ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2749/20 Номер провадження 22-ц/814/2768/20Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 23 жовтня 2020 року (час ухвалення судового рішення з 10:00:24 год. по 10:23:30 год., дата виготовлення повного тексту рішення 27 жовтня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції у Полтавській області, Полтавської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду у розмірі 47 230 грн.00 коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач стверджував, що з 29.05.2019 року до ЄРДР внесені відомості №0001276 за фактами: порушення права на захист ОСОБА_1 та розтрати державних коштів, попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 ст. 374 КК України.

Протягом року досудове розслідування вказаного кримінального провадження належним чином не здійснювалося, слідчим не проводилися необхідні слідчі (розшукові) дії, спрямовані на встановлення об`єктивної істини у даному кримінальному провадженні, тобто органом досудового розслідування порушувалися розумні строки розгляду кримінального провадження. Відсутність на даний час іншого ефективного засобу юридичного захисту від порушення прав ОСОБА_1 у сукупності із довготривалістю та неналежним проведенням досудового розслідування, спричинює значну моральну шкоду ОСОБА_1 , яка полягає у глибоких душевних стражданнях та негативних переживаннях від криміналізації правоохоронних органів, з вини як органу досудового розслідування, так і прокуратури він позбавлений відчуття правової стабільності, верховенства права, порушено його психологічне благополуччя. Протягом тривалого часу ОСОБА_1 вимушений витрачати значний кількість свого часу та докладати значних зусиль на звернення за захистом своїх прав, гарантованих Конституцією України, які були навмисно, грубо і цинічно порушені відповідачами.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 23 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за недоведеністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення його позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги повторно наведені доводи позовної заяви, висловлена незгода з оцінкою судом першої інстанції поданих у справу доказів.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове по суті заявлених вимог.

Відповідно до ч.1, ч.2 та ч.3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 06 березня 2019 року зобов`язано уповноважену особу Генеральної прокуратури України внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_1 від 03 вересня 2018 року про вчинення кримінального правопорушення.

29 травня 2019 року зареєстроване кримінальне провадження за №001276 за правовою кваліфікацією ч.1 ст.374 КК України, яке постановою першого заступника Генерального прокурора України направлене для здійснення досудового розслідування до СУ ГУНП в Полтавській області.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 13 лютого 2020 року скасовано постанову старшого слідчого відділу розслідування особливо важливих злочинів СУ ГУНП в Полтавській області Ільїної Ж.В. від 27.10.2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001276 від 29.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 374 КК України (т.1 а.с.97-98).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 26 травня 2020 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність старшого слідчого СУ ГУНП в Полтавській області Ільїної Ж.В. що полягає у не розгляді клопотання про зміну кваліфікації від 24.03.2020 року задоволено. Зобов`язано відповідальну особу СУ ГУНП в Полтавській області розглянути клопотання ОСОБА_1 від 24.03.2020 року про проведення слідчих (розшукових) дій відповідно до вимог ст. 220 КПК України (т.1 а.с.90).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 22 червня 2020 року скасовано постанову слідчого СУ ГУНП в Полтавській області Ільїної Ж.В. від 07.04.2020 року про відмову у задоволенні клопотання в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 0001276 від 29.05.2019 року (т.1 а.с.99)

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 22 червня 2020 року зобов`язано слідчого СУ ГУНП в Полтавській області Ільїну Ж.В. розглянути клопотання ОСОБА_1 від 24.03.2020 року про проведення слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні № 0001276 від 29.05.2019 року (т.1 а.с.100)

На даний час досудове розслідування кримінального провадження триває.

Відмовляючи у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин норми ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативну-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не застосовується.

Судом також зроблений висновок про недоведеність факту завдання йому моральної шкоди внаслідок обставин, якими обґрунтовані заявлені вимоги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові ВС від 22 травня 2019 року по справі № 686/20012/18 з подібними фактами і спірними правовідносинами суд касаційної інстанції зробив такі висновки.

«Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли з підстав неправомірних дій посадової особи слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області щодо неповідомлення ОСОБА_1 про результати поданих ним клопотань.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки судовими рішенням, які набрали законної сили, встановлено бездіяльність слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування заданої позивачу такими діями моральної шкоди та правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази, і надав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з Державного бюджету України моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн.».

У справі, що розглядається, позивач обґрунтовує заявлені вимоги бездіяльністю слідчих, яка встановлена судовими рішеннями і наслідком чого є невиправдане затягування і не розслідування кримінального провадження.

Судом апеляційної інстанції досліджені копії ухвал слідчого судді (а.с.90, 97-100).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 13 лютого 2020 року встановлено, що «постановою старшого слідчого відділу розслідування особливо важливих злочинів ГУНП в Полтавській області Ільїної Ж.В. від 27.10.2019 року закрито кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0001276 від 29.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 374 КК України, на підставі п.2 ч.1 КПК України.

Слідчим не було процесуально здійснено заходів по збиранню та дослідженню доказів в порядку ст. 91-94 КПК України»

З наведених підстав судом скасована постанова старшого слідчого відділу розслідування особливо важливих злочинів СУ ГУНП в Полтавській області Ільїної Ж.В. від 27.10.2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001276 від 29.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 374 КК України (т.1 а.с.97-98)

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 26 травня 2020 року встановлено, що «мають місце порушення ст. 220 КПК України, слідчим у визначені строки клопотання ОСОБА_1 від 24.03.2020 року не розглянуто.»

З наведених підстав зобов`язано відповідальну особу СУ ГУНП в Полтавській області розглянути клопотання ОСОБА_1 від 24.03.2020 року про проведення слідчих (розшукових) дій відповідно до вимог ст. 220 КПК України (т.1 а.с.90).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 22 червня 2020 року встановлено, що «Постановою слідчого СУ ГУНП в Полтавській області Ільїної Ж.В. від 07.04.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 з тих підстав, що останній у кримінальному провадженні №0001276 від 29.05.2019 року має статус заявника.

Постанова слідчого скасована з підстав порушення прав заявника на звернення із клопотанням в порядку ст.220 КПК України та сама постанова належним чином не вмотивована та винесена з порушеннями вимог ч.1 ст. 220 КПК України (т.1 а.с.99).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 22 червня 2020 року встановлено, що «слідчим СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області лейтенанта поліції Ільїною Ж.В., в порушення вимог ч.1 ст. 220 КПК України, відмовлено у задоволенні клопотання без винесення мотивованої постанови».

З наведених підстав зобов`язано слідчого СУ ГУНП в Полтавській області Ільїну Ж.В. розглянути клопотання ОСОБА_1 від 24.03.2020 року про проведення слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні № 0001276 від 29.05.2019 року ( т.1 а.с.100)

Проаналізувавши зміст зазначених судових рішень, апеляційний суд приходить до висновку про доведеність незаконних дій та бездіяльності слідчого Головного управління Національної поліції у Полтавській області, які виявилися у винесенні незаконних процесуальних рішень, не вчиненні процесуальних дій у межах розслідування кримінального провадження, тощо. Наслідком таких дій та бездіяльності стало невиправдано тривале розслідування кримінального провадження, ініційованого за заявою позивача.

Очевидним є те, що ефективне розслідування у розумні строки цього кримінального провадження має значення для позивача, оскільки йдеться (на переконання позивача) порушення, допущені працівниками Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області, відносно нього.

Невиправдано тривале з червня 2019 року розслідування кримінального провадження, з урахуванням того, що позивач попередньо з вересня 2018 року знову ж таки через судове рішення домагався ініціювання досудового розслідування, а також неодноразові необґрунтовані рішення слідчого, ухвалені всупереч вимогам КПК України, впливають на моральний стан позивача, завдаючи йому моральної шкоди.

З огляду на встановлене слід визнати обґрунтованими доводи позивача про завдання йому моральної шкоди незаконними діями та бездіяльністю слідчими СУ ГУНП в Полтавській області.

Визначаючи розмір моральної шкоди, позивач послався на норми ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», проте норми цього Закону не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Керуючись приписами ст.23, ст.1174 ЦК України, враховуючи тривалість і характер порушень прав позивача, а також те, що допущені порушення органів досудового розслідування регулярно виправлялися судовими рішеннями, апеляційний суд визнає, що критеріям розумності і справедливості буде відповідати сума у розмірі 300 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.367, ст.374 ч.1 п.2, ст.376 ч.1 п.4, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 23 жовтня 2020 року скасувати, ухваливши нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 300 грн. моральної шкоди, завданої незаконними діями і бездіяльністю слідчого Головного управління Національної поліції у Полтавській області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 23 грудня 2020 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов