ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 лютого 2020 року

м. Харків

справа № 643/13288/19

провадження № 22-ц/818/987/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів Овсяннікової А.І., Піддубного Р.М.,

імена (найменування) сторін:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_3 представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2019 року в складі судді Єрмак Н.В.,

у с т а н о в и в:

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 19 жовтня 2016 року рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча і має таку можливість. Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача аліменти за минулий період з 01 червня 2016 року до часу подання позову в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за кожний минулий місяць.

16 листопада 2017 року ОСОБА_5 представник ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано тим, що ОСОБА_1 проживає окремо від дитини. Крім того, позивачкою не надано доказів щодо вжиття нею заходів на одержання аліментів за минулий час. Зазначає, що на його утриманні знаходяться малолітні діти - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дружина, яка перебуває у декретній відпустці. Крім того, він працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ПРОГР-ЕС ТРЕНД АРГО» (далі ТОВ «ПРОГР-ЕС ТРЕНД АРГО») та в Товаристві з обмеженою відповідальністю «УкрАгроСтратегія» (далі ТОВ «УкрАгроСтратегія») на посадах директора та загалом отримує щомісяця заробітну плату в розмірі 6062 грн 53 коп.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку /доходів/ щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 серпня 2019 року до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини. Однак на утриманні ОСОБА_2 перебувають двоє малолітніх дітей. Тому розмір аліментів, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , суд першої інстанції визначив з урахуванням вимог розумності і справедливості. Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення аліментів за минулий період, судпершої інстанції виходив із недоведеності вимог в цій частині.

12 грудня 2019 року ОСОБА_3 представник ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач є власником та директором ТОВ «ПРОГР-ЕС ТРЕНД АРГО» та ТОВ «УкрАгроСтратегія», у зв`язку з чим отримує великий дохід та не має стягнення за виконавчими документами. У ОСОБА_2 є нерухоме майно, а саме квартира, яку він може здавати та отримувати додатковий дохід. Крім того, було подано електронні докази в паперовій формі на підтвердження ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків, однак суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення аліментів за минулий час.

28 грудня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що дитина проживає разом з ним. Крім того, на момент розгляду справи прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років становить 2118 грн, тобто кожен з батьків повинен сплачувати по 1059 грн щомісяця. Отже заявлена позивачкою вимога про стягнення з нього аліментів в розмірі 15000 грн є значно завищеною. Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів за минулий час, зазначає, що скриншоти з неневідомого номеру, долучені нею у суді першої інстанції, не є належними та допустимими доказами. Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на подану ним зустрічну позовну заяву про стягнення з ОСОБА_1 на його користь аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 19 жовтня 2016 року рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до Акту, складеного ОСОБА_9 від 28 жовтня 2019 року, ОСОБА_10 разом з матір`ю ОСОБА_1 проживає у кв. АДРЕСА_1 .

Згідно з Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_11 є батьками ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 ОСОБА_2 та ОСОБА_13 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до довідки ТОВ «ПРОГР-ЕС ТРЕЙД АГРО» № 5 від 16 жовтня 2019 року ОСОБА_2 в зазначеному товаристві займає посаду директора. Дохід за період квітень вересень 2019 року склав 27320 грн 11 коп.

Відповідно до довідки ТОВ «УкрАгроСтратегія» № 21 від 16 жовтня 2019 року ОСОБА_2 в зазначеному товаристві займає посаду директора. Дохід за період квітень вересень 2019 року склав 17866 грн 49 коп.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина 3 статті 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з вимогами частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», встановлено у 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Встановлюючи фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку /доходів/ щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 серпня 2019 року до досягнення дитиною повноліття з урахуванням того, що ОСОБА_2 має не утриманні двох інших малолітніх дітей.

Згідно з частинами першої, третьою статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Статтею 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вжив заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки.

Аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Оскільки позивачкою не доведено, що нею вживались заходи, щодо одержання аліментів за минулий час, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про електронні докази в паперовій формі, а саме скриншоти з програм обмінювання файлами на підтвердження факту сплати аліментів за минулий час, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки вони не є належними та допустимими доказами в розумінні статті 77 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 на те, що син проживає окремо від матері, є безпідставними, оскільки довідка № 1593 від 11 листопада 2019 року про склад сім`ї, згідно з якою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком та бабусею в кв. АДРЕСА_2 долучена до матеріалів справи після розгляду прави по суті.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом першої інстанції не розглянута його зустрічна позовна заява не ґрунтується на законі. Із матеріалів справи вбачається, що зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів здана на почтове відправлення 15 листопада 2019 року та надійшла до суду першої інстанції 18 листопада 2019 року. Рішення за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів ухвалено 11 листопада 2019 року. ОСОБА_2 не позбавлений можливості звернутись до суду першої інстанції з самостійним позовом про стягнення аліментів.

Інші доводи апеляційних скарг на висновки суду не впливають, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційні скарги задоволенню не підлягають, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 06 лютого 2020 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді А.І.Овсяннікова

Р.М.Піддубний