ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3003/20 Справа № 211/5301/19 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 211/5301/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Зубакової В.П.,

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачка Комунальне підприємство «Міський Тролейбус»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2019 року, яке ухвалене суддею Ніколенко Д.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 05 грудня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Міський Тролейбус» про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що перебував в трудових відносинах з відповідачем та з 11.03.2019 року по 27.03.2019 року і з 28.03.2019 року по 23.04.2019 року за станом здоров`я перебував на лікарняному.

Вказує, що йому, як застрахованій особі, здійснювалось нарахування допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Проте, саме з вини роботодавця йому було неправильно нараховано суми страхових виплат у періоди тимчасової непрацездатності у розмірі 2642,04 грн. та 5944,58 грн., відповідно.

Через недбалість роботодавця та невиплату належних йому коштів, він вимушений був взяти в кредит кошти, через що значно погіршився його фінансовий стан. До того ж, через сильні душевні хвилювання у нього загострилась його хвороба, захворювання шлунку та йому терміново довелося робити операцію, проходити довготривалий курс реабілітації, що призвело до значних матеріальних витрат.

Враховуючи зазначені події, його життя повністю змінилося, він втратив зв`язки з друзями та знайомими, не має можливості знайти гідну роботу через стан здоров`я, що дуже сильно його пригнічує та завдає сильних душевних страждань. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст. 23 ЦК України, просить стягнути з відповідача на його користь суму моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.12.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що саме внаслідок недбалості відповідача було здійснено неправильний розрахунок належних йому до виплати грошових коштів. На думку позивача, арифметична помилка при здійсненні нарахувань, є порушенням його прав незалежно від причин її допущення. Вважає, що здійснення неправильного розрахунку належним йому виплат, що в сукупності із втратою працездатності та відсутності грошових коштів на лікування, харчування та взагалі на існування, завдало йому сильних душевних страждань та погіршення здоров`я.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 07 лютого 2019 року по 26 червня 2019 року перебував в трудових відносинах з Комунальним підприємством «Міський тролейбус» (а.с. 43).

В період з 11 березня 2019 року по 27 березня 2019 року та з 28 березня 2019 року по 23 квітня 2019 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному (а.с. 8-9, 25).

08 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до роботодавця з приводу роз`яснення розрахунку його середньомісячного заробітку та страхового стажу на оплату його листків непрацездатності, оскільки при отриманні розрахункового листка за березень 2019 року виявив порушення в частині нарахованих сум (а.с. 13),.

Аналогічну заяву з приводу перевірки нарахувань КП «Міський тролейбус» 21 травня 2019 року позивач подав до Криворізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області (а.с. 14).

Листом КП «Міський тролейбус» в червні 2019 року повідомлено Криворізьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про встановлення недоплати ОСОБА_1 в сумах 2642,04 грн. та 5944,58 грн., та неправильне зазначення стажу в місячному періоді, в зв`язку з чим направлено прохання про фінансування донарахованої суми допомоги по тимчасовій непрацездатності на вказані суми (а.с. 7).

Листом Криворізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області за вих. № 20.1-23/3378 від 12 червня 2019 року повідомлено про проведення позапланової перевірки КП «Міський тролейбус» та встановлення при розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 арифметичної помилки, що призвела до недоплати по листку непрацездатності АДС № 113250 недоплата склала 2642,04 грн.; по листку непрацездатності АДС № 818175, який є продовженням листка непрацездатності АДС № 113250, недоплата склала 5944,59 грн. (а.с. 29).

В період з 22 травня 2019 року по 07 червня 2019 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з приводу захворювання шлунку (а.с. 11-12).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини.

Як вбачається зі змісту пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: ... моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, ... інших цивільних прав, ... у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4,5 зазначеної постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з листа Криворізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області за вих. № 20.1-23/3378 від 12 червня 2019 року, при проведенні позапланової перевірки КП «Міський тролейбус» було встановлено, що при розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності позивача ОСОБА_1 допущено арифметичну помилку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність винних дій з боку відповідача при проведені розрахунку, як і причинного зв`язку між помилкою в розрахунку та погіршенням фінансового стану позивача і загостренням його хвороби.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія судів вважає безпідставними доводи позивача про те, що здійснення неправильного розрахунку належним йому виплат, що в сукупності із втратою працездатності та відсутності грошових коштів на лікування, харчування та взагалі на існування завдало йому сильних душевних страждань та погіршення здоров`я, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів причинного зв`язку між помилкою в розрахунку та погіршенням фінансового стану позивача і загостренням його хвороби.

Докази та обставини, ні які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі позивач.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2020 року.

Головуючий:

Судді