Справа № 712/3154/20
Провадження № 2о/712/74/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2020 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Пересунька Ярослава Володимировича,

присяжних: Волошина Анатолія Івановича,

Худолей Оксани Сергіївни,

при секретарі Дядюрі І.С.,

за участі адвоката Горяної Н.П. ОСОБА_1 , адвоката Горяної Л.С. Погасій С.М. та представника органу опіки та піклування ЧМР Чуйка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа орган опіки та піклування Черкаської міської ради, про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з указаною заявою, просить визнати недієздатною її матір ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити над останньою опіку та призначити її опікуном.

Заяву обґрунтовано тим, що приблизно 13 років тому матір почала казати, що чує голоси навколо неї, неодноразово втікала з дому у зв`язку з тим, що ці голоси начебто погрожують її життю. У 2014 році вона проходила лікування в психіатричній лікарні, але це не дало позитивного результату.

6 січня 2017 року матір здійснила підпал власної квартири, після чого стверджувала, що невідома сила вимкнула їй світло, а згодом вибила свічку з рук. У зв`язку з такими подіями ОСОБА_3 за рішенням суду було примусово госпіталізовано до КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» Черкаської обласної ради.

Після чотиримісячного лікування у 2017 році ОСОБА_3 було виписано з лікарні і з того часу вона знаходиться вдома. Проте її стан не покращується, вона так само спілкується з уявними голосами і є небезпечною для себе, та, можливо, оточуючих.

Заявниця із сім`єю постійно проживала у м.Ялта (Автономна республіка Крим, Україна), але в травні 2019 року вони переїхали до м.Черкаси щоб доглядати за матір`ю та допомагати їй.

Як зазначено в заяві ОСОБА_2 , через свій незадовільний психічний стан її матір ОСОБА_3 не може правильно орієнтуватись у простих життєвих ситуаціях та адекватно їх оцінювати; не має можливості особисто реалізовувати свої права та усвідомлювати свої дії, у зв`язку з чим необхідно визнати матір недієздатною та призначити заявницю опікуном.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 7 квітня 2020 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 28 квітня 2020 року викликано у судове засідання ОСОБА_3 та лікаря-психіатра, під наглядом якого вона перебувала.

Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 12 травня 2020 року вирішено провести судове засідання в режимі відеоконференції із КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради», де на той час перебувала ОСОБА_3 .

Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 19 травня 2020 року призначено судово-психіатричну експертизу та зупинено провадження у справі.

Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 10 липня 2020 року відновлено провадження у справі та призначено ОСОБА_3 адвоката із Черкаського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

27 липня 2020 року адвокат Погасій С.М., діючи в інтересах ОСОБА_3 , подала до суду заперечення на заяву про визнання особи недієздатною та призначення опікуна. Заперечення обгрунтовано тим, що під час спілкування з адвокатом Горяна Л.С. повідомила, що вимоги дочки визнати її недієздатною пов`язані не з турботою чи хвилюванням за матір, а виключно намаганням залишити у своїй власності майно матері. У запереченнях також зазначено, що ОСОБА_3 має можливість особисто реалізовувати свої права, обслуговувати себе та нести відповідальність за свої дії; з 2017 року не зверталась за наданням психіатричної допомоги та не перебувала на відповідному лікування в будь-яких медичних закладах. Після переїзду дочки до квартири матері у 2019 році без згоди останньої, між ними склались вкрай напружені та неприязні відносини, і навіть сусіди ОСОБА_3 відмічають основний корисливий мотив дочки, а також її сприяння запроторенню матері до психіатричної лікарні в 2020 році без видимих на то причин. Так, на підставі заяви дочки від 30 квітня 2020 року ОСОБА_3 було 2 травня 2020 року примусово госпіталізовано до КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради», що відбулось із порушенням закону України «Про психіатричну допомогу». Зокрема, на час примусової госпіталізації не було жодних обставин, які б вказували на те, що ОСОБА_3 становила небезпеку для себе чи оточуючих. У запереченнях також звернуто увагу на суперечності у висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи, а також на те, що в ньому відчутнє чітке формулювання про наявність абсолютної неспроможності підекспертної розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с. 96).

У судове засідання 17 листопада 2020 року ОСОБА_2 не з`явилась, про час та місце розгляду заяви була повідомлена завчасно та належним чином.

Разом з тим, у вступному слові в судовому засіданні 27 липня 2020 року ОСОБА_2 суду пояснила, що у 2008-2010 роках стан психічного здоров`я матері погіршився, вона почала зносити мотлох та сміття з вулиці додому, збирала відходи життєдіяльності в поліетиленові пакетики, не пускала дочку до квартири та пояснювала, що в квартирі живуть «істоти». Взимку 2017 року у квартирі сталась пожежа, через деякий час після якої мати передзвонила та попросила забрати її з психдиспансеру. Після цього заявниця приїхала з м.Ялти до м.Черкаси, встановила у квартирі вікна, зробила ремонт, встановила унітаз і привела квартиру до нормального стану. Зараз стан матері погіршився, вона поводить себе навіть гірше ніж у 2017 році; сусіди постійно скаржаться на її поведінку, просять не покидати матір та доглядати за квартирою. Перебування в лікарні психоневрологічного профілю в 2020 році пішло матері на користь і зараз вона не заперечує проти прийому ліків та догляду за собою. Після переїзду до м.Черкаси заявниця проживала на орендованій квартирі, але у звязку з пандемією коронавірусу весною 2020 року дійсно змушена була переїхати до квартири матері, де доглядає її.

Адвокат ОСОБА_2 ОСОБА_1 у судовому засіданні 17 листопада 2020 року заяву підтримав.

Представник Органу опіки та піклування м.Черкаси Чуйко В.В. у судових засіданнях підтримав заяву ОСОБА_2 . Просив врахувати, що звернення заявниці обумовлене тривалим перебігом психічної хвороби її матері, необхідністю здійснення догляду за нею та контролю з прийомом ліків.

ОСОБА_3 у судовому засіданні 27 липня 2020 року суду пояснила, що її дочка все життя прожила в Автономній Республіці Крим (Україна) і мало цікавилась життям матері, а тому вона не вважає дочку членом своєї сім`ї. Під час проживання в Криму дочка попросила грошей для купівлі квартири в м.Ялта і вона привезла дочці 45 000 доларів США. Нещодавно дочка приїхала до м.Черкаси та вселилась у її малогабаритну квартиру, зробила імітацію ремонту. 2 травня 2020 року дочка організувала її викрадення з квартири, оскільки віддала ключі від квартири невідомим людям і її примусово вивезли до психіатричної лікарні. ОСОБА_3 додала також, що дочка відбирає її гроші, б`є її в квартирі, обзиває, «зі спини лізе та роздирає рота», знущається над онуками, схильна до садизму. За таких обставин вона заперечує, щоб дочка була її опікуном.

У наступні судові засідання ОСОБА_3 до суду не з`явилась з невідомих причин. Її дочка ОСОБА_2 , яка виявила бажання стати опікуном матері, не змогла пояснити причини неодноразових неявок матері у судове засідання та ігнорування заявницею візитів адвоката Погасій С.М. до квартири матері для надання правової допомоги.

Представник ОСОБА_3 адвокат Погасій С.М. проти задоволення заяви послідовно заперечувала у всіх судових засіданнях, в яких вона була присутньою з підстав, викладених у письмових запереченнях на заяву. Додатково просила врахувати, що заявниця ОСОБА_2 чинить перешкоди у спілкуванні адвоката з ОСОБА_3 та не впускає до квартири.

Заслухавши вступне слово ОСОБА_2 , її адвоката Хорошуна, Горяної Л.С., її адвоката Погасій С.М., представника органу опіки та піклування, пояснення лікаря-психіатра, показання свідка, дослідивши медичні картки на ОСОБА_3 та наявні у справі письмові докази, суд установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Україна є демократичною, правовою, соціальною державою, в якій людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Відповідно до Основного Закону України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; кожен має право на повагу до його гідності; кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 21, ч. 2 ст. 22, ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 29, ч. ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України).

Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права.

Відповідно до ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (ч. 1 ст. 39, ч. 1 ст. 40 ЦК України).

Системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод.

Відповідно до ч. 3 ст. 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Частиною 3 статті 297 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом установлено, що ОСОБА_3 , 1949 року народження, є власником квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження, та на день ухвалення рішення проживає разом з останньою у вказаній квартирі.

26 січня 2018 року ОСОБА_3 звернулась із заявою до Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області, в якій зазначила, що 6 січня 2017 року спала у свої квартирі та пізно вночі 7 січня 2017 року відчула, що її обкрадено на 250 000 грн. У її квартирі проживають «мертві істоти-вампіри», які вночі вибили запалену свічку з її рук та не дали підняти з підлоги. Вона змушена була довго тушити пожежу, а коли вдалось звільнити від вогню частину квартири вийшла та попросила допомоги у сусідів. Не вважає себе винною у виникненні пожежі. Просить знищити вказаних «мертвих тваринок» у її квартирі, які «ховаються, гавкають, випиваючи життєву енергію тіла, та причинили тяжкі калічення» (а.с. 51).

На підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 січня 2017 року ОСОБА_3 було госпіталізовано до КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» Черкаської обласної ради в примусовому порядку. Із змісту рішення випливає, що підставою для цього стало вчинення пожежі у квартирі та висновок комісії лікарів-психіатрів, які підтвердили, що ОСОБА_3 страждає на хронічний маячний розлад, галюцинаторно-маячний синдром з когнітивними порушеннями і суспільно-небезпечними діями, внаслідок чого виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих і потребує стаціонарного лікування.

У судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_4 , який пояснив, що є сусідом ОСОБА_3 та знає її та ОСОБА_2 протягом 20 років. Останні 10 років ОСОБА_3 проживала у своїй квартирі сама. На даний час бабця уникає зустрічей з ним та ховається, оскільки він змушений робити їй зауваження, а саме: вона викидає нечистоти в поліетиленових пакетах з вікна своєї квартири, постійно зносить непотріб у підвал їх багатоквартирного будинку, ночами збирає пляшки та мотлох на смітниках. Крім того, у 2017 році він допомагав гасити пожежу у квартирі ОСОБА_3 , яка з її слів виникла через дії «якихось сущностей», що живуть в її квартирі. Коли він забіг до квартири ОСОБА_3 , то вся квартира була забита мотлохом і було важко дістатись до кімнати, в якій сталась пожежа. При цьому у квартирі було відсутнє енергопостачання та опалення. Після пожежі ОСОБА_3 кудись щезла і довгий час свідок її не бачив, а її дочка ОСОБА_2 за цей час вивезла із квартири 6 вантажівок різного мотлоху, зробила ремонт, встановила вікна. Свідку також відомо, що мали місце випадки, коли ОСОБА_3 переморозила батареї системи централізованого опалення у квартирі сусідки у зв`язку з відсутністю вікон у своїй квартирі; відкривала газ на плиті та грілась у такий спосіб; постійно ганяє «сущності» у своїй квартирі. Такі обставини викликають у свідка побоювання за своє житло, а тому він вдячний ОСОБА_2 за те, що доглядає за матір`ю.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 227 від 9 червня 2020 року, комісія дійшла висновку про наявність у ОСОБА_3 проявів хронічного стійкого психічного розладу у формі хронічного маячного розладу через що на теперішній час вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, не може самостійно брати участь у судовому розгляді справи про визнання її недієздатною та не може самостійно особисто давати пояснення у цій справі.

Із змісту висновку вбачається, що в процесі клінічного інтерв`ю ОСОБА_3 повідомляла, що приблизно 20 років як вона чує «голоси вампірів». Спочатку ці голоси були з квартири сусідів, а потім вампіри проникли до неї у квартиру; розмовляли з нею; знали про що вона думає; розмовляли з нею вголос і думками. Вважала, що вампіри полювали за нею, викрадали в неї гроші і документи, причиняли їй побої. У 2014 році вона зверталась у травмпункт у зв`язку з побоями, отриманими від «вампірів із травмою хребта», наполягала на обстеженні із застосуванням компютерної томографії, пояснювала, що ніхто крім неї не бачив вампірів. Вказані істоти поселились у неї в квартирі, постійно змінювали місце свого перебування, «лазили по стінах». Коли вона намагалась виганяти їх, то вони «відносились до цього ревносно і починали забивати», говорили, що їм подобається «її солодке тіло, яке вони вживали в їжу», залякували тим, що «залізуть в її горло і задушать її». На запитання чи зверталась вона за наданням психіатричної допомоги проявляла невдоволення та казала, що не хвора і що ліки їй не потрібні. Пояснювала, що в 2017 році через дії цих істот у квартирі сталась пожежа. Не хоче, щоб у її квартирі проживала дочка з онуками, щоб рідні не набрались «цих істот». Щодо встановлення опіки та призначення опікуном дочки відносилась до цього негативно, з проявами роздратування; вважала, що сама може вирішувати всі питання матеріального характеру, розпоряджатись пенсією та бути незалежною від дочки.

Анамнез свідчить про появу у підекспертної протягом останніх 10 років систематизованого, політематичного маячного розладу, впевненості про переслідування невидимими істотами…про відмічені за даними стаціонарного спостереження, в клінічній картині систематизовані маячні ідеї з вираженою емоційно-вольовою нестійкістю, імпульсивністю, збудливістю, з грубими порушеннями критичності.

Допитаний у судовому засіданні лікар-психіатр ОСОБА_5 , який входив до складу комісії при проведення призначеної судом амбулаторної судово-психіатричної експертизи щодо ОСОБА_3 , в режимі відеоконференції суду пояснив, що висновок базувався на досліджених медичних документах ОСОБА_3 , особистому спілкуванні за ОСОБА_3 та спостереженні за нею після її госпіталізації за усвідомленої згоди пацієнта. Підтвердив, що складений висновок містить однозначне резюме про те, що ОСОБА_3 повністю нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Просив врахувати, що виставлений ОСОБА_3 діагноз передбачає різні етапи перебігу хвороби: захворювання може бути в стадії загострення та затихання, але повного виздоровлення бути не може. Станом на час проведення експертизи ОСОБА_3 приймала мінімальні дози підтримуючого лікування і її психічний стан у зв`язку з цим значно покращився; не відмовлялась від проведення експертизи. До моменту проведення експертизи агресивності у ОСОБА_3 не відмічали; вона була привітною та доступна контакту; але доведена до відчаю та напруження «невидимими істотами-вампірами». Щодо небезпеки для себе чи оточуючих, то на думку експертів, ОСОБА_3 має проблеми психічного здоров`я і потребує лікування, з огляду на що вона не може слідкувати й забезпечувати своє харчування, лікування й догляд.

У судовому засіданні 27 липня 2020 року ОСОБА_3 уникла відповіді на питання про те, чи їй і досі заважають «невидимі істоти-вампіри», та додала, що це не має жодного відношення до справи. Разом з тим, виглядала в судовому засідання збудженою, під час опису поведінки дочки та онуків використовувала такі вислови, як «вона підкрадається з-заду, нападає, роздирає мені рота та лізе в горло», «роздирає рота онукам та знущається над ними»; спостерігався тремор рук.

Аналіз оцінених в судовому засіданні пояснень учасників, а також здобутих доказів у їх сукупності дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_3 підлягає визнанню недієздатною, оскільки не здатна усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними у зв`язку з психічною хворобою.

Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (частини перша - третя статті 41 ЦК України).

Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Рішення суду після набрання ним законної сили надсилається судом органу опіки та піклування, органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи. Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років.

З огляду на визнання ОСОБА_3 недієздатною, суд має вирішити питання про призначення їй опікуна.

Відповідно до наявного в матеріалах справи подання від 19 червня 2020 року, опікунська рада при виконавчому комітеті Черкаської міської ради не заперечує щодо призначення ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , опікуном над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у разі визнання останньої недієздатною за рішенням суду (а.с. 75).

Як установлено судом, з метою отримання подання органу опіки та піклування щодо призначення ОСОБА_2 опікуном над ОСОБА_3 , 11 червня 2020 року вона звернулась з відповідною заявою, до якої додала копії паспортного документу, картки платника податків, витягу щодо реєстрації місця проживання, свідоцтва про народження, пенсійного посвідчення матері (а.с. 154--164).

На наступний день після подання вказаних документів, а саме 12 червня 2020 року, відбулось засідання опікунської ради при виконавчому комітеті Черкаської міської ради, на якому заслухали, в тому числі, заяву ОСОБА_2 та вирішили задовольнити таку заяву і підготувати відповідне подання до суду.

Наказом Державного комітету України у справах сімї та молоді, Міністерством освіти України, міністерством охорони здоровя України та Міністерством праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року затверджено Правила опіки та піклування, що зареєстровані в Міністерстві юстиції України 17 червня 1999 року за № 387/3680 (далі - Правила).

За змістом п.п. 1.1, 1.2 Правил опіка (піклування) є особливою формою державної турботи, зокрема, про повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Опіка (піклування) встановлюється для захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки.

Відповідно до п. 2.1 Правил опіка установлюється над неповнолітніми, які не досягли п`ятнадцяти років і залишились без піклування батьків, а також над громадянами, визнаними судом недієздатними внаслідок психічних захворювань.

Згідно із п. 2.4 Правил опіка (піклування) встановлюється за місцем проживання особи, яка підлягає опіці (піклуванню), або за місцем проживання опікуна (піклувальника). Рішення про встановлення опіки (піклування) повинно бути прийняте не пізніше як у місячний термін з моменту, коли відповідному органові опіки та піклування стане відомо про потребу встановлення опіки чи піклування.

Пунктом 3.1 Правил передбачено, що для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб.

За змістом п. 3.3 Правил документами, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна, є: повідомлення державних, громадських організацій або заяви громадянина (громадян); копії свідоцтва про народження особи, що потребує опіки, або іншого документа, який підтверджує її вік; якщо опіка призначається над повнолітньою особою, - рішення суду про визнання даної особи недієздатною; акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки.

Разом з тим, при зверненні до органу опіки та піклування щодо звернення до суду з поданням про призначення її опікуном ОСОБА_3 , заявниця ОСОБА_2 не надала всіх документів, які передбачено п. 3.3 Правил.

Зокрема, не надано: акта обстеження умов життя ОСОБА_3 і опис її майна; довідки про стан здоров`я ОСОБА_2 ; довідки про місце проживання майбутнього опікуна і її заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акта перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновку від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідки лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають бути опікуном.

За таких обставин, вимогу ОСОБА_2 про призначення її опікуном над недієздатною ОСОБА_3 подано передчасно, а тому така заява не може бути задоволена судом.

При цьому суд також враховує напружені відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також ту обставину, що виявляючи намір бути опікуном ОСОБА_3 , її дочка ОСОБА_2 не зуміла організувати явку матері у судові засідання та не змогла повідомити причини такої неявки.

Цим обставинам має бути надана оцінка органом опіки та піклування, за умови повторного розгляду заяви ОСОБА_2 про підготовку подання до суду про призначення її опікуном над ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 65 ЦК України до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування.

З огляду на вищевикладене, до встановлення опіки і призначення опікуна недієздатній ОСОБА_3 , необхідно покласти на орган опіки та піклування Черкаської міської ради здійснення обов`язків з опіки над нею.

При зверненні до суду із заявою про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна, ОСОБА_2 сплатила судовий збір у розмірі 420 грн 40 коп.

Разом з тим, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 299 ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави, то сплачені ОСОБА_2 судові витрати підлягають поверненню їй.

Керуючись ст. ст. 12, 76, 81, 89, 263, 293, 300, 315, 319 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною.

Встановити строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною два роки.

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 про призначення її опікуном над недієздатною ОСОБА_3 .

До встановлення опіки і призначення опікуна недієздатній ОСОБА_3 покласти на орган опіки та піклування Черкаської міської ради здійснення обов`язків з опіки над нею.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України в м. Черкасах (код за ) повернути ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 420 гривень 40 копійок, який нею було сплачено згідно з квитанцією № 0.0..1 від 6 квітня 2020 року, виданої АТ КБ «ПриватБанк».

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду, шляхом подання через Соснівський районний суд м. Черкаси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 15 грудня 2020 року.

Суддя: Я.В. Пересунько

присяжні: А.І. Волошин

О.С. Худолей