Головуючий суду 1 інстанції - Скрипник С.М.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 426/8650/19
Провадження № 22-ц/810/300/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 грудня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Лозко Ю.П., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Пономарьової В.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 12 лютого 2020 року, ухвалене у складі судді Скрипник С.М. в м. Сватове Луганської області,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно та витребування майна з чужого незаконного володіння, третя особа Селянське (фермерське) господарство «Мирослава»,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно та витребування майна з чужого незаконного володіння, в обґрунтування якого зазначив, що позивач був єдиним засновником і директором Приватного підприємства Агрофірма «Містки» в період з 2000 року по 2009 рік.

Рішенням загальних зборів колишніх членів Колективного сільськогосподарського підприємства асоціація «Україна» від 07 вересня 2004 року Приватному підприємству Агрофірма «Містки» передано майно на загальну суму 254000 грн, у тому числі: комплекс 2-х гаражів, майстерня, кузня майстерні, склад кисневих балонів, склад газових балонів, стройцех, пилорама, 2-х матеріальних складів за адресою: АДРЕСА_1 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий 16 березня 2009 року, номер витягу 22168214) для погашення поточної заборгованості КСП асоціації «Україна» перед її кредиторами. Колективне сільськогосподарське підприємство асоціація «Україна» ліквідовано.

Приватне підприємство Агрофірма «Містки» набуло право власності на вищевказане майно після того, як погасило дану заборгованість.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 10 серпня 2009 року Приватне підприємство Агрофірма «Містки» було ліквідовано. Єдиним і законним власником вищевказаного майна є ОСОБА_1 , оскільки майно Приватного підприємства Агрофірма «Містки», яке залишилось після розрахунків з бюджетом, кредиторами, працівниками, використовується власником (п. 12.9 Статуту).

Факт знаходження вищевказаного майна у Приватного підприємства Агрофірма «Містки» підтверджуються Актами вилучення майна виконавчою службою у 2005 році в межах виконавчого провадження відповідно до рішення Сватівського районного суду Луганської області від 17 грудня 2004 року, яке ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 28 лютого 2006 року скасовано і справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, за позовом ОСОБА_3 в інтересах 74-х громадян до Приватного підприємства агрофірма «Містки», асоціації «України» про виділення майнового паю в натурі і визнання недійсним рішення загальних зборів колишніх членів колективного господарського підприємства. Вищевказане майно за Актами вилучення було передано ОСОБА_3 .

Згідно мирової угоди, затвердженої ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 23 грудня 2013 року по справі № 426/2110/13-ц за ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3 , визнано право власності на зазначене вище майно.

Вважає, що майно вибуло з володіння позивача не з його волі, а іншим шляхом та між сторонами не існує жодних договірних відносин щодо даного майна.

Позивач просив суд визнати за ним право власності на майно, а саме: комплекс, 2-х гаражів, майстерня, кузня майстерні, склад кисневих балонів, склад газових балонів, стройцех, пилорама, 2-х матеріальних складів, за адресою: АДРЕСА_1 та витребувати у ОСОБА_2 належне йому на підставі рішення суду вищевказане майно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 12 лютого 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння відмовлено.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що позивач, звертаючись до суду, зазначив підставою виникнення у нього речового права рішення загальних зборів колишніх членів Колективного сільськогосподарського підприємства асоціація «Україна» від 07 вересня 2004 року.

Однак, рішення загальних зборів колишніх членів Колективного сільськогосподарського підприємства асоціація «Україна» від 07 вересня 2004 року за своїм правовим змістом не є правочином або іншим правовстановлюючим документом на підставі якого у Приватного підприємства Агрофірма «Містки» могло виникнути право власності на спірне нерухоме майно, у тому числі і право власності. Виходячи з тексту рішення загальних зборів колишніх членів Колективного сільськогосподарського підприємства асоціація «Україна», зборами було прийняте рішення не про передачу майна у власність, а про виділення майна. В даному рішенні не зазначено особу, про виділення майна якій зборами приймалося рішення.

Будь-якого належного та допустимого доказу набуття Приватним підприємством Агрофірма «Містки» на це майно не надано, на момент ліквідації спірним майном не володіло, а тому передати це майно при ліквідації у власність засновнику ОСОБА_1 не могло.

Також суд першої інстанції виходив з того, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер 37387854 від 12 травня 2015 року) власником спірного майна є відповідач ОСОБА_2 . Підставою виникнення у ОСОБА_2 права власності на вказане майно є ухвала Сватівського районного суду Луганської області у справі № 426/2110/13-ц. Належних та допустимих доказів незаконного, без відповідної правової підстави, отримання даного майна у приватну власність ОСОБА_2 , а також його батьком ОСОБА_3 суду не надано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Сватівського районного суду Луганської області від 12 лютого 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішенням загальних зборів від 07 вересня 2014 року Колективне сільськогосподарське підприємство «Україна» передало приватному підприємству Агрофірма «Містки» спірне майно в рахунок сплати боргів Колективного сільськогосподарського підприємства «Україна». Вказане рішення загальних зборів щодо передання права власності на об`єкти майна для погашення заборгованості є підставою для виникнення у приватного підприємства Агрофірма «Містки» права власності на майно.

Внаслідок виконання приватним підприємством Агрофірма «Містки» зобов`язань Колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» перед бюджетом, Пенсійним фондом України та іншими загальнообов`язковими фондами, відбулася заміна кредитора у зобов`язанні відповідно до п.4 ч.1 ст. 512 ЦК України, а тому права на майно Колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» перейшли до Приватного підприємства агрофірма «Містки» на підставі рішення загальних зборів Колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» та факту виконання зобов`язань Колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» приватним підприємством Агрофірма «Містки».

Також зазначає, що ухвалою Господарського суду Луганської області від 10 серпня 2009 року приватне підприємство агрофірма «Містки» ліквідовано, тому власником майна підприємства після його ліквідації є засновник і власник підприємства.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 14 квітня 2020 року ОСОБА_2 та Селянському фермерському господарство «Мирослава» роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

ОСОБА_2 та Селянське фермерське господарство «Мирослава» отримали копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та апеляційну скаргу 17 квітня 2020 року, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (т. 2 а.с. 8,9).

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про шо свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з пунктами 4, 6, 10 11 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін; пропорційність; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Частинами першою, третьою та четвертою статті 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Позивач зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Луганського апеляційного суду від 14 квітня 2020 року відкрито апеляційне провадження, а ухвалою суду від 27 квітня 2020 року розгляд справи призначено у відкритому судовому засіданні на 26 травня 2020 року о 14 год. 00 хвил.

25 травня 2020 року на адресу Луганського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з протиепідеміологічними заходами, обумовленими пандемією кароновірусу та станом здоров`я позивача.

Згідно протоколу судового засідання від 26 травня 2020 року клопотання позивача задоволено, розгляд справи відкладено на 17 червня 2020 року о 12 год. 00 хвил.

10 червня 2020 року на адресу Луганського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з протиепідеміологічними заходами, обумовленими пандемією кароновірусу та станом здоров`я позивача. Дане клопотання судом апеляційної інстанції задоволено, розгляд справи відкладено на 04 серпня 2020 року о 12 год. 00 хвил.

04 серпня 2020 року від представника позивача адвоката Акользіної Марини Вікторівни надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та надання часу для ознайомлення з матеріалами справи. Судом задоволено клопотання адвоката Акользіної Марини Вікторівни, надано час для ознайомлення з матеріалами справи та розгляд справи відкладено на 12 серпня 2020 року о 12 год. 00 хвил.

12 серпня 2020 року в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник приймали участь у справі надавали пояснення, було оголошено перерву, розгляд справи призначено на 15 жовтня 2020 року.

Після цього, від позивача ОСОБА_1 або його адвоката Акользіної Марини Вікторівни на адресу суду направлялись заяви про відкладення розгляду справи призначеної на 15 жовтня 2020 року, 05 листопада 2020 року, 03 грудня 2020 року, 21 грудня 2020 року.

Зазначені обставини свідчать про те, що позивачем та його представником неодноразово подавались клопотання про відкладення розгляду справи, при цьому документи на підтвердження обставин зазначених у клопотанні суду не надавались.

Судом неодноразово на адресу позивача направлялись повідомлення разом з технічними вимогами та бланком заяви про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза приміщеннями суду(т.2 а.с.31-33, 45-47).

Отже позивач та/або його представник не був позбавлений можливості взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщенням суду відповідно до статті 212 ЦПК України, проте не скористався своїм правом

Саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботу судів.

Колегія суддів враховує, що дана справа тривалий час перебуває на розгляді у суді апеляційної інстанції, судові засідання неодноразово відкладались за клопотаннями позивача або його представника, що впливає на дотримання розумних строків розгляду справи, та для забезпечення принципу «справедливого балансу» між сторонами, апеляційний суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи призначеної на 21 грудня 2020 року не має.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу не визнав.

Представник третьої особи Селянського (фермерського) господарства «Мирослава» вважав, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер 37387854 від 12 травня 2015 року) власником спірного майна є відповідач ОСОБА_2 . Підставою виникнення у ОСОБА_2 права власності на вказане майно є ухвала Сватівського районного суду Луганської області у справі № 426/2110/13-ц. Належних та допустимих доказів незаконного, без відповідної правової підстави, отримання даного майна у приватну власність ОСОБА_2 , а також його батьком ОСОБА_3 позивачем суду не надано.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини, а також юридичні факти.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно частини 3 ст. 640 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Судом встановлено, що власником та керівником Приватного підприємства Агрофірма «Містки» був ОСОБА_1 , що підтверджується статутом приватного підприємства.

Звертаючись до суду із позовом позивач зазначає, що підставою виникнення у Приватного підприємства Агрофірма «Містки» права власності на спірне майно є рішення загальних зборів колишніх членів КСП асоціація «Україна» від 07 вересня 2004 року, оформлене протоколом № 1 від 07 вересня 2004 року.

Рішенням загальних зборів колишніх членів Колективного сільськогосподарського підприємства асоціація «Україна» від 07 вересня 2004 року Приватному підприємству Агрофірма «Містки» передано майно на загальну суму 254000 грн, у тому числі: комплекс 2-х гаражів, майстерня, кузня майстерні, склад кисневих балонів, склад газових балонів, стройцех, пилорама, 2-х матеріальних складів за адресою: АДРЕСА_1 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий 16 березня 2009 року, номер витягу 22168214) для погашення поточної заборгованості КСП асоціації «Україна» перед її кредиторами. Колективне сільськогосподарське підприємство асоціація «Україна» ліквідовано.

Факт знаходження вищевказаного майна у Приватного підприємства Агрофірма «Містки» підтверджуються Актами вилучення майна виконавчою службою у 2005 році в рамках виконавчого провадження за рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 17 грудня 2004 року, яке ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 28 лютого 2006 року скасовано і справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, за позовом ОСОБА_3 в інтересах 74-х громадян до Приватного підприємства Агрофірма «Містки», асоціації «України» про виділення майнового паю в натурі і визнання недійсним рішення загальних зборів колишніх членів колективного господарського підприємства. Вищевказане майно за Актами вилучення було передано ОСОБА_3 .

Сватівським районним судом Луганської області ухвалою від 24 травня 2006 року позовна заява повернута позивачам.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що надане позивачем рішенням загальних зборів колишніх членів Колективного сільськогосподарського підприємства асоціація «Україна» від 07 вересня 2004 року не є допустимим доказом, підтверджуючим набуття приватним підприємством Агрофірма «Містки» права власності на спірне майно, оскільки рішенням загальних зборів колишніх членів Колективного сільськогосподарського підприємства асоціація «Україна» спірне майно було виділено, без зазначення особи, про виділення майна якій зборами приймалося рішення.

Зборами колишніх членів Колективного сільськогосподарського підприємства асоціація «Україна» не приймалось рішення про передачу спірного майна у власність будь-якій особі.

Позивачем як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не було надано суду доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про набуття приватним підприємством Агрофірма «Містки» права власності на спірне майно.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що рішення загальних зборів колишніх членів КСП асоціація «Україна» за своїм правовим змістом не є правочином або іншим правовим актом на підставі якого у приватного підприємства Агрофірма «Містки» могли виникнути будь-які права щодо нерухомого майна, у тому числі і право власності.

Враховуючи викладені обставини не заслуговують на увагу доводи позивача, що внаслідок виконання приватним підприємством Агрофірма «Містки» зобов`язань Колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» перед бюджетом, Пенсійним фондом України та іншими загальнообов`язковими фондами, відбулася заміна кредитора у зобов`язанні відповідно до п.4 ч.1 ст. 512 ЦК України, а тому права на майно Колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» перейшли до Приватного підприємства агрофірма «Містки» на підставі рішення загальних зборів Колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» та факту виконання зобов`язань Колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» приватним підприємством Агрофірма «Містки».

Посилання позивача на те, що ухвалою Господарського суду Луганської області від 10 серпня 2009 року приватне підприємство Агрофірма «Містки» ліквідовано, тому власником майна підприємства після його ліквідації є засновник і власник підприємства ОСОБА_1 не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою господарського суду Луганської області від 10 серпня 2009 року по справі № 20/236, винесеною в ході провадження у справі про банкрутство приватного підприємства Агрофірма «Містки», вказане підприємство було ліквідовано та встановлено відсутність у приватного підприємства Агрофірма «Містки», окрім приміщення насосної станції, будь-якого іншого майна. Через відсутність у боржника приватного підприємства Агрофірма «Містки» майна, вимоги кредиторів задоволені не були.

Зазначені обставини свідчать про те, що приватному підприємству Агрофірма «Містки» на час ліквідації спірне майно на праві власності не належало, тому передати його при ліквідації у власність ОСОБА_1 підприємство не могло.

Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт передачі спірного майна при ліквідації приватного підприємства Агрофірма «Містки» його власнику.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірним майном є об`єкти нерухомості, право власності на нього у приватного підприємства Агрофірма «Містки» чи ОСОБА_1 могло виникнути тільки після державної реєстрації такого права. Доказів набуття ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно після ліквідації приватного підприємства Агрофірма «Містки» та державної реєстрації речового права ОСОБА_1 суду не надані.

Із матеріалів справи вбачається, що на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 23 грудня 2013 року по справі № 426/2110/13-ц за ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3 , визнано право власності на спірне майно.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12 травня 2015 власником спірного майна є ОСОБА_2 Підставою виникнення у ОСОБА_2 права власності на вказане майно є ухвала Сватівського районного суду Луганської області у справі № 426/2110/13-ц.

Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 є власником майна, а саме: комплексу, 2-х гаражів, майстерні, кузні майстерні, складу кисневих балонів, складу газових балонів, стройцеху, пилорами, 2-х матеріальних складів на підставі ухвали Сватівського районного суду Луганської області від 23 грудня 2013 року, яка набрала чинності і не скасована.

Позивачем не надано доказів на спростування зазначених вище обставин.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно пункта 3 частини першої 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки позивачем не надано доказів набуття приватним підприємством Агрофірма «Містки» чи ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, то підстави для задоволення вимоги позивача про витребування майна з чого незаконного володіння відсутні.

Доводи апеляційної скарги є аналогічні обставинам викладеним у позовній заяві, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, додержуючись норм матеріального та процесуального права, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння, оскільки позивачем не доведено належність права власності спірного майна ОСОБА_1 .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 12 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2020 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

М.В. Назарова