Справа № 199/3154/19
Провадження № 2/201/1002/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Іващенко Ю.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування вартості безпідставно набутого майна, яке неможливо повернути в натурі та відшкодування моральної шкоди.

В С Т А Н О В И В:

29.05.2019р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська для розгляду за підсудністю надійшли матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування вартості безпідставно набутого майна, яке неможливо повернути в натурі та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 03.06.2019р. вищезазначену позовну заяву було залишено без руху та позивачу запропоновано усунути недоліки, протягом трьох днів з дня отримання ухвали, які ним були усунуті вчасно.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 26.06.2019р. позовна заява прийнята до розгляду та призначено розгляд справи в порядку спрощене позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

23.09.2019р. ухвалою судді Ткаченко Н.В. по справі вжито заходи забезпечення позову, а саме накладено заборону на відчуження нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що домоволодіння АДРЕСА_2 належало його бабусі - ОСОБА_3 , яке вона в свою чергу придбала у ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 після її смерті єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину залишилася, його мати ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його матір ОСОБА_5 , після її смерті єдиним спадкоємцем який прийняв спадщину залишився позивач по справі. Коли він почав відновлювати втрачені документи на домоволодіння АДРЕСА_2 виявилося, що відповідач по справі ОСОБА_2 підробив свідоцтво про право на спадщину за законом від 08.11.1990р., в якому видавником зазначена Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, реєстровий №1-4290 та 24.01.2017р. надав зазначені документи державному реєстратору, після чого державний реєстратор 30.01.2017р. прийняв рішення про державну реєстрацію право власності на вищезазначене домоволодіння.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.06.2017р. по цивільній справі № 199/2612/17 (2/199/1613/17) за позивачем було визнано права власності на домоволодіння АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті його матері, ОСОБА_5 та визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 08.11.1990р., в якому видавником зазначена Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, реєстровий №1-4290, про спадкування за законом на ім`я ОСОБА_2 на вищезазначене домоволодіння.

Після того як, ОСОБА_2 заволодів та 24.01.2017р. зареєстрував за собою право власності на житловий будинок позивача, останній був позбавлений можливості перебувати в своєму будинку.

Поки тривав судовий розгляд справи в Амур-Нижньодніпровському районному суді

м. Дніпропетровська, та власником вищезазначеного домоволодіння був ОСОБА_2 , в домоволодінні 25.04.2017р. сталася пожежа й відповідно вищезазначене домоволодіння як об`єкт нерухомого майна є зруйнованим.

Після того, як за позивачем були визнано право власності на домоволодіння АДРЕСА_2 і визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 08.11.1990р. на ім`я ОСОБА_2 , відпала правова підстава, на якій відповідач був власником та він в силу положень ст. 1213 ЦК України зобов`язаний відшкодувати вартість нерухомого майна адже повернути майно в натурі не вбачається можливим у зв`язку зі знищенням домоволодіння.

Представник відповідача - адвокат Кожевніков О.М. 22.11.2019р. надав до суду відзив на позовну заяву (а.с № 124-127), в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що позивач зловживає своїми процесуальними правами, адже не повідомив суд, що вже існує рішення по справі з ідентичними позовними вимогами та позов має штучний характер.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/849/18 від 18.06.2018р. позивачу вже було відмовлено в задоволенні аналогічних позовних вимог до відповідача. Також представник відповідача вважав, що положення ст. 1212 ЦК України не підлягають застосуванню до даних правовідносин, а посилання позивача на дану норму є нікчемним та таким, що спростовується вже доведеним фактом. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На думку сторони відповідача позивачем не надано доказів з приводу того, що саме відповідач винен у пожежі і повинен відшкодувати її в повному обсязі, оскільки чинне законодавство, чітко визначає, що відшкодувати завданий збиток в результаті протиправних дій повинна та особа, яка його завдала, тому вказаний позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

11.12.2019р. позивачем підготовлена відповідь на відзив (а.с. № 163-164), де зазначено, що та обставина, що винуватців пожежі не знайдено, як і те що не встановлено причини пожежі, жодним чином не впливає на розгляд даної справи адже підставою позову є положення ст.ст. 1212 1213 ЦК України.

На цю відповідь на відзив 29.01.2020р. представником відповідача підготовані письмові пояснення, а також додана судова практика (а.с. № 165-168).

Представник позивача адвокат Ільїн О.М. (діє за довіреністю від 04.04.2017р. а.с. № 70-73,74) заявою від 29.01.2020р. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В цій заяві представник відповідача також просив судове засідання 29.01.2020р. проводити за його відсутності та без фіксації судового процесу технічними засобами (а.с. № 185).

Представник відповідача адвокат Кожевніков О.М. (діє за ордером та договором про надання правової допомоги від 06.11.2019р. а.с.№ 98,99) позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В цій заяві представник відповідача також просив судове засідання 29.01.2020р. проводити за його відсутності та без фіксації судового процесу технічними засобами (а.с. № 189)..

З урахуванням поданих заяв представників обох сторін розгляд справи 29.01.2020р. відбувався за відсутності представників обох сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Ухвалою суду від 29.01.2020р. (постановлена без виходу до нарадчої з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) представнику відповідача було відмовлено в задоволенні клопотання про закриття провадження по цивільній справі, що розглядається наразі судом, з огляду на те, що за цими самими правовідносинами між сторонами вже винесено рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 201/849/18 від 18.06.2018р. про відмову у задоволенні позовних вимог і це рішення набрало законної сили 19.02.2019р., оскільки предмети позовів у цих двох справах різні (у справі № 201/849/18 ОСОБА_1 наполягав на відшкодуванні матеріальної та моральної шкоди з посиланням на ст.ст. 22, 23, 319, 1166, 1167 ЦК України, а у справі, що розглядається судом, йдеться мова про відшкодування вартості безпідставно набутого майна, яке неможливо повернути в натурі та відшкодування моральної шкоди з посиланням на ст.ст. 23, 1167, 1212, 1213 ЦК України), отже відсутні підстави для закриття провадження по справі за п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на неї, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

30.01.2017р. державним реєстратором було здійснено державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 на підставі наданого 24.01.2017р. останнім свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-4290, виданого 08.11.1990р. Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою (а.с. № 12).

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.06.2017р. у справі № 199/2612/17 було встановлено факт належності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документа свідоцтва про право власності на жилий будинок з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 , виданого виконкомом Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська 24.03.1990р. на ім`я ОСОБА_6 ; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 08.11.1990р., в якому видавником зазначена Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, реєстровий №1-4290, про спадкування за законом ОСОБА_2 домоволодіння АДРЕСА_2 ) після смерті ОСОБА_6 ; скасовано державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме запис №18769554 від 24.01.2017р. про проведену державну реєстрацію прав власності на житловий будинок АДРЕСА_2 ) та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №101; визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на жилий будинок з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 ), які складаються з: житлового будинку літ.А-1 загальною площею 55,1 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м., сараїв літ.Б,В, погрібу літ.Д. (а.с. № 7-8 ).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.02.2019р. рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.06.2017р. у справі № 199/2612/17 було залишено без змін (а.с. № 8зв-10).

Вищезазначеним рішенням суду було встановлено, що реєстрація права власності за ОСОБА_2 на домоволодіння АДРЕСА_2 ) після смерті ОСОБА_6 (а.с. № 12), відбулася на підставі підроблених документів, а саме свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.11.1990р. після смерті ОСОБА_6 , виданого на ім`я ОСОБА_7 .

З матеріалів справи вбачається, що всередині знеструмленого будинку АДРЕСА_2 ) 25.04.2017р. відбулась пожежа. З акту про пожежу, складеного інспекторами 3 ДПРЧ 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України Дніпропетровській області, вбачається, що пожежею пошкоджено «дах і сміття в будинку на S = 50 м2»; пошкоджень від пожежі не зазначено (а.с. № 14).

Отже, станом на 25.04.2017р. (дата пожежі) власником домоволодіння АДРЕСА_2 ) після смерті ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.11.1990р. був ОСОБА_7 .

Згідно висновку судового експерта судової будівельно-технічної експертизи від 16.04.2019р., технічний стан житлового будинку АДРЕСА_2 ), який є на момент огляду не дозволяє його використання за цільовим призначенням та вищезазначений житловий будинок, як об`єкт нерухомого майна, є зруйнованим (а.с. № 23-37).

Технічний стан і ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_2 , які є на момент його огляду, не відповідають тому технічному стану та ринковій вартості вищезазначеного домоволодіння, які існували до вибуття його із власності ОСОБА_1 , повернути в натурі ОСОБА_1 , житловий будинок АДРЕСА_2 в тому стані, який він існував до його вибуття із його власності неможливо.

Вартість домоволодіння АДРЕСА_2 у технічному стані, в якому він існував до його вибуття з власності ОСОБА_1 , в цінах на момент проведення експертизи становить 293 005 грн.

Відповідно до ст.323 ЦК України ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 55 Кодексу цивільного захисту України обов`язок із забезпечення пожежної безпеки в жилих приміщеннях державного, комунального, громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів покладається на квартиронаймачів і власників квартир, а в жилих приміщеннях приватного житлового фонду та інших спорудах, приватних житлових будинках садибного типу, дачних і садових будинках з господарськими спорудами та будівлями на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму.

Згідно до ч.4 ст.2 Закону України «Про пожежну безпеку в Україні» забезпечення пожежної безпеки в жилих будинках приватного житлового фонду та інших спорудах, на дачах і садових ділянках покладається на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму. Те саме передбачено п. 2.2. «Правил пожежної безпеки в Україні», затверджених Наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій від 19.10.2004р. № 126.

Після того, як державний реєстратор 30.01.2017р. здійснив державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на вищезазначений житловий будинок, ОСОБА_1 був позбавлений можливості перебувати в будинку, адже електропостачання до нього було припинено, в доступі до будинку йому перешкоджали і він був змушений винаймати житло.

Отже суд не може взяти до уваги ті обставини, на які посилається представник відповідача у своєму відзиві на позов та письмових поясненнях, а саме те, що для відповідальності власника за ст. 323 ЦК України потрібно фактичне володіння майном на праві власності.

Відповідно до положень ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до положень ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

А тому при застосуванні положень ст.ст. 1212, 1213 ЦК України не має правового значення наявність або відсутність вини особи яка набула майно без належної правової підстави, оскільки данні правовідносини не відносяться до категорії деліктних зобов`язань.

Суд не може погодитись з доводами представника відповідача стосовно тієї обставини, що позивач зловживає своїми процесуальними правами адже не повідомив суд, що вже існує рішення по справі начебто з ідентичними позовними вимогами, а саме рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.06.2018р. у справі №201/849/18, яким було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Дійсно рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.06.2018р. у справі №201/849/18 ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та підставою даного позову було саме відшкодування матеріальної шкоди (ст.ст. 1166, 1167 ЦПК України), пов`язаної зі шкодою завданою пожежею та витратами на вимушений найм житла, а не положення ст. 1213 ЦК України.

Верховний Суд України у справі № 6-79цс15 від 22.04.2015р. висловив правову позицію, що провадження у цивільній справі може бути закрито на підставі наявності рішення по іншій справі, що набрало законної сили, у випадку, коли в обох справах тотожні одночасно сторони, підстави та предмет позову.

Тому враховуючи ту обставину, що підстави та предмет позову в вищезазначеній справі №201/849/18 та справі, що наразі розглядається судом, різні, їх у розумінні цивільно-процесуального законодавства не можна вважати тотожними.

Варто зазначити, що Дніпровській апеляційний суд, переглядаючи справу №201/849/18, в своїй постанові від 19.02.2019р. зазначав, що позовні вимоги про відшкодування шкоди у справі №201/849/18 ОСОБА_1 до ОСОБА_2 заявлено саме з підстав ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, а не на підставі ст. 1212 ЦК України (а.с. № 181-184, абз. 8 а.с. № 184).

Суд не може погодитись також і з твердженням представника відповідача відносно того, що в акті про пожежу, складеного комісією у складі інспекторів 3 ДПРЧ 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України Дніпропетровській області, не зазначено пошкоджень від пожежі й відповідно будинок не є зруйнованим.

Так, висновком судової будівельно-технічної експертизи від 16.04.2019р., встановлено, що технічний стан житлового будинку АДРЕСА_2 , який є на момент огляду не дозволяє його використання за цільовим призначенням та вищезазначений житловий будинок, як об`єкт нерухомого майна, є зруйнованим. Також цією експертизою встановлено, що повернути в натурі ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_2 в тому стані, який існував до його вибуття із власності ОСОБА_1 неможливо. Жодних доказів, які б спростовували дану обставину відповідачем надано не було.

Щодо доводів представника відповідача стосовно того, що майнова шкода, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала та посиланнями на положення ст.ст. 1166, 1192 ЦК України і постанову Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992р. № 6 суд не бере їх до уваги, адже в справі, яка розглядається судом, підставою позову є положення ст. 1213 ЦК України, а предметом розгляду є відшкодування вартості безпідставно набутого майна, яке неможливо повернути в натурі, а не відшкодування шкоди. Отже, дані правові норми не підлягають застосуванню до правовідносин, які є предметом спору по даній справі.

Суд також не може погодитись із запереченнями відповідача відносно висновку судових будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертиз від 16.04.2019р., адже відповідачем та його представником під час розгляду справи не заявлялося клопотання про визнання даного експертного висновку неповним, неясним, необґрунтованим, таким, що суперечить матеріалам справи, викликає сумніви, тощо. Так само як і не заявлялося клопотання про призначення повторної експертизи, жодного доказу, який би підтверджував доводи представника відповідача, суду надано не було.

За вищезазначеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування вартості безпідставно набутого майна, яке неможливо повернути в натурі.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди суд зазначає, що право особи на відшкодування моральної шкоди, перш за все, гарантується Конституцією України (ст. 32, 56, 62).

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті порушення його прав.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода, яка відшкодовується винною особою, може полягати: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Також визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: 1) характеру правопорушення; 2) глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; 3) ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; 4) інших обставин, які мають істотне значення.

Під час визначення розміру відшкодування також обов`язково дотримуватися принципів розумності і справедливості.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В пункті 5 вищевказаної Постанови Пленуму зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи глибину та тривалість моральних страждань завданих позивачу внаслідок використання відповідачем сфальсифікованого свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.11.1990р., і реєстрації за ним права власності на домоволодіння АДРЕСА_2 ), що призвело до негативних наслідків для позивача у вигляді необхідності звернення до суду з метою повернення права власності на успадковане ним майно, керуючись загальними засадами цивільного законодавства викладеними у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а саме справедливість добросовісність розумність, суд вважає, що 10 000 грн. ((10 % від заявленої суми) є достатньою компенсацією для відшкодування моральних страждань позивача та саме в цій частині позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню. Суму, яка дорівнює 100 000 грн., на стягненні якої наполягав позивач, суд вважає явно завищеною та такою, що не відповідає принципам добросовісності, розумності та справедливості з однієї сторони, та ступеню моральних страждань з іншої сторони.

Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, немає підстав і для скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 23.09.2019р.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе розподілити їх наступним чином.

При подачі позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір у розмір 2930грн. 05коп. та 768грн. 40коп. (а.с.№ 2-3), доплачений судовий збір на підставі ухвали судді Ткаченко Н.В. від 03.06.2019р. в розмірі 231грн. 60коп. (а.с.№ 67), а також сплачений судовий збір в розмірі 384грн. 20коп. за подачу заяви про вжиття заходів забезпечення позову (а.с.№ 77).

Враховуючи, що даним рішенням позовні вимоги задоволені частково і на користь позивача стягнута в загальному розмірі сума 303 005грн. (293 005грн. в рахунок відшкодування шкоди та 10 000грн. в рахунок моральної шкоди), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3030грн. 05коп., а в іншій частині в стягненні судового бору слід відмовити, у зв`язку з відмовою в задоволенні частини позовних вимог.

Також на користь позивача з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 384грн. 20коп., сплачений при подачі заяви про вжиття заходів забезпечення позову, а тому загальний розмір судових витрат, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 3414грн. 25коп. (3030грн. 05коп. + 384грн. 20коп. = 3414грн. 25коп.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 1167, 1212, 1213 ЦК України, правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-79цс15 від 22.04.2015р., ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування вартості безпідставно набутого майна, яке неможливо повернути в натурі та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), грошові кошти в сумі 293 005 грн. (двісті дев`яносто три тисячі п`ять грн.), в якості відшкодування вартості майна, яке неможливо повернути в натурі.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 10 000 грн. (десять тисяч грн.).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) судові витрати по справі в розмірі 3414грн. 25коп. (три тисячі чотириста чотирнадцять грн. 25коп.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Ткаченко Н.В.