П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2020 року місто Київ

справа №363/4075/20

провадження №22-ц/824/15006/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М. за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство»

на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 26 жовтня 2020 року, постановлену у складі судді Чіркова Г.Є.,

у справі за заявою Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» про забезпечення позову до подання позовної заяви,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 26 жовтня 2020 року відмовлено у задоволені заяви Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» про забезпечення позову до його подання.

Не погоджуючись з такою ухвалою, представник ДП «Вищедубечанське лісове господарство» - адвокат Кілічава Т.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву, вжити заходи по забезпеченню позову шляхом заборони Лебедівській сільській раді приймати відповідні рішення щодо передачі у приватну власність земельних ділянок за кадастровими номерами: :32:017:0376; :32:017:0377; :32:017:0378; :32:017:0379; :32:017:0380; :32:017:0381; :32:035:0001; :32:035:0002; :32:035:0003; :32:035:0004; :32:035:0006; :32:035:0007; :32:035:0008; :32:035:0164; :32:035:0165; :32:035:0166; :32:035:0167; :32:035:0168; :32:035:0169; :32:035:0170; :32:035:0171; :32:035:0172; :32:035:0173; :32:035:0174; :32:035:0175; :32:035:0176; :32:035:0177; :32:035:1511.

Вжити заходи по забезпеченню позову шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України, інших органів державної реєстрації прав, нотаріусам та іншим спеціальним суб`єктам, на яких покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані із проведення державної реєстрації права власності вказаних земельних ділянок.

В апеляційній скарзі посилається на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ДП «Вищедубечанське лісове господарство» має намір подати позов до Лебедівської сільської ради про визнання недійсними та скасування рішень щодо затвердження технічної документації щодо передачі лісових земель у приватну власність, з метою запобігти порушення прав та настання, в результаті невжиття цих заходів, негативних наслідків. ДП «Вищедубечанське лісове господарство» є постійним користувачем земель лісового призначення, в тому числі земель за державним актом від 24 вересня 1998 року ІІ-КВ №003309 на право постійного користувача.

У публічній кадастровій карті було виявлено, що на землях ДП «Вищедубечанське лісове господарство» в кварталі 617 виділу 4,5.6, 8 Лебедівського лісництва (в межах населеного пункту) розміщені дані окремих земельних ділянок з цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а саме: :32:017:0376; :32:017:0377; :32:017:0378; :32:017:0379; :32:017:0380; :32:017:0381; :32:035:0001; :32:035:0002; :32:035:0003; :32:035:0004; :32:035:0006; :32:035:0007; :32:035:0008; :32:035:0164; :32:035:0165; :32:035:0166; :32:035:0167; :32:035:0168; :32:035:0169; :32:035:0170; :32:035:0171; :32:035:0172; :32:035:0173; :32:035:0174; :32:035:0175; :32:035:0176; :32:035:0177; :32:035:1511.

Право власності на зазначені ділянки, згідно Державного реєстру речових прав, ще не зареєстровано.

Забезпечення позову, шляхом заборони прийняття відповідних розпоряджень щодо передачі у приватну власність є необхідним і єдиним способом забезпечити в майбутньому виконання рішення суду щодо затвердження технічної документації щодо передачі лісових земель у приватну власність без вилучення у постійного користувача.

Суд першої інстанції не врахував, що дана заява про забезпечення позову до його подання, була подана, як термінове реагування на упередження незаконного переходу права власності зі зміною цільового призначення на лісові землі у приватну власність.

Суд проігнорував клопотання представника заявника про його виклик до суду для надання пояснень та додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, та розглянув заяву без участі представника заявника. Заява готувалась одразу після виявлення кадастрових номерів на землях лісгоспу, які ще не зареєстровані у приватній власності, а лише щодо яких виготовлена технічна документація на передачу у приватну власність, і отримання доказів по цим землям займав час.

27 жовтня 2020 року ВО «Укрдержліспроект» листом підтвердив, що зазначені земельні ділянки повністю накладаються на державні землі, що перебувають в постійному користуванні лісгоспу в кварталі 617 Лебедівського лісництва.

23 жовтня 2020 року Лебедівська сільська рада листом, який лісгосп отримав 29 жовтня 2020 року, повідомлено, що на 44 сесії VІІ скликання від 18 липня 2020 року були прийняті рішення « Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» на земельні ділянки за № 655 , 676 , 683 , 696 , 698 , 704, 774, 719, 720, 722, 725, 728, 736, 737, 738, 739, 747, 742, 743, 744, 745, 749, 750, 752, 754, 755, 757.

На момент постановлення оскаржуваної ухвали жодного рішення про передачу у власність або у користування певним особам зазначених земельних ділянок не прийнято, а тому заявником не визначено інших осіб, які б могли бути залучені у якості майбутніх відповідачів за позовом.

Вважає, що не вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Особа, яка може отримати статус відповідача, Лебедівська сільська рада своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

В судовому засіданні представник заявника ДП «Вищедубечанське лісове господарство» - адвокат Кілічава Т.М. доводи апеляційної скарги підтримала, просила апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

Особа, яка може отримати статус відповідача - Лебедівська сільська рада направила суду електронний лист про розгляд справи, призначений на 16 грудня 2020 року, без участі її представника. У заяві просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважала за можливе відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК Українирозглянути справу у відсутність представника Лебедівської сільської ради, який не з`явився.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення особи, яка з`явилася в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої у справі ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник ДП «Вищедубечанське лісове господарство» обґрунтовує свої вимоги тим, що має намір подати позов до Лебедівської сільської ради про визнання недійсними та скасування рішень щодо затвердження технічної документації щодо передачі лісових земель у приватну власність, з метою запобігти порушення прав та настання, в результаті невжиття цих заходів, негативних наслідків.

ДП «Вищедубечанське лісове господарство» є постійним користувачем земель лісового призначення, в тому числі земель за державним актом від 24 вересня 1998 року ІІ-КВ №003309 на право постійного користувача. У публічній кадастровій карті було виявлено, що на землях ДП «Вищедубечанське лісове господарство» в кварталі 617 виділу 4,5.6, 8 Лебедівського лісництва (в межах населеного пункту) розміщені дані окремих земельних ділянок з цільовим призначенням 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Право власності на ці ділянки, згідно Державного реєстру речових прав, ще не зареєстровано. Забезпечення позову є необхідним і єдиним способом забезпечити в майбутньому виконання рішення суду щодо затвердження технічної документації щодо передачі лісових земель у приватну власність без вилучення у постійного користувача.

Відмовляючи у задоволені заяви Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд першої інстанції виходив із того, що дані про осіб, на користь яких складено технічну документацію з присвоєння кадастрових номерів в заяві відсутні; діючий правовий статус вказаних земельних ділянок, предмет і підстави майбутнього позову, заявником достатньо не визначені. Крім того, матеріали заяви не містять належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження наявності між сторонами спору щодо права власності на земельні ділянки. Заявником не зазначено всіх осіб права, свободи та інтереси яких можуть зачіпати запропоновані види забезпечення позову, та які можуть отримати статус учасника справи. Не обґрунтовано співмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами, що заявлятимуться. Заявником не зазначено, яким чином застосування заходів забезпечення позову відносно нерухомого майна забезпечить виконання можливого рішення суду або поновлення порушених чи оспорених прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 ст. 150 ЦПК України).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Виходячи з сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства, вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Проте, метою забезпечення позову є попередження реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд першої інстанції при вирішенні цієї заяви правильно виходив із того, що правовий інститут забезпечення позову не може вирішувати усі правовідносини між сторонами або захищати усі без виключення права сторін від їх можливого порушення. Єдиною метою для забезпечення позову є не захист усіх прав і інтересів сторін, а виключно забезпечення можливості виконання рішення суду у разі задоволення позову, за таких умов забезпечення позову застосовується у разі потенційного ризику неможливості виконання рішення суду, в незалежності від волі боржника.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, представник ДП "Вищедубечанське лісове господарство" обґрунтовує вимоги необхідністю термінового реагування на упередження незаконного переходу права власності зі зміною цільового призначення на лісові землі у приватну власність. Проте, таке обґрунтування не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення майбутнього позову, оскільки заявником не зазначені обставини потенційного ризику неможливості виконання рішення суду.

Як убачається з заяви ДП "Вищедубечанське лісове господарство" дані про осіб, на користь яких складено технічну документацію з присвоєння кадастрових номерів у заяві відсутні. Діючий правовий статус вказаних земельних ділянок, предмет і підстави майбутнього позову, заявником не визначені.

Належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження наявності між сторонами спору щодо права власності на земельні ділянки, представником заявника ДП "Вищедубечанське лісове господарство", як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції не надано.

Всіх осіб права, свободи та інтереси яких можуть зачіпати запропоновані види забезпечення позову, та які можуть отримати статус учасника справи, заявником не зазначено.

Заявником не обґрунтовано співмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами, що заявлятимуться.

Заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за встановлених обставин відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення позову до його подання.

Відповідно до вимог ч.3, 4 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Отже, виходячи з системного аналізу вказаної норми слід зробити висновок про те, що розгляд заяви про забезпечення позову з викликом учасників справи чи без є виключно правом суду, а не обов`язком, в зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про те, що суд проігнорував клопотання представника заявника про його виклик до суду для надання пояснень та додаткових доказів, не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки зі змісту заяви не вбачається, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» - залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 26 жовтня 2020 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова складена 24 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус