Дата документу 28.09.2020
Справа № 334/5099/17
Провадження № 2/334/207/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя

в складі: головуючого - судді Гнатюка О.М.,

при секретарі Алєйніковій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, без зміни у праві власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , яка є опікуном та діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2 , звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом, який згодом було уточнено, до ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 без зміни у праві власності.

В обґрунтування позову зазначає, що ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_1 в рівних частинах відповідно до договору купівлі-продажу від 09.09.2002 року, про що Орендним підприємством «ЗМБТІ» записано в книгу реєстрації № 190 за реєстровим №34996 від 13.09.2002 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка є матір`ю позивача та відповідача.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2010 року встановлено опіку над недієздатним позивачем ОСОБА_2 , призначивши ОСОБА_1 опікуном.

Так, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками вищевказаної квартири в рівних частках, а отже зазначене майно належить їм на праві спільної часткової власності.

Загальна площа квартири АДРЕСА_1 становить 64,25 кв.м., житлова 49,3 кв.м. та підсобна 14,2 кв.м. Квартира складається з трьох кімнат розмірами: 17,0 кв.м., 14,0 кв.м., 18,3 кв.м.; коридору площею 5,4 кв.м., вбиральні 1,0 кв.м., ванної кімнати 2,0 кв.м., кухні 5,5 кв.м., комори 0,3 кв.м. та балконом площею 0,75 кв.м. Кімнати площею 14,0 кв.м. та 18,3 кв.м. є суміжними, кімната площею 17,0 кв.м. окремою від інших кімнат.

Згідно розрахунку ідеальних часток сторонам в квартирі належать 24,65 кв.м. житлової площі кожному.

Сторони не можуть дійти згоди щодо визначення порядку користування квартирою, оскільки ОСОБА_2 займає кімнату площею 14,0 кв.м., яка є суміжною з іншою кімнатою, яку займає дитина відповідача. Оскільки ОСОБА_2 не має можливості обслуговувати себе, останній потребує постійного нагляду зі сторони опікуна, а перебування у суміжній кімнаті завдає певних складнощів для потрібного догляду. Крім того, потреба у визначені порядку користування квартирою обумовлене тим, що відповідач не сплачує комунальні послуги, що перешкоджає позивачу в праві отримання субсидії.

Позивач просить встановити для співвласників порядок користування трикімнатною квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , без зміни часток у праві власності, виділивши у користування ОСОБА_2 окрему кімнату площею 17,0 кв.м., а дві суміжні кімнати площею 14,0 кв.м. та 18,3 кв.м. з балконом площею 0,75 кв.м. виділити в користування ОСОБА_3 , залишивши у загальному користуванні співвласників усі інші приміщення квартири, які складаються з: коридору площею 5,4 кв.м., комори 18,3 кв.м., вбиральні 1,0 кв.м., ванної кімнати 2,0 кв.м., кухні 5,5 кв.м., комори 0,3 кв.м.

Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача надала клопотання про розгляд справи без їхньої участі, підтримала позовні вимоги, наполягає на їх задоволенні. У минулому судовому засіданні вказала, що при вирішення питання про встановлення порядку користування квартирою не вирішується питання щодо зміни розміру часток спільного майна. Запропонований представником позивача порядок користування квартирою є таким, що буде відповідати інтересам сторін.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у минулому судовому засіданні заперечив щодо можливості задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно договору купівлі-продажу квартири від 09 вересня 2002 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Ніколаєвською Л.Б. за № 2786, ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є власниками в рівних частинах квартири АДРЕСА_1 . Вищезазначене додатково підтверджується реєстраційним посвідченням на об`єкти нерухомого майна, які належать юридичним та фізичним особам серії СА № 002649, видане ОП ЗМБТІ 13 вересня 2002 року, про що зроблено запис в реєстрову книгу № 190 за реєстровим № 34996.

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії АД №060995 від 14 грудня 2006 року, ОСОБА_2 є інвалідом з дитинства безстроково.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, зареєстроване Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 9929.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2010 року у цивільній справі № 2-о-53/10 встановлено опіку над недієздатним ОСОБА_2 , призначивши ОСОБА_1 опікуном.

На підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 18 серпня 2010 року за реєстровими № 2-1254 (ВРА № 166066), № 2-1256 (ВРА № 166067), посвідчених державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори Куропятніковою Т.М., ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є спадкоємцями 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , що належала на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері спадкоємців ОСОБА_7 .

Згідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , виготовленого за даними ТОВ ЗМБТІ станом на 01.01.2013 року (інвентарна справа № 10868/68905), власниками зазначеного нерухомого майна є ОСОБА_2 (1/3 частина та 1/6 частина) та ОСОБА_3 (1/3 частина та 1/6 частина).

Загальна площа квартири АДРЕСА_1 становить 64,25 кв.м., житлова 49,3 кв.м. в тому числі: кімната № 1 - 17,0 кв.м., кімната №2 - 14,0 кв.м., кімната № 3 - 18,3 кв.м., та підсобна 14,2, а саме: коридор площею 5,4 кв.м., вбиральня 1,0 кв.м., ванна кімната 2,0 кв.м., кухня 5,5 кв.м., комори 0,3 кв.м. та балконом площею 0,75 кв.м. Кімнати площею 14,0 кв.м. та 18,3 кв.м. є суміжними, кімната площею 17,0 кв.м. окремою від інших кімнат.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Наполягаючи на задоволенні позову, представник позивача посилається на те, що з відповідачем склалось непорозуміння щодо визначення користування квартирою. В добровільному порядку визначити порядок користування жилими кімнатами спірної квартири та підсобними приміщеннями відповідач відмовляється.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено уст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Таким чином, установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Відповідно до вимог ст. 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до вимог ч.1ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Пунктом 14 Постанови Пленуму ВС України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Встановивши, що співвласники не досягли згоди щодо порядку користування спільним майном, запропонований позивачем порядок користування квартирою відповідає інтересам всіх її співвласників та не змінює розміру їх часток у праві власності на житло, суд вважає можливим встановити порядок користування житловими приміщеннями в квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , без зміни часток у праві власності, виділивши у користування ОСОБА_2 окрему кімнату площею 17,0 кв.м., а дві суміжні кімнати площею 14,0 кв.м. та 18,3 кв.м. з балконом площею 0,75 кв.м. виділити в користування ОСОБА_3 , залишивши у загальному користуванні співвласників усі інші приміщення квартири, які складаються з: коридору площею 5,4 кв.м., вбиральні 1,0 кв.м., ванної кімнати 2,0 кв.м., кухні 5,5 кв.м., комори 0,3 кв.м.

Питання щодо судових витрат вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 9, 10, 12, 18, 76-79, 89, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 321, 358, 383, 391 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, без зміни у праві власності - задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши у користування ОСОБА_2 ізольовану кімнату площею 17,0 кв.м., ОСОБА_3 дві суміжні житлові кімнати площею 14,0 кв.м. та 18,3 кв.м.

Інші приміщення, які складаються з коридору площею 5,4 кв.м., вбиральні 1,0 кв.м., ванної кімнати 2,0 кв.м., кухні 5,5 кв.м., комори 0,3 кв.м., залишити в загальному користуванні.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судові витрати в розмірі 640,00 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Гнатюк