачено не було.

20 червня 2017 року ним було направлено відповідачу вимогу про сплату заборгованості.

Незважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідач борг не повертає, тому він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 80000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на дату подання позовної заяви складає 2072000 гривень боргу та сплачений судовий збір.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 11 серпня 2017 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 січня 2018 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 113).

У матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву відповідача, з якого вбачається, що він просить відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що розписка від 01 жовтня 2014 року не є за своїм юридичним змістом договором позики, оскільки ним не було взято на себе зобов`язань щодо повернення грошових коштів, а також не зазначено терміну їх повернення. Таким чином, вчинений правочин є угодою про спільну діяльність, а не позикою. Прийняттю рішення про спільну діяльність з ОСОБА_2 передувало введення останнього до складу засновників ТОВ «ТД Полімакс». 01 жовтня 2014 року позивач запропонував внести власні кошти в розмірі 80000 доларів США до ТОВ «ТД Полімакс». Ними було узгоджено, що прибуток від діяльності товариства з вкладеної суми буде розподілено в розмірі 50 % ОСОБА_2 та відповідно 50 % іншим засновникам.

01 жовтня 2014 року з відома позивача та бухгалтера ОСОБА_4 між ним та ТОВ «ТД Полімакс» було укладено договір позики № 14-02. Всю суму коштів, отриману від ОСОБА_2 в розмірі 80000 доларів США, ним було внесено на рахунки ТОВ «ТД Полімакс» та задіяно в діяльності цього підприємства.

Таким чином, ним договір позики на суму 80000 доларів США з ОСОБА_2 не укладався, кошти в особистих цілях ним отримані не були та він не брав на себе зобов`язання щодо їх повернення (а.с. 58-59).

З відповіді на відзив на позовну заяву вбачається, що в протоколі № 9 ТОВ «ТД Полімакс» від 09 липня 2014 року зазначено, що загальна вартість частки, яка передавалась позивачу складає 800 гривень, а не 80000 доларів США, які були передані ним відповідачу. Придбання часток у статутному капіталі ТОВ «ТД Полімакс`стосуються правовідносин між позивачем та замовниками товариства, які склались внаслідок придбання корпоративних прав юридичної особи, та не стосуються договору позики, укладеного з відповідачем на суму 80000 доларів США.

Також, на виконання вимог ст. 1049 ЦК України, вперше вимога про погашення заборгованості була направлена ним боржнику 20 червня 2017 року, а повторна вимога направлена 28 лютого 2018 року. Крім того, отримання відповідачем позовної заяви з додатками є додатковим підтвердженням отримання боржником вимоги про погашення заборгованості та настання строку виконання зобов`язання щодо повернення позики (а.с. 97).

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 01 жовтня 2014 року ОСОБА_3 написав ОСОБА_2 розписку про отримання коштів, відповідно до якої ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 80000 доларів США для спільного проекту щодо закупівлі обладнання по переробці насіння соняшника (а.с. 5). З розписки вбачається, що виплата дивідендів від цієї суми буде здійснюватись в розмірі 50 % від прибутку після реалізації продукції з переробки соняшника.

Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернув.

З відзиву на позовну заяву відповідача вбачається, що розписка від 01 жовтня 2014 року не є за своїм юридичним змістом договором позики, оскільки ним не було взято на себе зобов`язань щодо повернення грошових коштів, а також не зазначено терміну їх повернення. Таким чином, вчинений правочин є угодою про спільну діяльність, а не позикою.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Вбачається, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено саме договір позики, оформлений розпискою від 01 жовтня 2014 року.

Зазначення відповідачем про наявність укладеного між ним та ТОВ «ТД Полімакс» договору позики № 14-02 від 01 жовтня 2014 року на суму 80000 доларів США не спростовує факту укладення ним договору позики від 01 жовтня 2014 року з ОСОБА_2 .

Крім того, відповідач посилається на відсутність у розписці терміну повернення коштів.

Договором строк повернення позики не визначений.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

20 червня 2017 року ОСОБА_2 була направлена ОСОБА_3 вимога про повернення боргу (а.с. 6), що підтверджується квитанцією з ПАТ «Укрпошта» про оплату відправлення (а.с. 7).

Борг ОСОБА_3 у визначений законом тридцятиденний строк сплачений не був.

30 січня 2018 року ОСОБА_2 повторно була направлена ОСОБА_3 вимога про повернення боргу (а.с. 99, 100).

ОСОБА_3 отримав зазначену вимогу позивача у березні 2018 року, що підтверджується інформацією з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» (а.с. 101).

Борг ОСОБА_3 у визначений законом тридцятиденний строк сплачений не був.

Встановлено, що відповідно до договору позики від 01 жовтня 2014 року ОСОБА_3 має повернути ОСОБА_2 80000 доларів США.

Представник позивача у судовому засіданні просив суд стягнути з відповідача суму боргу в гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України станом на день ухвалення рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Рішення ухвалюється судом 27 січня 2020 року. Офіційний курс гривні до американського долару США в цей день складає 24,3301 гривень за один долар США.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 1946408 гривень боргу (80000 х 24,3301) = 1946408).

З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню.

З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір на користь позивача у розмірі 8000 гривень.

Керуючись статтями 526, 530, 533, 549, 625, 629, 759, 1046-1051 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) 1946408 гривень боргу та 8000 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: