Справа № 460/5687/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кондратьєва Н.А.
Провадження № 22-ц/811/3121/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року м. Львів

Справа № 460/5687/16-ц

Провадження № 22-ц/811/3121/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Приколоти Т.І., Шандри М.М.

секретар Бадівська О.О.

за участю представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3

на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 06 вересня 2017 року у складі судді Кондратьєва Н.А.

у справі

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа Бердихівська сільська рада Яворівського району Львівської області про усунення перешкоди користування дорогою загального користування та приведення дороги загального користування до попереднього стану,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 , третя особа: Бердихівська сільська рада Яворівського району Львівської області, яким просила зобов`язати згадану відповідачку не чинити перешкод у користуванні дорогою загального користування по АДРЕСА_1 та за власний рахунок демонтувати самовільно встановлені споруди (огорожу, браму та хвіртку) з дороги загального користування по АДРЕСА_1 вздовж будинковолодіння ОСОБА_5 відповідно до плану забудови земельної ділянки останньої.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_5 не чинити перешкод у користуванні дорогою загального користування по АДРЕСА_1 та зобов`язано ОСОБА_5 за власний рахунок демонтувати самовільно встановлені споруди (огорожу, браму та хвіртку) з дороги загального користування по АДРЕСА_1 вздовж будинковолодіння ОСОБА_5 відповідно до плану забудови земельної ділянки ОСОБА_5 .

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 551 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 .

Зазначає, що ОСОБА_3 участі у справі не брав, проте рішення зачіпає його інтереси. ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_2 та разом із власником користується земельною ділянкою. Заміна старих споруд (огорожі, брами, хвіртки) здійснювалась за кошти, що належали на праві спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Вказує, що план земельної ділянки свідчить про те, що площа земельної ділянки ОСОБА_5 не збільшилась, а висновки суду суперечать дійсним обставинам справи.

Суд не врахував, що представник Бердихівської сільської ради в судовому засіданні повідомила, що в с.Молошковичах Яворівського району Львівської області немає Генерального плану забудови села, а при визначенні меж земельних ділянок мешканців села до уваги беруться будівельні паспорти. Проте, будівельні паспорти не можуть підтверджувати ні конфігурацію земельної ділянки, ні площу земельної ділянки.

Вважає, що для з`ясування питання щодо реальної площі земельної ділянки, якою користується відповідач, та чи збільшилась вона відносно тієї, що була надана їй у власність, конфігурацію земельної ділянки потрібні спеціальні технічні знання. А ці обставини, мають значення для вирішення справи, однак судом при розгляді справи встановлені не були. ВВідтак стверджувати про те, що відповідач встановила свою огорожу на дорозі загального значення немає жодних правових підстав.

Просить рішення Яворівського районного суду Львівської області від 06 вересня 2017 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення а апеляційне провадження підлягає до закриття.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проживають у селі Молошковичі Яворівського району Львівської області та є користувачами земельних ділянок, які межують між собою.

Згідно з планом земельної ділянки ОСОБА_4 користується земельною ділянкою площею 925 кв. м, а ОСОБА_5 земельною ділянкою площею 668 кв. м.

Між сторонами даного спору, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , тривалий час тривають судові спори з приводу користування вулицею загального користування спільним заїздом до їхніх домогосподарств.

Постановою Верховного Суду від 18 квітня 2018 року скасовано рішення Апеляційного суду Львівської області від 25 січня 2016 року та залишено без змін рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , яким останню зобов`язано демонтувати незаконно встановлену огорожу (паркан) на цій же вулиці, як вулиці загального користування / заїзді до господарств ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - з метою відновлення ширини проїзної частини вулиці до 4 м та не чинити ОСОБА_4 перешкод у користуванні цією вулицею. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_5 самовільно перенесла огорожу, захопивши частину земельної ділянки дороги загального користування, та без згоди сусідів розширила свою земельну ділянку за рахунок вулиці (а.с. 228-231).

Земельна ділянка, яка є предметом даного спору, знаходиться на цій же вулиці, як вулиці загального користування, та також є заїздом до господарств ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 227).

Встановлено, що ОСОБА_6 - представник ОСОБА_5 15 вересня 2017 року звертався до суду з апеляційною скаргою на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 06 вересня 2017 року.

Постановою Львівського апеляційного суду від 18 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 , представника ОСОБА_5 залишено без задоволення, а рішення Яворівського районного суду Львівської області від 06 вересня 2017 року - без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 06 вересня 2017 року та постанову Львівського апеляційного суду від 18 березня 2019 року.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_5 вже була предметом розгляду в суді апеляційної інстанції і за наслідками її розгляду постановлено судове рішення, яке є чинним на даний час.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 27 вересня 2019 року, з метою забезпечення права апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, ОСОБА_3 , який до участі у справі залучений не був, проте вважає, що вказаним рішенням вирішено питання про його права та обов`язки поновлено строк на оскарження рішення Яворівського районного суду Львівської області від 06 вересня 2017 року.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оскаржуваним рішенням вирішувались питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків ОСОБА_3 .

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності не залежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти які належали їй, йому особисто.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 06 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: Бердихівська сільська рада Яворівського району Львівської області про усунення перешкоди користування дорогою загального користування та приведення дороги загального користування до попереднього стану питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 не вирішувалося, оскільки спірна земельна ділянка успадкована його дружиною ОСОБА_5 після смерті матері ОСОБА_7 , є її особистою власністю.

Окрім того в 2014 році ОСОБА_4 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_5 про демонтаж огорожі та рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2015 року залишеним без змін Постановою Верховного Суду від 18 квітня 2018 року позов було частково задоволено, що свідчить про тривалість спорів щодо вказаної земельної ділянки, власником якої є тільки ОСОБА_5 .

Як зазначено у п.п.46, 47 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» від 26 жовтня 2015 року (остаточне 29 січня 2016 року), право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-Х).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року).

ОСОБА_3 оскаржується рішення суду першої інстанції через два роки, де відповідачем по справі була його дружина ОСОБА_5 . Це рішення суду набрало законної сили та не порушує права апелянта, а його повторний перегляд порушує принцип правової визначеності і є підставою для закриття апеляційного провадження.

З огляду на наведене, апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 на рішенняЯворівського районного суду Львівської області від 06 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа Бердихівська сільська рада Яворівського району Львівської області про усунення перешкоди користування дорогою загального користування та приведення дороги загального користування до попереднього станупідлягає закриттю.

Відповідно до ч. 2 ст. 362 ЦПК України про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Керуючись ст.ст.362, 367, 368, 374, 377, 381, 382, 384 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 на рішенняЯворівського районного суду Львівської області від 06 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа Бердихівська сільська рада Яворівського району Львівської області про усунення перешкоди користування дорогою загального користування та приведення дороги загального користування до попереднього стану - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст ухвали складено 06 лютого 2020 року.

Головуючий

Судді