Справа № 438/1245/20
Провадження № 2/438/371/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 грудня 2020 року Бориславський міський суд Львівської області у складі:

головуючого-судді Слиша А.Т.,

при секретарі судового засідання Наминанік О.С.,

за участю відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Бориславського міського суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_2 звернулася до Бориславського міського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення на її користь аліментів на утримання дітей: синів ОСОБА_3 , 2006 р.н., ОСОБА_4 , 2010 р.н., та доньки ОСОБА_5 , 2018 р.н. в розмірі 3500 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення ними повноліття.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 11.01.2005 перебуває у шлюбі з відповідачем. У них народилося троє дітей: сини ОСОБА_3 , 2006 р.н., ОСОБА_4 , 2010 р.н., та донька ОСОБА_5 , 2018 р.н., які проживають з позивачкою і перебувають на її утриманні та вихованні в с.Старий Почаїв Кременецького р-ну Тернопільської обл. Ухвалою Бориславського міського суду від 25.08.2020 відкрито провадження у справі про розірвання шлюбу, проте рішення ще не ухвалено. ОСОБА_1 допомогу на дітей надає нерегулярно, розмір свого місячного заробітку (доходу) від неї приховує. Їй відомо, що відповідач здає в оренду квартиру, яка розташована в АДРЕСА_1 . Крім того, він є музикантом і регулярно виступає на концертах, де отримує значний дохід. Оскільки відповідач ухиляється від належного виконання своїх батьківських обов`язків, позивач змушена звернутися з даною позовною заявою до суду про примусове стягнення аліментів. Позивач послалася на положення ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою ВРУ №789-ХІІ від 27.02.1991, статті 180, ч.3 статті 181, 182 СК України та зазначила, що їй відомо, що відповідач є працездатним, стан його здоров`я задовільний, на утриманні не має інших неповнолітніх (малолітніх) дітей, а тому може і зобов`язаний сплачувати аліменти. Враховуючи потреби дітей, вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти в розмірі 3500 гривень щомісячно на кожну дитину.

Ухвалою судді від 25.09.2020 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив від 09.11.2020 на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову, вважає позовні вимоги необґрунтованими. Зазначив, що твердження позивачки про те, що він здає в оренду квартиру, а також отримує дохід від концертів, не підтверджені доказами. Він має нерегулярний, мінливий дохід, проте бере участь в утриманні дітей, що підтверджує і позивач у позовній заяві. Позивачем не доведено наявності у нього будь-яких активів, а також витрат, про які йдеться у ст.182 СК України. Тобто твердження і вимоги позивача не підтверджуються жодними доказами.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, дав пояснення, аналогічні змісту відзиву на позовну заяву, Крім цього, пояснив, що від надає матеріальну допомогу на утримання дітей, проте в нього немає відповідних документальних підтверджень.

Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві.

Зокрема правовідносини щодо утримання неповнолітніх дітей регулюються ст. ст. 180, 181 ч. 3, 182 ч.1, ч.2 Сімейного кодексу України, відповідно до яких: батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд встановив, що сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 11.01.2005 та на час ухвалення даного рішення перебувають в зареєстрованому шлюбі, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції.

Сторони у справі є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями відповідних свідоцтв про народження (а.с.6-8).

Суд встановив, що сторони у справі проживають окремо, неповнолітні діти сторін проживають з позивачем ОСОБА_2 у с. Старий Почаїв Кременецького району Тернопільської області та перебувають на її утриманні. Відповідач ОСОБА_1 на цей час проживає окремо в м.Бориславі. Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтвердив те, що неповнолітні діти сторін проживають з позивачкою.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України).

Отже, обов`язок батьків з утримання дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати дітей є безумовним.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з положеннями Конвенції про права дитини, ч.7, ч.8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Згідно з Законом України «Про державний бюджет України на 2020» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривеньна одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров`я, забезпечення набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Суд вважає, що відповідач не довів, що він добровільно бере участь в належному матеріальному утриманні неповнолітніх дітей. З відзиву вбачається, що відповідач є працездатною особою, працює, отримує мінливий дохід, має у власності нерухоме майно, зокрема, квартиру в м.Львові загальною площею 15,8 кв.м. При цьому, підтверджень про розмір своїх доходів відповідач до суду не надав. У суду відсутні відомості про перебування на утриманні відповідача інших дітей чи непрацездатних осіб, про стан його здоров?я, чи інші обставини, які впливають на визначення судом розміраліментів. Доводи відповідача про те, що він матеріально утримує своїх неповнолітніх дітей не підтверджено жодними належними доказами.

Враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що розмір аліментів по 2000 грн на кожну дитину щомісячно, є таким, що дозволить на цей час забезпечити матеріальне утримання дітей,оскільки такий розмір є більшим від половини визначеного законом прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку. При цьому, враховуючи положення Сімейного кодексу України, беручи до уваги також обов`язок позивачки ОСОБА_2 утримувати дітей, суд вважає, що кожен з батьків повинен брати участь в утриманні дітей у рівних частинах. Позивач ОСОБА_2 не змогла довести свої вимоги щодо стягнення аліментів з відповідача саме в розмірі по 3500 грн на кожну дитину щомісячно, не подала суду жодних доказів про обсяг коштів, які витрачаються щомісячно на утримання дітей, та про можливість відповідача здійснювати сплату аліментів у такому розмірі; посилання позивача про отримання відповідачем коштів за здачу його квартири в оренду також не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Суд вважає, що розмір аліментів, про стягнення яких просить позивач, є завищеним.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі по 2000 грн на кожну дитину щомісячно, що відповідатиме інтересам дітей, починаючи з дня звернення ОСОБА_2 з позовом до суду (22.09.2020) і до повноліття дітей.

При цьому суд зазначає, що розмір аліментів не є сталою величиною та може бути змінений відповідно до ч.1 ст.192 СК України, за якою розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі у справах про стягнення аліментів.

Таким чином, згідно зі ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, на відповідача покладаються судові витрати за подання позовної заяви у сумі 840,80 грн, що підлягають стягненню в дохід державного бюджету України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст.180, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст.ст.13, 19, 81, 82, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354, 430 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень на кожного, починаючи з 22 вересня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття, з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до закону.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 в користь держави судовий збір 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21 грудня 2020 року

Головуючий суддя А.Т.Слиш