Справа №627/553/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2020 р. смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі :

головуючого судді - Л.В. Вовк,

з участю секретаря - О.С. Полешко,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватної Агрофірми « Ватал» про розірвання договорів оренди землі та повернення земельної ділянки,

у с т а н о в и в :

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватної Агрофірми « Ватал» ( далі- ПА`Ватал») про розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки .

В позові позивач вказав , що він та його сестра ОСОБА_2 є власниками по Ѕ частині земельної ділянки площею 8,5528 га , що розташована на території В`язівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку успадкували після смерті батька ОСОБА_3 . Крім того , позивач є власником Ѕ частини земельної ділянки площею 8,55 га , що розташована на території В`язівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку успадкував після смерті матері ОСОБА_4 . За життя батько ОСОБА_3 уклав з ПА « Ватал» договір оренди землі №303/242-в від 28.07.2005 року , а мати договір оренди землі №303/243-в від 28.07.2005 р. Після смерті батьків позивач неодноразово звертався до генерального директора ПА « Ватал» з заявою про виплату орендної плати , проте жодних дій на виплату заборгованості за договорами ,відповідач не здійснював. Просив розірвати договори оренди землі №303/242-в від 28.07.2005 року та №303/243-в від 28.07.2005 р в зв`язку з систематичною несплатою орендної плати та повернути земельні ділянки.

21.07.2020 року до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій він просить накласти арешт на Ѕ частину земельної ділянки площею 8,55 га , що знаходиться на території В`язівської сільської ради та є предметом договору оренди землі № 303/242-в та на Ѕ частину земельної ділянки площею 8,55 га , що знаходиться на території В`язівської сільської ради та є предметом договору оренди землі № 303/243-в , оскільки невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити ефективний захист позивачами своїх прав , а саме , на думку позивача, ПА « Ватал» може використати земельні ділянки для власної господарської діяльності , засіяти їх продукцією .

Суд, розглянувши дану заяву, прийшов до таких висновків.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або

поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обгрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

За змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. (п.4 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

На підставі п.1 ч.1ст. 152 УПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Підстави забезпечення позову необхідно доводити документально, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Таким чином, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що предмет позову, може бути знищеним на момент виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач обґрунтовує наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, виходячи виключно із власних нічим не підтверджених припущень

(міркувань, передбачень, прогнозів), що протирічить положенням ст. 149 ЦПК та п. 4 Постанови Пленуму ВСУ від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», згідно яких такі припущення мають бути обґрунтованими, а саме, підкріплені доказами про наявність фактичних, а значить реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість у майбутньому виконати рішення суду.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного суду України, викладеним у Постанові від 21 серпня 2019 року за результатами розгляду цивільної справи № 761/39201/18.

Враховуючи зазначене, виходячи із системного аналізу норм чинного законодавства України, суд дійшов до висновку про те, що заявником не були наведені належні та переконливі докази існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його інтересам до ухвалення рішення у цивільній справі, та невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, у випадку ухвалення рішення на користь останнього.

У зв`язку із викладеним, підстав для задоволення клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову у справі шляхом накладення арешту на нерухоме майно,- суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 150-153 , 260,261 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватної Агрофірми « Ватал» про розірвання договорів оренди землі та повернення земельної ділянки, - відмовити .

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Краснокутський районний суд Харківської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.В. Вовк