Номер провадження 22-ц/804/1908/20
Номер провадження 22-ц/804/1908/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2020 року Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Тимченко О.О.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шейко Костянтина Володимировича на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 16 березня 2020 року (ухваленого під головуванням судді Чернобай А.О. у м. Краматорськ Донецької області, повний текст складено 20 березня 2020 року) у цивільній справі №234/19276/18 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Перша краматорська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із зазначеним вище позовом, в обґрунтування якого посилалися на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , яка є матір`ю ОСОБА_3 та бабусею ОСОБА_2 . До смерті ОСОБА_6 хворіла та потребувала медикаментозного та хірургічного лікування. В травні 2018 року у лікарні позивачам повідомили, що для лікування ОСОБА_6 потрібні кошти в розмірі 15000 грн. На той час такої суми у них не було, у зв`язку з чим вони звернулися до фінансової компанії «Гроші до зарплати», де їм запропонували надати грошові кошти в розмірі 8000 грн. під заставу нерухомого майна, на що вони погодилися. До підписання нотаріального договору вони на вимогу менеджера компанії написали дві розписки на ім`я ОСОБА_1 про те, що вони отримали від неї кредитні кошти та зобов`язуються повернути їх у повному обсязі, але суму коштів в розписці вони не вказували, оскільки невідомо було суму послуг нотаріальної контори.

06 червня 2018 року їм було запропоновано прийти до Першої краматорської державної нотаріальної контори для оформлення договору застави та отримання кредитних коштів. Державним нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори Фареником О.О. було підготовлено текст договору та запропоновано перевірити лише правильність написання прізвищ, імен та по батькові, текст самого договору нотаріус їм не озвучував. Позивачка ОСОБА_3 має проблеми із зором і в день підписання договору не мала при собі окуляри, що змусило її довіритися нотаріусу та ОСОБА_2 з підписання договору, не читаючи.

Позивачка ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_6 , є особою з інвалідністю 2 групи з діагнозом шизофренія, що підтверджується довідкою МСЕК від 13.12.2016 року. Під час підписання спірного договору купівлі-продажу трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 повідомила, що вона є представником підприємства та привезла кошти для оплати послуг нотаріальної контори.

Через чотири тижні після укладання договору позивачка ОСОБА_3 , готуючись до виплати отриманих коштів, звернула увагу на те, що так званий «Договір застави» є по факту договором купівлі-продажу квартири, та має строк повернення сторін у первинний стан до 06 грудня 2018 року, а щомісячний платіж складає лише 3500 грн, що викликало у неї велику підозру. Позивачка ОСОБА_3 відразу звернулася до менеджера фінансової компанії, який їй повідомив, що він взагалі не знає кому вони продали квартиру. Крім того, менеджер наголосив, що вони повинні йому сплатити велику купу коштів. Вважають,що при укладенні договору купівлі-продажу їх обманули щодо предмету договору та ОСОБА_2 не розуміла значення своїх дій.

Просили визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений між продавцями ОСОБА_6 , від імені якої за дорученням діяла ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_1 , посвідченого державним нотаріусом Першої краматорської нотаріальної контори Фареник О.О., реєстровий № 2-1960 від 06.06.2018 р. недійсним на підставі ч. 1 ст. 225 та ч. 1 ст. 230 ЦК України. Стягнути з відповідачки на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 704,20 грн.

Ухвалою Краматорського міського суду від 27.01.2020 року залучено по справі в якості третьої особи ОСОБА_5 .

Рішенням Краматорського міського суду від 16 березня 2020 року позовні вимоги задоволені частково: визнано частково недійсним договір купівлі-продажу квартири в частині продажу 2/3 частки квартири АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_2 , яка діяла за себе особисто та на підставі довіреності за ОСОБА_6 , та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Першої краматорської нотаріальної контори Фареник О.О., реєстровий номер № 2-1960 від 06.06.2018 року; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 704,80 грн., в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Шейко К.В. просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Вважає оскаржуване рішення таким, що не відповідає нормам матеріального права, а також посилається на неповноту з`ясування всіх обставин справи, що призвело до порушення прав ОСОБА_1 ..

Вважає,що суд першої інстанції не врахував, що вчиняючи правочин відносно 1/3 частини квартири за довіреністю від ОСОБА_6 ОСОБА_2 фактично не була стороною спірного договору і не діяла від свого імені, а лише реалізувала надані їй повноваження за довіреністю від власника частки майна. Отже застосування положень ст. 225 ЦК України можливе лише до частини майна, якою володіла саме ОСОБА_2 і відносно якої вона діяла від свого імені, тобто 1/3 частини спірної квартири . При цьому ОСОБА_6 , надаючи нотаріальну довіреність на представництво своїх інтересів, в тому числі і на продаж 1/3 части вказаної квартири повністю розуміла значення своїх дій. Доказів того, що належна померлій частка вибула із її власності без усвідомлення останньої, або ОСОБА_6 заперечувала щодо її продажу за обумовлену в договорі ціну, суду першої інстанції не надано.

Також судом першої інстанції при визнанні недійсним договору купівлі-продажу квартири в частині продажу 2/3 її частки не застосовано положення ч.1 ст. 216 ЦПК України, а саме не зобов`язано позивача повернути ОСОБА_1 отримані за спірну квартиру грошові кошти, чим порушено права останньої.

В відзиві на апеляційну скаргу позивачі просять рішення залишити без змін, апеляційну скаргу- без задоволення. Погоджуються, що загальним наслідком недійсності правочину є повернення сторін цього правочину у первісний стан, а саме повернення кожною із сторін недійсного правочину другій стороні в натурі всього, що вона одержала на його виконання (реституція). Однак реституція може бути застосована лише тоді, коли майно, передане за правочином, залишається в його сторони. Проте відповідно до наданої до відзиву копії договору купівлі-продажу від 12.12.2018 року на момент розгляду справи саме ОСОБА_5 є власником спірної квартири. А отже враховуючи перехід спірної квартири до третьої особи необхідно застосовувати не реституцію, а віндикацію. Станом на теперішній час вони зареєстровані у спірній квартирі та досі проживають в ній.

Також вважають, що видану 19.05.2018 року довіреність, якою ОСОБА_7 уповноважила ОСОБА_2 на вчинення правочину не можна розцінювати як правильне волевиявлення учасників правовідносин, оскільки остання має ІІ групу інвалідності та страждає хронічним захворюванням (шизофренією параноїдальною), яке лишило позивача можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними.

В судове засідання з`явився представник ОСОБА_1 - адвокат Шейко К.В.. Коваленко В. О., Коваленко Л. О. треті особи: представник Першої краматорської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 , , ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток (а.с.23,24,26,27,41,43). Від ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність (а.с.44).

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату,час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що на підставі висновку судово-психіатричного експерта №90 від 13.09.2019 року на час укладення оспорюваного правочину - 06.06.2018 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 страждала хронічним психічним захворюванням шизофренією параноїдною, безперервним типом перебігу, з наростаючим дефектом особистості по емоційно-вольовому типу, за своїм психічним станом на той період вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що дає підстави для визнання зазначеного договору недійсним в частині.

Такий висновок відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належала в рівних долях на праві приватної спільної власності квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 22 травня 2018 року.

Довіреністю від 19.05.2018 року, посвідченою державним нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори Фареником О.О., ОСОБА_6 уповноважила ОСОБА_2 оформити на її ім`я право власності на належну їй квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з правом отримання документів на вказану вище квартиру (свідоцтво про право власності тощо), з правом зміни договору найма квартири, з правом отримання документу, та реєстрації його в встановленому законодавством України порядку, в разі необхідності укласти договір найму та після оформлення права власності користуватись, розпоряджатись, у тому числі продати, обміняти, передати в оренду (в позичку), на умовах та за її розсудом, належну їй на праві власності квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , також бути її представником з усіх питань, пов`язаних із оформленням договору купівлі продажу, міни, оренди, тощо. (т.1 а.с.20).

06.06.2018 року ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , діючи за себе особисто та від імені ОСОБА_6 на підставі довіреності, уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , посвідчений державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Фареник О.О., з ОСОБА_1 .

За умовами вищезазначеного договору продавці відчужують квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за АДРЕСА_3 грн., які покупець сплатив продавцю повністю до підписання цього договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Згідно із висновком судово-психіатричного експерта № 90 від 13.09.2019 року ОСОБА_2 страждає хронічним психічним захворюванням шизофренією параноїдною, безперервним типом перебігу, з наростаючим дефектом особистості по емоційно-вольовому типу, на момент укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 06.06.2018 року за своїм психічним станом вона не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 06.06.2018 року є недійсним в частині права власності на спірну квартиру ОСОБА_2 та в частині права власності на квартиру її бабусі ОСОБА_6 , яку ОСОБА_2 представляла під час укладання договору купівлі-продажу спірної квартири за дорученням.

Висновок суду узгоджується з положеннями ст.ст.203, 225 ЦК України, на яку посилались позивачі в обґрунтування своїх позовних вимог, та якою передбачено,що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Таким чином, для визнання правочину недійсним з наведених вище підстав необхідним та обов`язковим є встановлення того факту, що саме в момент укладення спірного правочину (договору купівлі-продажу), а не в будь-який інший момент, особа, яка його уклала (склала), не усвідомлювала своїх дій або не могла керувати ними.

Встановивши, що в період укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_2 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність достатніх передбачених законом підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним в частині продажу 2/3 частин квартири АДРЕСА_4 .

Доводи апеляційної скарги з приводу неможливості застосування ст. 225 ЦК України до договірних відносин купівлі- продажу 1/3 частини квартири, якою володіла ОСОБА_6 , є безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду першої інстанції із позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу, який розумінні положень ст. 202 ЦК України є двостороннім правочином.

При цьому ОСОБА_2 укладала оспорюваний договір купівлі-продажу від свого імені та від імені ОСОБА_6 на підставі довіреності від 19.05.2018 року.

Відповідно до ч.1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Отже, ОСОБА_2 є особою, яка вчинила правочин, а саме уклала договір купівлі-продажу і в інтересах ОСОБА_6 , а тому відповідно до положень ст.225 ЦК України та з урахуванням висновку судово-психіатричного експерта про те, що в момент укладення спірного правочину (договору купівлі-продажу) вона не усвідомлювала своїх дій та не могла керувати ними, вона також не усвідомлювала дій за дорученням від імені ОСОБА_6 .. Тому суд першої інстанції правильно визнав договір купівлі-продажу квартири недійсним як в частині власності ОСОБА_2 так і в частині власності ОСОБА_6 ..

Посилання на те, що суд мав застосувати реституцію і зобов`язати позивача повернути кошти не може бути прийнятим до уваги.

Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У частині п`ятій статті 216 ЦК України передбачено, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц зроблено висновок, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

Тлумачення абзацу 2 частини п`ятої статті 216 ЦК України свідчить, що суду надається можливість самостійно застосувати правові наслідки недійсності тільки нікчемного правочину, проте у статті 225 ЦК України не передбачено нікчемності правочину.

Крім того встановлено, що ОСОБА_1 12.12.2018 року укладено договір купівлі-продажу спірної квартири з ОСОБА_5 , що не дає підстав для застосування реституції.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником квартири АДРЕСА_2 станом на 17 грудня 2019 року є ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12.12.2018 року, Першою краматорською державною нотаріальною конторою, державний нотаріус Фареник О.О..

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення в оспорюваній частині немає.

В іншій часині рішення суд не оспорюється, тому його законність апеляційною інстанцією не перевірялася.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення судові витрати, понесені ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покладаються на неї.

Керуючись ст. ст.368, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шейко Костянтина Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду від 16 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 липня 2020 року.

Судді: