ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8032/20 Справа № 212/200/19 Суддя у 1-й інстанції - Чорний І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/200/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство "Суха Балка",

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Ратушна Руслана Павлівна, на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2020 року, яке ухвалено суддею Чорним І.Я. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області (відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах спарви відсутні), -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (надалі ПрАТ «Суха Балка») про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позову зазначив, що він, у період з 03 грудня 1993 року по 16 березня 1998 року та з 03 березня 2005 року по 11 червня 2015 року, працював на різних посадах на підприємстві відповідача. 11 червня 2015 року він був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

Проте, на момент звільнення відповідачем не було проведено повного розрахунку з позивачем, а саме не виплачено суми недоплаченої заробітної плати за час відпусток.

14 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача ПрАТ «Суха Балка» із заявою, у якій просив повідомити у письмовій формі із наданням відповідного розрахунку, які суми йому були виплачені у зв`язку із звільненням та зазначити дату їх виплати. Повідомити про розмір його середньомісячної та середньоденної заробітної плати за два останніх місяці перед звільненням, повідомити чи виплачувалася йому в повному обсязі заробітна плата за період відпусток з січня 1995 року по березень 2010 року, та, у випадку невиплати заборгованості по заробітній платі в повному обсязі, здійснити її виплату, виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а також компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Відповідно до листа ПрАТ «Суха Балка» від 08 листопада 2018 року № 69.1/2413, позивача було повідомлено, що внаслідок перерахунку відпусток йому виплачено 193 гривні 54 копійки, проте, дана обставина не відповідає дійсності та фактично відповідачем заробітна плата за період відпусток не була виплачена.

В зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати за період відпусток, підприємством відповідача повинна бути сплачена позивачу компенсація втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Тому, розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, відповідно, повинен бути виконаний відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги за зазначений період. Таким чином, загальна сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги, за період його відпусток, становить 630 гривень 06 копійок.

Відповідно до довідки ПрАТ «Суха Балка» про середньоденний заробіток позивача, його середньоденна заробітна плата становила 126 гривень 88 копійок. Кількість робочих днів з 12 червня 2015 року по 31 травня 2020 року становить 1242 робочих дні. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за зазначений період, складає: 1242 робочих дні х 126 гривень 88 копійок = 157584 гривні 96 копійок.

Посилаючись на викладене, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути з відповідача ПрАТ "Суха Балка" на його користь заборгованість по заробітній платі за час відпусток у розмірі 193 гривні 54 копійки, без утримання податків та інших обов`язкових платежів; стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати за час відпусток у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги, у розмірі 630 гривень 06 копійок, без утримання податків та інших обов`язкових платежів; стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 12 червня 2015 року по 31 травня 2020 року, у розмірі 157584 гривні 96 копійок, без утримання податків та обов`язкових платежів, та в якості відшкодування витрат на правничу допомогу 1000 гривень 00 копійок.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ "Суха Балка" на користь ОСОБА_1 : заборгованість по заробітній платі за час відпусток у розмірі 193,54 грн., без утримання податків та інших обов`язкових платежів; компенсацію втрати частини заробітної плати за час відпусток зв`язку із порушенням строків її виплати, відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги, у розмірі 630,06 грн., без утримання податків та інших обов`язкових платежів; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 12.06.2015 року по 31 травня 2020 року, у розмірі 2000 грн., без утримання податків та обов`язкових платежів; в якості відшкодування витрат на правничу допомогу 1000 грн.

Стягнуто з ПрАТ "Суха Балка" на користь держави суму судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Ратушна Р.П., просить змінити рішення суду першої інстанції, збільшивши розмір стягнутого з ПрАТ «Суха Балка» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 12.06.2015 року по 31.05.20202 року, з 2 000,00 грн. до 41 109,12 грн., без утримання податків та обов`язкових платежів.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що суд визначив розмір середнього заробітку за час затримки рзрахунку при звільненні з порушенням норм матеріального права. Так, судом не було враховано, що відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені в ст. 116 КЗпП України, що відповідачем не було виконано.

Позивач наголошує на тому, що відповідач навмисно затягував судовий процес та частково виконував ухвали суду, у зв`язку з чим суд першої інстанції відкладав судовий розгляд справи, а позивач уточнював позовні вимоги. Розгляд даної цивільної спави тривав 10 місяців та, навіть якщо брати період затримки розрахунку при звільненні під час розгляду спави з 11 лютого 2019 року по 31 равня 2020 року, середній заробіток за цей час становить 41 109,12 грн., а тому позивач вважажє, що принаймі така сума має бути стягнута на його користь, оскільки буде відповідати компенсаційному характеру цивільно-правової відповідальності роботодавця, та буде сприяти відновленню майнової сфери потерпілого від правопорушення.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ПрАТ «Суха Балка» зазначає, що рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 пропрацював на Публічному акціонерному товаристві «Євраз Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», з 03 грудня 1993 року по 16 березня 1998 року та з 03 березня 2005 року по 11 червня 2015 року.

11 червня 2015 року ОСОБА_1 був звільнений за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується відомостями з трудової книжки серія НОМЕР_1 (наказ №108-ос від 11.06.2015).

Згідно Табелю № 11906 за лютий 2012 року, позивачу була нарахована заробітна плата за час його роботи у період з 03 березня 2005 року по 01 березня 2010 року, включаючи час додаткових та основних щорічних відпусток у сумі 193 гривні 54 копійки, що складає 0,71% від реальної суми недорахованої заробітної плати позивача, вид оплати 346.

Спір виник з приводу невиплати роботодавцем - ПрАТ «Суха Балка» на користь працівника позивача ОСОБА_1 компенсації за невикористану частину основних та додаткових щорічних відпусток за період з 03 березня 2005 року по 01 березня 2010 року у розмірі 193,54 грн., компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з ПрАТ «Суха Балка» на його користь заборгованості по заробітній платі за час відпусток у розмірі 193,54 грн. та компенсації втрати частини заробітної плати за час відпусток, зв`язку із порушенням строків її виплати, відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги, у розмірі 630,06 грн., суд першої інстанції виходив з того, що роботодавцем ПрАТ «Суха Балка» не надано належних та допустимих доказів виплати позивачеві нарахованої у лютому 2012 року заробітної плати за час його роботи у період з 03 березня 2005 року по 01 березня 2010 року, включаючи час додаткових та основних щорічних відпусток у сумі 193 гривні 54 копійки, що складає 0,71% від реальної суми недорахованої заробітної плати позивача, у зв`язку з чим ці кошти підлягають стягненняю в судовому порядку, із проведенням компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Зважаючи на те, що позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Ратушна Р.П., в апеляційній скарзі просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, та доводи апеляційної скарги зводяться саме до незгоди з висновками суду в частині зменшення розміру середнього заробітку за час затримки рзрахунку при звільненні, колегія суддів не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з ПрАТ «Суха Балка» на його користь заборгованості по заробітній платі за час відпусток у розмірі 193,54 грн., без утримання податків та інших обов`язкових платежів та компенсації втрати частини заробітної плати за час відпусток, у зв`язку із порушенням строків її виплати, відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги у розмірі 630,06 грн., без утримання податків та інших обов`язкових платежів, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки рзрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було виплачено позивачеві суму заборгованості із заробітної плати за час щорічних відпусток, з урахуванням коефіцієнта підвищення 0,71, а також не виплачено компенсацію втрати частини заробітної плати за час відпусток у зв`язку з порушенням строків її виплати, в день його звільнення, а непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, суд першої інстанції встановивши, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачеві середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 12 червня 2015 року по 31 травня 2020 року, у розмірі 157 584,96 грн., дійшов висновку про зменшення цього розміру до 2 000,00 грн., з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягненя сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, та недоведеність позивачем ОСОБА_2 того, що на момент звільнення він звертався до відповідача з вимогою про відповідні виплати, а до суду з даним позовом він звернувся лише у січні 2019 року, тобто зі спливом значного часу після звільнення з робтоти.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судом першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як встановлено судом першої інстанції та не оспорюється відповідачем ПрАТ «Суха Балка» в суді апеляційної інстанції, станом на день звільнення позивача із займаної посади 11 червня 2015 року, відповідач ПрАТ «Суха Балка» не провів виплату позивачеві всіх належних сум, а саме не виплатив заборгованість по заробітній платі за час відпусток у розмірі 193,54 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати за час відпусток, у зв`язку із порушенням строків її виплати, відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги, у розмірі 630,06 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_1 права на стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку за період з 11 червня 2015 року по 31 травня 2020 року, тобто в межах заявлених позовних вимог, що узгоджується з ч.ч. 1,3 ст. 13 ЦПК України.

При цьому, середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Пунктом 5 розділу ІV Порядку встановлено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за два місці що передували звільненню, складала 126,88 грн.

За період з 11 червня 2015 року по 31 травня 2020 року кількість робочих днів, згідно з щорічним розрахунком норм тривалості робочого часу, становить 1 242 робочих днів, тобто середній заробіток за цей час становить 157 584,96 грн. (126,88 грн. х 1 242).

Разом з тим, метою покладення на робтодавця відповідальності, визначеної у статті 117 КЗпП України, у разі невиконання обов`язку провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і дійшла висновку, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Велика Палата Верховного Суду також відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо можливості зменшення розміру середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні позивача ОСОБА_1 .

При цьому, застосовуючи до даної справи критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, колегія суддів встановила наступне:

обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості (розмір заборгованості із заробітної плати за час щорічних відпусток з урахуванням коефіцієнта підвищення 0,71, визначено роботодавцем та нараховано працівнику до виплати у лютому 2012 року);

дії позивача щодо звернення до роботодавц з вимогою про виплату нарахованих йому сум (за час роботи на ПрАТ «Суха Балка» позивач ОСОБА_1 не ставив перед роботодавцем питання щодо невиплати нарахованої йому у лютому 2012 року заборгованості за час щорічних відпусток, з урахуванням коефіцієнта підвищення 0,71);

дії відповідача щодо її не виплати (при звільненні позивача із займаної посади, робтодавець ПрАТ «Суха Балка» не виплатив заборгованість по заробітній платі за час відпусток у розмірі 193,54 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати за час відпусток зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги у розмірі 630,06 грн., взагалі заперечуючи наявність у позивача такого права під час розгляду справи судом першої інстанції, з посилання на проведення виплати 193,54 грн. у лютому 2012 року);

позивач звернувся до суду з цим позовом 08 січня 2019 року, тобто зі спливом майже трьох років після звільнення з роботи, яке мало місце 11 червня 2015 року, та майже через сім років після нарахування роботодавцем у лютому 2012 року заборгованоті за час щорічних відпусток з урахуванням коефіцієнта підвищення 0,71 (зі слів позивача ОСОБА_1 , про наявність заборгованості він довідався лише у 2019 році. Разом з тим, до таких тверджень позивача, колегія суддів відноситься критично, оскільки останній не надав суду доказів щодо його звернення до роботодавця або до інших компетентних органів з приводу невиконання ПрАТ «Суха Балка» вимог статті 1110 КЗпП України, яка зобов`язує роботодавця при кожній виплаті заробітної плати повідомляти працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати, а тому наявні підстави вважати, що ОСОБА_1 ще у лютому 2012 ркоу знав або ж повинен був знати про нарахування спірних сум до виплати, однак свідомо, протягом тривалого часу, не ставив перед роботодавцем питання щодо відновлення його порушених трудових прав).

Отже, колегією суддів встановлено в діях позивача ОСОБА_1 свідоме тривале самоусунення від захисту своїх порушених прав, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла виснвоку, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні збільшився через неправомірну бездіяльність позивача.

За таких обставин, з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 2 000,00 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників, а тому ухвалене судом першої інстанції рішенні є справедливим та відповідає принципу розумності судового рішення, у даній конкретній ситуації.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Ратушна Руслана Павлівна, - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 23 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: