Ухвала

23 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 477/3082/19

провадження № 61-17739ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28 липня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку майна спільної сумісної власності подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання за ним права власності у порядку поділу майна подружжя на 1/2 частини будинку на АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він із 18 лютого 2006 року перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 . Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 березня 2019 року шлюб розірвано. Під час шлюбу він разом із відповідачем на спільні кошти побудували будинок на АДРЕСА_1 . Після введення його в експлуатацію будинок зареєстрований на ім`я відповідача, про що видано відповідне свідоцтво про право власності. Після розірванні шлюбу відповідач виїхала з будинку, а він залишився проживати у ньому.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив задовольнити його позов.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності у порядку поділу майна подружжя на 1/3 частинм житлового будинку на АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов частково, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що спірний будинок набутий сторонами у період перебування у шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю подружжя. Діти сторін залишилися проживати із відповідачем, присуджений розмір аліментів є мінімальний, у відповідача наявна заборгованості зі сплаті аліментів, а тому з урахуванням інтересів дітей за ОСОБА_1 необхідно визнати право власності у порядку поділу майна подружжя на 1/3 частини житлового будинку.

26 листопада 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28 липня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення частки майна, визнавши за відповідачем право власності на 1/2 частини житлового будинку.

Ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2020 року касаційну представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без руху та надано для усунення зазначених вище недоліків строк до 04 січня 2021 року, а саме сплатити судовий збір у повному розмірі виходячи із вартості спірного майна.

17 грудня 2020 року від заявника надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме звіт про оцінку майна з зазначенням вартості спірного майна у розмірі 75 501,00 грн та оригінал квитанції про сплату судового збору на загальну суму 1 536,80 грн.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначаються вартістю майна.

Предметом позову у цій справі є визнання права власності на частку майна вартістю 37 750,50 грн (75 501,00 грн ? 1/2), що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 200,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, та касаційна скарга не містить посилання на передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28 липня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку майна спільної сумісної власності подружжя відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик