Справа № 521/468/18
Провадження № 2/521/166/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2020 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання Коваль Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування», третя особа, яка не заявляє вимог ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 09.09.2015р. приблизно о 8.58год. відповідач, керуючи технічно справним трамвайним вагоном «ТЗ-М», бортовий номер НОМЕР_1 , здійснила наїзд на позивача, внаслідок чого позивач отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого вертлюжного перелому правої стегнової кістки з відривом малого вертела та зміщення кісткових уламків, які згідно висновку судово-медичного експерта №1523 від 08.07.2016р. відносяться до середньої тяжкості, що призвели до другої групи інвалідності. За даним фактом Одеською місцевою прокуратурою №2 було відкрито кримінальне провадження з попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою ст.286 ч.1 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 05.10.2017р. встановлено, що 09 вересня 2015 року, приблизно о 08 год. 58 хв. водій ОСОБА_2 допустила порушення вимог п.п. 1.7, 2. 3 (б) та 10.1 «Правил дорожнього руху» України,

Порушення виявились в тому, що у вказаний день та час водій ОСОБА_2 керувала технічно справним трамвайним вагоном «ТЗ-М», бортовий номер НОМЕР_1 та здійснювала перевозку пасажирів за маршрутом №10 «вул. Тираспольська - вул. Іцхака Рабіна», рухаючись по трамвайному полотну вул. Іцхака Рабіна з боку вул. Ген. Петрова в напрямку кінцевої зупинки трамваю вул. Іцхака Рабіна в Малиновському районі м. Одеси. Зупинившись на кінцевій зупинці трамваю «вул. Іцхака Рабіна», водій ОСОБА_2 відчинила праві бічні двері трамвайного вагону та почала здійснювати висадку пасажирів з салону трамвайного вагону «ТЗ-М», бортовий номер НОМЕР_1 , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохода похилого віку ОСОБА_1 , яка знаходилась на території зупинку трамваю у безпосередній близькості до середньої правої бічної частини кузову трамваю, допомагаючи іншій пасажирці залишити салон трамвайного вагону, водій трамваю ОСОБА_2 закрила праві бічні двері та почала рух вперед по трамвайному полотну, не переконавшись перед початком руху у безпеці інших учасників руху. В той же час, в момент закриття дверцят середньої правої бічної двері трамваю було зажато праву руку пішохода ОСОБА_1 . В результаті здійснення руху трамваю вперед відбулося падіння ОСОБА_1 на дорожнє покриття зупинки трамваю, що призвело до значних травм. В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_2 свою вину визнала в повному обсязі та подала заяву про застосування відносно неї Закону України «Про амністію у 2016 році». Вказаним вироком відповідача визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.І КК України та призначено покарання у виді штрафу 5100 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами. Обвинувачену ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності згідно Закону України «Про амністію у 2016 році».

Внаслідок отриманих травм позивачем було сплачено 17693,26грн. на лікування, внаслідок чого вона просила стягнути зазначену суму з відповідача по справі а також моральну шкоду у сумі 200 000грн., яка полягає у втраті здоров`я, отриманої інвалідності, яка є довічною та непоправною, нездатності самостійно пересуватися, втраті звичного способу життя. Також моральна травма виразилася в порушенні нормальних життєвих зав`язків, повноцінного спілкування з близькими та друзями; подія, яка сталася призвела до значного зниження якості життя ОСОБА_1 , порушено психологічний стан та соціальне функціонування.

Посилаючись на викладене, позивач просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в сумі 17693,26грн. та моральну шкоду в сумі 200 000грн.

04.06.2018р. представником позивача було заявлено клопотання про заміну відповідача ОСОБА_2 на КП «Одесміськелектротранс» та ПрАТ «СК «Арсенал страхування» а також залучення ОСОБА_2 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 04.06.2018р. замінено неналежного відповідача ОСОБА_2 на КП «Одесміськелектротранс» та ПрАТ «СК «Арсенал страхування» а також до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено ОСОБА_2 .

В подальшому позивач уточнила свої позовні вимоги, вказавши в якості відповідачів КП «Одесміськелектротранс» та ПрАТ «СК «Арсенал страхування», третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 та вказувала, що на момент події ОСОБА_2 була співробітником КП «Одесміськелектротранс» та під час вчинення кримінального правопорушення безпосередньо виконувала свої трудові обов`язки і таким чином відповідати за моральну шкоду повинно КП «Одесміськелектротранс». Крім того, зазначала, що між КП «Одесміськелектротранс» та страховою компанією ПрАТ «СК «Арсенал страхування» укладено договір страхування № 38/15-ДЦВ/О/1/УУ/2015/177 від 13 березня 2015 року. Відповідно до додатку № 2 до цього договору до обсягу страхування входив саме трамвай «ТЗ-М», бортовий номер НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_2 , а отже саме ПрАТ «СК «Арсенал страхування» має відшкодувати позивачу матеріальний збиток в сумі 17693,26грн. Суму моральної шкоди в розмірі 200 000грн. просила стягнути з КП «Одесміськелектротранс».

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали уточнені позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник КП «Одесміськелектротранс» заперечувала проти задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, посилаючись на її недоведеність у зазначеному розмірі.

Представник ПрАТ «СК «Арсенал страхування» в судове засідання не з`явився, сповіщений належним чином. Надав відзив на уточнену позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог до нього, посилаючись на те, шо страховик звільняється від відповідальності по претензіях та позовах внаслідок порушення страхувальником або водієм норм чинного законодавства, інструкцій, нормативних документів, що регулюють рух транспортного засобу і умови (у тому числі технічні), перевезення пасажирів, вантажу (багажу). Також просив розглядати справу у відсутності свого представника.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, сповіщена належним чином. Надала заяву, в якій заперечувала проти задоволення позову в частині стягнення з КП «Одесміськелектротранс» моральної шкоди, посилаючись на необґрунтованість зазначеної суми моральної шкоди та просила розглядати справу у її відсутності.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, суд прийшов до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 09 вересня 2015 року, приблизно о 08 год. 58 хв. водій ОСОБА_2 керувала технічно справним трамвайним вагоном «ТЗ-М», бортовий номер 4026 та здійснювала перевозку пасажирів за маршрутом №10 «вул. Тираспольська - вул. Іцхака Рабіна», рухаючись по трамвайному полотну вул. Іцхака Рабіна з боку вул. Ген. Петрова в напрямку кінцевої зупинки трамваю вул. Іцхака Рабіна в Малиновському районі м. Одеси. Зупинившись на кінцевій зупинці трамваю «вул. Іцхака Рабіна», водій ОСОБА_2 відчинила праві бічні двері трамвайного вагону та почала здійснювати висадку пасажирів з салону трамвайного вагону «ТЗ-М», бортовий номер НОМЕР_1 , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохода похилого віку ОСОБА_1 , яка знаходилась на території зупинку трамваю у безпосередній близькості до середньої правої бічної частини кузову трамваю, допомагаючи іншій пасажирці залишити салон трамвайного вагону, водій трамваю ОСОБА_2 закрила праві бічні двері та почала рух вперед по трамвайному полотну, не переконавшись перед початком руху у безпеці інших учасників руху. В той же час, в момент закриття дверцят середньої правої бічної двері трамваю було зажато праву руку пішохода ОСОБА_1 . В результаті здійснення руху трамваю вперед відбулося падіння ОСОБА_1 на дорожнє покриття зупинки трамваю, що призвело до значних травм.

Вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 05.10.2017р. встановлено, що ОСОБА_2 допустила порушення вимог п.п. 1.7, 2.3 (б) та 10.1 «Правил дорожнього руху» України, якими передбачено:

п. 1.7 Водії, пішоходи та пасажири зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як діти, люди похилого віку та особи з явними ознаками інвалідності;

п. 2,3 (б) Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Цим же вироком ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.І КК України та призначено покарання у виді штрафу 5100 грн.. без позбавлення права керування транспортними засобами. Обвинувачену ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності згідно Закону України «Про амністію у 2016 році». (т.1 а.с.25-28)

Отже водій ОСОБА_2 , почавши рух трамваю, не впевнилася у тому, що це буде безпечно для інших учасників руху, тим самим порушила Правила дорожнього руху.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно до ст.ст.979, 980, 985, 988 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50000 на одного потерпілого; ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих осіб становить 100 000грн. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією)

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Судом також встановлено, що 13.03.2015р. між КП «Одесміськелектротранс» та ПрАТ «СК «Арсенал страхування» укладено договір страхування № 38/15-ДЦВ/О/1/УУ/2015/177. Відповідно до додатку № 2 до цього договору до обсягу страхування входив саме трамвай «ТЗ-М», бортовий номер 4026. (т.1 а.с.90-93)

Цей договір укладено відповідно до правил добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (включаючи відповідальність перевізника)», зареєстрованих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 19.09.2013 р. за №1213377. Зазначений договір є договором цивільно-правового характеру, а тому, правовідносини, що виникають на його основі, крім положень самого договору, підлягають регулюванню загальними нормами про зобов`язання Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), загальним положенням про договір ЦК України, нормам глави 67 ЦК України «Страхування», правилами страхування.

Предметом договору є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної страхувальником або іншою особою, цивільна відповідальність якої застрахована, життю, здоров`ю, працездатності, майну третіх осіб, під час експлуатації транспортного засобу. Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих осіб, згідно умов договору, становить 100000,00 грн. на один транспортний засіб. Згідно п.17.2.11 договору страхування страхувальник зобов`язаний ознайомити всіх водіїв з умовами цього договору

Порядок та умови виплати страхового відшкодування регулюються умовами укладеного договору страхування та Правилами страхування.

Розділом 16 договору страхування від 13.03.2015р. передбачено виключення зі страхових випадків.

Зокрема, відповідно до п. 16.1.11 договору, страховик звільняється від відповідальності по претензіях та позовах які виникли внаслідок навмисних дій, грубої недбалості (необережності) страхувальника, водія, посадових осіб страхувальника або будь-яких осіб, що діють за дорученням страхувальника або з його відома.

При цьому, в п. 16.1.11 договору роз`яснюється, що під навмисними діями слід розуміти дії (бездіяльність), коли особа, яка їх вчиняла, усвідомлювала протиправний характер своїх дій чи бездіяльності, передбачала їх шкідливі наслідки і бажала їх настання, або не бажала їх настання, але свідомо допускала настання цих випадків. Під недбалістю слід розуміти необережність, коли особа, яка її допускала, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Пунктом 16.2.2. передбачено також виключення зі страхових випадків якщо страхувальником, водієм порушені вимог правил дорожнього руху у частині глави 21 «Перевезення пасажирів» а також глави 22 «Перевезення вантажів» .

Відповідно до п.1.7, 2.3(б), 10.1, 21.4 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001р. водії, пішоходи та пасажири зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як діти, люди похилого віку та особи з явними ознаками інвалідності. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Водію забороняється починати рух до повного зачинення дверей та відчиняти їх до зупинки транспортного засобу. Починати рух можна, лише переконавшись, що створено умови для безпечного перевезення пасажирів.

Згідно п. 4.4.1.3. Правил експлуатації трамвая та тролейбуса, затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 10 грудня 1996 року № 103, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 березня 1997 року за № 66/1870 (з наступними змінами та доповненнями), відправлення трамвайного вагона або тролейбуса з пункту зупинки дозволяється тільки при всіх зачинених дверях та відсутності перешкоди руху.

Отже, почавши рух трамваю, не переконавшись перед його початком у безпеці для інших учасників руху, відсутності перешкод для руху, не будучи уважною до учасника дорожнього руху похилого віку, не передбачивши можливості настання негативних наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити, водій ОСОБА_2 допустила скоєння злочину, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України з необережності.

Відповідно до п. 17.3.7. договору страхування, страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування за наявності підстав, передбачених умовами цього договору у розділі 22.

Згідно п. 22,1.1. договору страхування страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо випадок, що настав, класифікується як виключення зі страхових випадків, шо передбачені розділом 16 цього договору.

Окрім того, згідно п. 26.2 договору страхування, умови не зазначені у цьому договорі, регулюються правилами та діючим законодавством України.

Згідно п.п. 12 п. 4.4 розділу 4 правил добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту страховик звільняється від відповідальності по претензіях та позовах внаслідок порушення страхувальником або водієм норм чинного законодавства, інструкцій, нормативних документів, що регулюють рух транспортного засобу і умови (у тому числі технічні), перевезення пасажирів, вантажу (багажу).

За загальним правилом, викладеним у ст. 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що оскільки страхувальником (в даному випадку працівником КП «Одесміськелектротранс» ОСОБА_2 ) було порушено умови договору страхування, укладеного 13.03.2015р. між КП «Одесміськелектротранс» та ПрАТ «СК «Арсенал страхування», вимоги позивача про стягнення з ПрАТ «СК «Арсенал страхування» матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.

Зазначене підтверджується висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 23.04.2018р. у справі №910/7686/17 згідно яких зазначено, що положення наведених норм нерозривно пов`язують момент виникнення обов`язку страховика здійснити виплату страхової суми із настанням страхового випадку. Настання події, яка може належати до страхових ризиків, але згідно з умовами договору страхування є винятком зі стразових випадків, не породжує обов`язку страховика щодо виплати стразового відшкодування.

Стосовно позовних вимог про стягнення з КП «Одесміськелектротранс» на користь позивача моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Сторонами не заперечується, що на час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з КП «Одесміськелектротранс».

Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, згідно п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України.

Відповідно до п.5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В обґрунтування цієї частини позовних вимог, позивач вказує, що заподіяна їй моральна шкода - це шкода за її страждання, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона стала інвалідом другої групи безстроково, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №294404 від 17.01.2017р., значне погіршення якості життя, втрати здоров`я, хвилювань, приниження, нездатність самостійно пересуватися, втрата звичного способу життя; із-за травмуючих подій вона пережила значну душевну та фізичну біль, тривогу, страх, які мали руйнівну силу для її повноцінного фізичного та психологічного функціонування.

Згідно Висновку спеціаліста № ЕБ-2521-4-777.17 Одеської філії Судової незалежної експертизи України, ситуація, описана в заяві, є психотравмуючою по відношенню до ОСОБА_1 ; ОСОБА_1 були нанесені страждання (моральна шкода); ОСОБА_1 були нанесені страждання (моральна шкоду), розмір компенсації (200 000грн.), що вказаний нею, є обґрунтованим.

Суд частково погоджується з розміром заподіяної позивачу моральної шкоди та вважає за можливе стягнути з КП «Одесміськелектротранс» на користь позивача моральну шкоду в сумі 80 000грн. Що стосується вищезгаданого висновку експерта, суд зазначає, що він складений на підставі одних тільки пояснень позивача, які містяться у її позовній заяві, в ньому не зазначено обґрунтування саме визначеного позивачем розміру моральної шкоди.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачу дійсно було заподіяно моральну шкоду, внаслідок ДТП, однак, стороною позивача не було доведено обсягу моральних страждань, який би відповідав вимогам щодо відшкодування в розмірі 200000 грн., а тому суд, керуючись внутрішнім переконанням, вважає за необхідне задовольнити дані вимоги позивача частково, в розмірі 80000 грн.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 800 грн.

Керуючись ст.ст. 76-78, 83, 141, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, ст. ст. 22, 23, 979, 980, 985, 988, 991, 1166, 1167, 1172, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування», третя особа, яка не заявляє вимог ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Одесміськелектротранс», , місцезнаходження м.Одеса, вул..Водопровідна,1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 30.11.1998р. Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 моральну шкоду в сумі 80 000 (вісімдесят тисяч)грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Одесміськелектротранс», , місцезнаходження м.Одеса, вул..Водопровідна,1 на користь держави судовий збір в сумі 800 (вісімсот)грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 06 лютого 2020 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН