Номер провадження: 22-ц/813/4491/20
Номер справи місцевого суду: 522/962/19
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Черевка П.М.,

суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 10 квітня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 , треті особи Перший Приморський відділ Державної виконавчої служби м.Одеса ГТУЮ в Одеській області, Перший Суворовський відділ Державної виконавчої служби м.Одеса ГТУЮ в Одеській області, про зняття арешту з майна,

встановив:

21.01.2019 року АТ «ПУМБ» звернулось до суду з зазначеним позовом, в якому просило зняти на його користь арешт нерухомого майна та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про обтяження №4984743, підстави виникнення обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження: б/н від 13.03.2014 видавник: Перший Приморський ВДВС Одеського міського управління юстиції на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , ринковою вартістю 2789500 грн., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 19178793, передану в іпотеку банку на підставі Іпотечного договору, посвідченого 25.12.2007 року приватним нотаріусом ОМНО Чужовською Н.Ю. за реєстровим № 4190.

Зняти на користь АТ « ПУМБ» арешт нерухомого майна та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про обтяження №8385095, підстави обтяження: судовий наказ №2-н-5920/08 від 28.08.2008 року, видавник: Приморський районний суд м АДРЕСА_2 Одеси, площа АДРЕСА_3 будинок 12, квартира 7, ринковою вартістю 2789500 грн., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 19178793, передану в іпотеку банку на підставі Іпотечного договору, посвідченого 25.12.2007 року приватним нотаріусом ОМНО Чужовською Н.Ю. за реєстровим № 4190.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 10.04.2019 року позовну заяву АТ «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про зняття арешту з майна задоволено.

Скасовано арешт нерухомого майна та виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про обтяження №4984743, підстави виникнення обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження: б/н від 13.03.2014 видавник Перший Приморський ВДВС Одеського міського управління юстиції на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 19178793, передану в іпотеку банку на підставі Іпотечного договору, посвідченого 25.12.2007 року приватним нотаріусом ОМНО Чужовською Н.Ю. за реєстровим № 4190.

Скасовано арешт нерухомого майна та виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про обтяження №8385095, підстави виникнення обтяження: судовий наказ №2-н-5920/08 від 28.08.2008 року, видавник: Приморський районний суд м.Одеси, площа Соборна, будинок 12, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 19178793, передану в іпотеку банку на підставі Іпотечного договору, посвідченого 25.12.2007 року приватним нотаріусом ОМНО Чужовською Н.Ю. за реєстровим № 4190.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції від 10.04.2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «ПУМБ», посилаючись на її необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м.Одеси від 10.04.2019 року - залишити без змін.

За змістом ч.ч.1, 4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, 25.12.2007 року між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №5991424, відповідно до якого позивачем надано відповідачу кредит у розмірі 2272500 грн., а відповідач, в свою чергу, зобов`язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити позивачу відсотки за користування кредитом та повернути кредит в повному обсязі не пізніше 25.12.2027 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Позивачем та Відповідачем був укладений Іпотечний договір від 25.12.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим №4190. Разом з Іпотечним договором було накладено заборону на відчуження майна зазначеного в договорі, про що внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що підтверджується Іпотечним договором, а також інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту іпотеки, отриманої 26.07.2018 року за № 132216100.

Відповідно до Іпотечного договору, в іпотеку Позивачу було передано нерухоме майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1 .

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, позивач звернувся до Суворовського районного суду м.Одеси, який рішенням від 18.05.2011 року по справі № 2-616/11 з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» стягнув заборгованість за кредитним договором №5991424 від 25.12.2007 року в розмірі 2479357,25 грн., державне мито у сумі 1322,26 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 120 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 02.07.2015 року по справі №2-616/11 рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18.05.2011 року залишено без змін, в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовлено.

На виконання рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 18.05.2011 року банком отриманий виконавчий лист від 07.04.2016 року та пред`явлений до виконання у Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Постановою від 14.04.2016 року ВП № 50804380 Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області було відкрите виконавче провадження.

Постановою від 23.06.2018 року ВП № 50804380 про повернення виконавчого документа, виконавчий лист № 2-616/11 був повернутий стягувачу, оскільки на зареєстровану за боржником квартиру за адресою АДРЕСА_4 , наявне обтяження суду, що унеможливлює звернення стягнення.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.07.2018 року №132216100 позивачу стало відомо про наявність арештів на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 19178793) зареєстровані наступні обтяження:

1.Номер запису про обтяження: № 4984743: дата, час державної реєстрації: 14.03.2014 17:00:10 Підстави виникнення обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження: б/н від 13.03.2014 видавник Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Одеської області.

2.Номер запису про обтяження: № 8385095: дата, час державної реєстрації:

21.01.2009 12:17:49 Підстави виникнення обтяження судовий наказ № 2-н-

5920/08 від 28.08.2008 Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

Позивач звернувся з заявами до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про скасування арешту, накладеного відділом в забезпечення виконання судового наказу №2-н-5920/08 від 28.08.2008 року, виданого Приморським районним судом м.Одеси, на квартиру АДРЕСА_1 .

Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області листом від 14.11.2018 року було повідомлено, що станом на 14.11.2018 року вказане виконавче провадження завершено з підстав, які не передбачають зняття арешту.

Додатково повідомили, що відповідно до вимог Порядку роботи з документами в органах Державної виконавчої служби, строк зберігання виконавчих проваджень переданих до архіву складає три роки у зв`язку з чим, надати копії документів не являється можливим. Також, скасування арешту можливе лише у випадках, передбачених ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Також, позивач звернувся з заявами до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про скасування арешту, накладеного відділом Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження: б/н, виданий 13.03.2014 року на квартиру АДРЕСА_1 , яка передана ОСОБА_1 в іпотеку ПАТ «ПУМБ» відповідно до іпотечного договору від 25.12.2007 року.

Відповідно до частини 7 статті З Закону України «Про іпотеку» АТ «ПУМБ» як іпотекодержатель має пріоритетне право на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно, проте не може скористатись своїм правом, так як на нього накладено арешт.

Першим Приморським відділом державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області листами вих. №36030 від 14.11.2018 року та вих. №37272 від 20.1.2018 року було повідомлено, що підстави для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження відсутні, оскільки позивач не є стороною виконавчого провадження, і також відсутні законні підстави щодо скасування арешту, накладеного Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження: б/н від 13.03.2014 року.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Також ст.33 Закону встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Теж саме передбачено і ст.572 ЦК України, а саме в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Розділом V Закону України «Про іпотеку» передбачено способи та порядок задоволення вимог іпотекодержателя шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема ст.36 Закону визначено умови позасудового врегулювання спору при наявності застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі. В п.п.4.7., 4.8. Іпотечного договору передбачені застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки та застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом продажу Предмету іпотеки Іпотекодержателем будь-якій особі. Таким чином, Позивач може прийняти іпотечне нерухоме майно у власність, як це передбачено ст.37 Закону, або ж здійснити продаж іпотечного нерухомого майна від свого імені на підставі ст.38 Закону.

Наявність обтяження іпотечного нерухомого майна унеможливлює позасудове звернення стягнення на Предмет іпотеки для задоволення законних вимог Позивача, передбаченого законодавством, про що, зазначено вище.

Так, відповідно до ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Також відповідно до ст.55 Закону України «Про нотаріат» при посвідченні угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна і у разі наявності заборони угода про відчуження майна, обтяженого боргом, посвідчується лише у разі згоди кредитора і набувача на переведення боргу на набувача.

Згідно із ст.572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про іпотеку» №898-IV від 05.06.2003 (в редакції, що діяла на момент укладення Іпотечного договору іпотека виникає, зокрема, на підставі договору. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що в даному випадку іпотека, що діє на підставі Іпотечного договору, виникла з моменту його нотаріального посвідчення, тобто 22.06.2006 року.

Крім того, відповідно до статті 3 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Порядок зняття арешту визначений ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду.

Згідно з ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Відповідно до ч.5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках завершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника (ч.2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження»).

Судом обґрунтовано не прийнято до уваги твердження представника відповідача про те, що позов є передчасним, оскільки рішення, за яким видано виконавчий документ оскаржується в касаційному порядку, тому що не надано доказів того, що подана касаційна скарга та виконання рішення суду зупинено.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що викладені аргументи апеляційної скарги є безпідставними та не можуть слугувати правовими підставами для скасування судового рішення, оскільки судом під час розгляду справи всебічно і повно досліджено та оцінено усі надані сторонами докази, з урахуванням вимог та заперечень сторін вірно і об`єктивно з`ясовано обставини справи, а тому будь-яких протиріч між висновками суду про права та взаємовідносини сторін і встановленими судом фактами не вбачається, судом в повному обсязі встановлено і досліджено предмет доказування у даній справі, виходячи з тих доказів, які надавалися сторонами у справі.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 10 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17.01.2020 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький