Справа № 683/755/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року м.Старокостянтинів.

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого - судді Андрощука Є.М.

з участю секретаря Свідерської К.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у залі суду в м.Старокостянтинова цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до АТ «Українська залізниця» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 23 березня 2019р. звернувсь з позовом до виробничого підрозділу «Старокостянтинівська дистанції колії» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу №24о/с від 07 лютого 2019 року про звільнення з посади начальника майстерні виробничого підрозділу «Старокостянтинівська дистанція колії» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з підстав п.4 ст.40 КЗпП України, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову посилавсь на те, що наказом №871 ос від 12.09.2005р. він був призначений на посаду начальника майстерні виробничого підрозділу «Старокостянтинівська дистанція колії» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». У зв`язку з призовом на військову службу вранці 18 січня 2019р. відповідно до повістки, він прибув до Старокостянтинівського військкомату. Там його було скеровано до Старокостянтинівської ЦРЛ для проходження медогляду на стан придатності для проходження військової служби у період з 22 по 25 січня 2019 року. 28 січня 2019 р. з ним було укладено контракт про проходження військової служби у ЗС України в/ч НОМЕР_1 та відповідно до наказу командира даної військової частини його було призначено на військову посаду та з 28 січня 2019р. він приступив до виконання обов`язків. У зв`язку з вищевикладеними обставинами, він звернувся до начальника Старокостянтинівської дистанції регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з відповідною заявою про увільнення його від обов`язків, при цьому проінформував керівництво, що направлений для проходження служби у в/ч НОМЕР_1 з місцем дислокації в м.Тернополі. 15 лютого 2019 року при передачі матеріальних цінностей позивачу була видана трудова книжка, в якій зазначено, що він звільнений з роботи на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України відповідно наказу №24 ос від 07 лютого 2019 року, однак копію наказу не було вручено, а усно повідомлено, що звільнення відбулось за прогули 18, 22 та 25 січня 2019року. Позивач вважає зазначений наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки прогули він не вчиняв, а у зазначений період був відсутній на робочому місці, так як проходив медогляд згідно направлення військкомату та повідомляв про дане керівництво по місцю роботи, а також надав відповідні повістки. З даного приводу не проводилось службової перевірки та його ніхто не опитував про причини відсутності на роботі, з наказом про звільнення його не було ознайомлено та про звільнення та підстави звільнення його лише усно було повідомлено 15 лютого 2019р., тому просить поновити строк звернення до суду з позовом, оскільки такий строк було пропущено з поважних причин.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити, з вищенаведених підстав.

Представник відповідача позов не визнала, заперечила проти його задоволення, посилаючись на те, що оспорюваний наказ про звільнення ОСОБА_4 законний та відстуні підстави для його поновлення на роботі, а також просила застосувати строк позовної давності і у зв`язку з цим - відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 24 квітня 2019 року за клопотанням представника позивача замінено неналежного відповідача - виробничий підрозділ «Старокостянтинівська дистанції колії» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на належного відповідача - акціонерне товариство «Українська залізниця».

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 12 вересня 2005 року ОСОБА_4 був призначений на посаду начальника майстерні виробничого підрозділу «Старокостянтинівська дистанція колії» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Наказом начальника виробничого підрозділу «Старокостянтинівська дистанція колії» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» №24/ос від 07 лютого 2019 року ОСОБА_4 звільнено з посади начальника майстерні виробничого підрозділу «Старокостянтинівська дистанція колії» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.

Як вбачається з даних, вищевказаного наказу, причиною для звільнення позивача є вчинення ним порушення відсутність на роботі 18 січня, 22 січня та 25 січня 2019 року (протягом п`яти годин).

Дані обставини підтверджуються поясненнями позивача; відповідними записами у його трудовій книжці НОМЕР_2 (видана 05.07.1987р.) /а.с.6-8/; даними наказу №24/ос від 07 лютого 2019р. з підписом ОСОБА_4 на наказі про його звільнення /а.с.85/; підписом ОСОБА_4 про отримання трудової книжки в Книзі обліку руху трудових книжок Підприємства /а.с.120-121/ та визнаються представником відповідача.

Також, судом встановлено, що 28 січня 2019 р. ОСОБА_4 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського складу строком на 3 роки у військовій частині НОМЕР_1 в м.Тернополі та того ж дня військовослужбовця ОСОБА_4 призначено на посаду командира відділення управління взводу управління командира 4-ї артбатареї 2-го артдивізіону в/ч НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу військової частини і останній з 28 січня 2019 року є таким, що прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Вказані обставини підтверджуються даними контракту від 28.01.201р. /а.с.10-13/, даними витягу з наказу т.в.о. командира в/ч НОМЕР_1 №20 від 28.01.2019р. /а.с.14/.

Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Положеннями ст.234 КЗпП України передбачено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Оскільки ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за контрактом Збройних Сил України, з 28 січня 2019 року та по даний час проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 , що дислокована у м.Тернополі, трудову книжку отримав 15 лютого 2019р. та того ж дня був ознайомлений з оспорюваним наказом про звільнення, а до суду з зазначеним позовом звернувся 22 березня 2019 року, тобто пропустив строк звернення до суду на 6 днів та при звернені до суду з позовом, позивач клопотав про поновлення строку звернення до суду, тому суд прийшов до висновку, що позивач з поважних причин пропустив місячний строк звернення з позовом до суду та вважає за необхідне поновити такий строк.

З цих же підстав, суд відхиляє клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності та на підставі цього відмовити у позові.

Крім того, слід зауважити, що згідно з ч.1, ч.2 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Аналогічні приписи містяться і у Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93р. №58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993р. за №110: власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення (абз.5 п.п.4.1 п.4), а згідно п.4.2 цієї Інструкції: якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника, та у разі одержання трудової книжки у зв`язку із звільненням працівник розписується у особистій картці і у книзі обліку (абз.3 п.п.б) п.7.1 Інструкції).

Натомість як зазначено вище, в порушення вказаних норм, роботодавець видав трудову книжку позивачу не у день звільнення 07 лютого 2019 року, а лише 15 лютого 2019р. та взагалі не видав йому копію наказу про звільнення з роботи.

Щодо незаконності звільнення ОСОБА_4 з займаної посади, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених в тому числі і п.4 ст.40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) (ч.7 ст.43 КЗпП України) та відповідно до ч.1 ст.43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках: ліквідації підприємства, установи, організації; незадовільного результату випробування, обумовленого при прийнятті на роботу; звільнення з суміщуваної роботи у зв`язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а також у зв`язку з обмеженнями на роботу за сумісництвом, передбаченими законодавством; поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу; звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації; звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації; звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службових осіб центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян; звільнення працівника, який вчинив за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібне) майна власника, встановлене вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу; призову або мобілізації власника - фізичної особи під час особливого періоду.

Судом встановлено, що у виробничому підрозділі «Старокостянтинівська дистанції колії» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» є первинна профспілкова організація і позивач був її членом.

Як вбачається з рішення від 07 лютого 2019 року первинної профспілкової організації виробничого підрозділу «Старокостянтинівська дистанції колії» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» первинною профспілковою організацією обґрунтовано не було надано згоду на звільнення ОСОБА_4 за прогул без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, а саме за недостатністю наданих доказів та недостовірності підтверджувальних документів /а.с.17/, про що було повідомлено уповноважену особу - начальника виробничого підрозділу «Старокостянтинівська дистанції колії» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» 08 лютого 2019р. /а.с.127/.

Вказані обставини також в суді підтвердив і свідок ОСОБА_5 голова первинної профспілкової організації виробничого підрозділу «Старокостянтинівська дистанції колії» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця».

З наведено слідує, що в порушення ст.43 КЗпП України звільнення ОСОБА_4 відбулось без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації та за відсутності підстав, передбачених ч.1 ст.43-1 КЗпП України, які б давали право роботодавцю звільнити ОСОБА_4 за відсутності такої згоди.

Також, пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

А згідно до пункту 22 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40, п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненного проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Аналізуючи наказ про звільнення ОСОБА_4 , суд приходить висновку про те, що підставою для його звільнення, відповідачем зазначено вчинення ОСОБА_4 прогулу - відсутність на роботі 18, 22 січня та 25 січня 2019 року (протягом п`яти годин) без поважних причин.

Разом з тим, ст.149 КЗпП України визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Натомість в порушення, зазначеної норми Закону, роботодавцем не було встановлено дійсні причини відсутноті ОСОБА_4 на робочому місці 18, 22 січня та 25 січня 2019 року (протягом п`яти годин).

Так, на підтвердження вчинення ОСОБА_4 прогулу - відсутності на роботі 18, 22 січня та 25 січня 2019 року (протягом п`яти годин) без поважних причин, представником відповідача надано доповідні записки головного інженера ПЧ-20 Рудика С.П. від 18.01.2019р. та 22.01.2019р., згідно яких ОСОБА_4 був відсутній на роботі 18 та 22 січня 2019р. протягом всього робочого дня /а.с.124, 125/; протокол оперативної наради виробничого підрозділу «Старокостянтинівська дистанції колії» від 28.01.2019р., згідно якого за порушення трудової дисципліни ОСОБА_4 , а саме його відсутності на робочому місці 18, 22 січня та 25 січня 2019 року (протягом п`яти годин) без поважних причин, вирішено останнього звільнити на підставі п.4 ст.40 КЗпП України /а.с.126/; акт від 25.01.2019р., згідно якого ОСОБА_4 25 лютого 2019р. до кінця робочого дня не надав письмового пояснення причин його відсутності на робочому місці 18, 22 січня та 25 січня 2019 року (протягом п`яти годин) /а.с.146/.

Також, в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 начальник виробничого підрозділу «Старокостянтинівська дистанції колії» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», ОСОБА_7 головний інженер, вказаного Підрозділу, ОСОБА_8 помічник начальника з кадрових питань Підрозділу підтвердили, що 18 та 22 січня 2019 року ОСОБА_4 був відсутній на роботі протягом робочого дня, а 25 січня 2019 року біля 10 години прибув на роботу, надав повістки Старокостянтинівського військкомату за 18, 22 січня та повідомив, що проходить медкомісію, у зв`язку з бажанням укласти контракт на військову службу, після чого залишив місце роботи і до кінця робочого дня 25 січня 2019 року - не з`явивсь на роботі.

Крім того, свідок ОСОБА_8 доповнила, що за дорученням начальника Підрозділу, 18 та 22 січня 2019р. вона особисто телефонувала ОСОБА_4 з метою встановлення причин його відсутності на робочому місці і останній повідомив, що проходить медкомісію у лікарні.

З наведеного вбачаться, що на час відсутності на робочому місці ОСОБА_4 - 18, 22 та 25 січня 2019 року уповноваженій особі Підрозділу було відомо причини такої відсутності.

Натомість, судом встановлено, що ОСОБА_4 з поважної причини був відсутній на робочому місці 18, 22 січня та 25 січня 2019 року (протягом п`яти годин), оскільки проходив медичну комісії у Старокостянтинівськиій ЦРЛ, у зв`язку з призовом на військову службу та укладенням контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача, даними повісток від 18 та 22-25 січня 2019р. Старокостянтинівського об`єднаного міського військового комісаріату, згідно яких ОСОБА_4 був зобов`язаний з`явитись на 08 год. 00 хв. до військового комісаріату у вищевказані дні /а.с.122,123/; даними медичної амбулаторної картки хворого ОСОБА_4 , оглянутою в судовому засіданні; даними повідомлення військового комісара Старокостянтинівського об`єднаного міського військового комісаріату №348 від 26.02.2019р., згідно яких начальнику виробничого підрозділу «Старокостянтинівська дистанції колії» було повідомлено, що ОСОБА_4 18.01.2019р. звернувся до військкомату з питанням призову на військову службу за контрактом у зв`язку з чим був направлений на медогляд 22-25 січня 2019р. , а також ОСОБА_4 було надані повістки 18,22,25 січня для проходження медогляду у Старокостянтинівській ЦРЛ /а.с.132/; даними повідомлення головного лікаря Старокостянтинівської ЦРЛ №372 від 12.03.2019р., згідно яких ОСОБА_4 проходив медогляд з 22.01.2019р. по 25.01.2019р. /а.с.96/.

Також, свідок ОСОБА_9 - помічник військового комісара Старокостянтинівського об`єднаного міського військового комісаріату, в суді підтвердив, що у зв`язку з призовом на військову службу та укладенням контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України ОСОБА_4 був направлений для проходження медичної комісії до Старокостянтинівської ЦРЛ у період 22 25 січня 2019р.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_4 відбулося без достатніх на те підстав, з порушенням процедури звільнення, а тому останній повинен бути поновлений на роботі на посаді начальника майстерні виробничого підрозділу «Старокостянтинівська дистанція колії» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» з 07 лютого 2019 року.

Відповідно до ст.235 КЗпП України: у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Так, відповідно до абзацу 3 пункту 2 Постанови КМ України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, в даній справі звільнення.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п. 8 Постанови № 100).

Як вбачається з даних довідки про середню заробітну плату (дохід) виробничого підрозділу «Старокостянтинівська дистанція колії» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» №154 від 01.11.2019р. заробітна плата позивача за останні 2 повні календарні місяці роботи, що передують його звільненню (жовтень-листопад 2018 року) становила 26243 грн. (10399,79 грн. + 15843,21 грн.), тому середньоденна (годинна) заробітна плата для обчислення оплати часу вимушеного прогулу складає 583,18 грн. (26243 грн. : 45 робочих днів) /а.с.147/.

Враховуючи той факт, що позивач був незаконно звільнений 07 лютого 2019 року, тому підлягає виплаті працівникові середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 144628,64 грн. (583,18 грн. х 248 днів /з 07 лютого 2019 року і по день постановлення рішення суду 17 січня 2020 року/).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.76-80, 89, 141, 244-246, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити. Визнати незаконним та скасувати наказ начальника виробничого підрозділу «Старокостянтинівська дистанції колії» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» №24о/с від 07 лютого 2019 року про звільнення ОСОБА_4 з посади начальника майстерні виробничого підрозділу «Старокостянтинівська дистанція колії» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» з підстав п.4 ст.40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_4 на посаді начальника майстерні виробничого підрозділу «Старокостянтинівська дистанція колії» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» з 07 лютого 2019 року.

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_4 144 628,64 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах одного місяця.

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: акціонерне товариство «Українська залізниця», , адреса: 03680 м.Київ вул.Тверська,5.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів до Хмельницького апеляційного суду через Старокостянинівський районний суд.

У разі проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Повне рішення складено 22 січня 2020 року.

Суддя