ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/2608/19 Номер провадження 22-ц/814/2755/20Головуючий у 1-й інстанції Мороз Т. М. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на додаткове рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 10 серпня 2020 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного тексту судового рішення не зазначені) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 04.10.2010 року у сумі 11 658,53 грн.

Заявлені вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за укладеним договором б/н від 04.10.2010 року.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 10 серпня 2020 року відмовлено в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» за недоведеністю.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України надано відповідачу строк для подання суду доказів щодо розміру понесених відповідачем судових витрат на правничу допомогу до 15 серпня 2020 року. Роз`яснено, що у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява буде залишена без розгляду.

17.08.2020 року адвокатом Яременком О.Є., представником ОСОБА_1 , подано заяву про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» 6 095,80 грн. витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу.

Додатковим рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 07 вересня 2020 року заяву адвоката Яременка О.Є., представника ОСОБА_1 , задоволено.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 6 095,80 грн..

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить додаткове рішення місцевого суду скасувати, постановити нове про відмову в задоволенні заяви адвоката Яременка О.Є., представника ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції залив поза увагою пропуск строку на надання доказів понесених витрат на правничу допомогу, не встановив причину ненадання відповідачем раніше доказів понесених витрат на правничу допомогу, стягнув кошти без надання доказів фактичної сплати понесених витрат, не застосував принцип співмірності.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення, у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що 04.10.2010 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приват Банку та прохав надати йому кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. (т.1 а.с.8).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам складає між ним і Банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (т.1 а.с.8 зворот).

Відповідно довідки АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування кредитної картки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду, розмір щомісячних платежів становить 7 % від заборгованості до 25 числа кожного місяця ( т.1 а.с.9)

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1 старт карткового рахунку за спірним договором відбувся 04.10.2010 року з встановленням кредитного ліміту у розмірі 500 грн., однак в подальшому збільшувався, так 23.11.2010 року встановлено кредитний ліміт 600 грн, 23.12.2010 року- 700 грн, 11.02.2011 року 800 грн., 20.02.2015 року 2000 грн, а 21.02.2020 року кредитний ліміт було встановлено у розмірі 0,00 грн. (т.1 а.с.140).

Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «Приватбанк», загальна сума заборгованості станом на 31.08.2019 рік становить 11 658,53 грн., з яких:

1791 грн. 64 коп. заборгованість за кредитом;

8133 грн. 93 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом;

701 грн. 60 коп. заборгованість за пенею та комісією;

500 грн. штраф( фіксована частина);

531 грн. 36 коп. штраф ( процентна складова).(т.1 а.с.5-7)

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у анкеті-заяві позичальника процентна ставка не зазначена, сплата комісії не передбачена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначених банком розмірах і порядках нарахування.

Крім того вказував, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Рішення суду першої інстанції по суті спору не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції його законність і обгрунтованість не перевіряється.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат за заявою представника відповідача, суд першої інстанції, з урахуванням положень ст.141 ЦПК України та застосуванням правової позиції ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, виходив з наявності достатніх правових підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат, пов`язаних з правничою допомогою.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк», виходить з такого.

Щодо дотримання строків на подання доказів про витрати на правничу допомогу.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст.246 ЦПК України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.08.2020 року представником відповідача адвокатом Яременком О.Є. до закінчення судових дебатів надано заяву про розподіл судових витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу та фактичних витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення по суті (т.2 а.с.49).

10 серпня 2020 року при постановленні рішення, судом встановлено ОСОБА_1 строк до 15 серпня 2020 року для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат на правничу допомогу (т.2 а.с.55 зворот).

Відповідно до ч.3 ст.124 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку перший після нього робочий день.

Згідно календаря на 2020 рік 15 серпня 2020 року припадає на суботу, тобто неробочий день.

17 серпня 2020 року було першим робочим день після вихідних 15 і 16 серпня (субота і неділя), отже ОСОБА_1 подав суду першої інстанції докази понесених ним судових витрат у загальній сумі 6 095 грн. 80 коп. у межах встановленого процесуального строку (т.2 а.с.58-65).

Щодо відсутності доказів фактичної сплати витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Сталою судовою практикою Верховного Суду сформована правова позиція про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року (справа № 757/47925/15-ц), від 20 червня 2018 року (справа № 127/1284/14-ц), від 27 червня 2018 року (справа №554/9348/15-ц), від 25 липня 2018 року (справа № 522/4198/17-ц), від 15 квітня 2020 року (справа № 199/3939/18-ц), від 09 червня 2020 року (справа № 466/9758/16-ц).

Отже, сторона по справі у підтвердження понесених витрат на правничу допомогу має надати суду в обов`язковому порядку документ, що посвідчує сплату коштів за надані послуги.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у справі надавалася відповідачу на підставі договору про надання правової допомоги № 0195 від 27 січня 2020 року (т.1 а.с.57, т.2 а.с.61,62).

У підтвердження витрат на правничу допомогу суду надано: договір про надання правничої допомоги, остаточний розрахунок розміру витрат на правничу допомогу, світлокопію рахунку-фактури від 15 серпня 2020 року.

Згідно п.3.1 договору про надання правничої допомоги довіритель ( ОСОБА_1 ) зобов`язується сплатити повіреному (АО «Адвокат») суму гонорару в день отримання рахунку або в інший погоджений час. Аналогічне положення закріплене у п.4.1 договору.

Надана суду світлокопія рахунку-фактури і остаточний розрахунок не є належними і достатніми доказами у підтвердження тієї обставини, що зазначена сума (6095,80 грн.) була дійсно сплачена ОСОБА_1 на користь АО «Адвокат», враховуючи той факт, що за умовами договору за станом на 17 серпня 2020 року АО «Адвокат» та/або ж ОСОБА_1 мали б мати в розпорядженні фінансовий документ, яким підтверджено здійснення оплати вартості наданих послуг.

Посилання суду першої інстанції на правовий висновок Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладений у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, апеляційний суд визнає нерелевантним, оскільки у зазначеній справі були встановлені відмінні фактичні обставини, які є істотними.

Зокрема, у справі № 922/445/19 судами встановлено, що між адвокатом і підприємством був підписаний акт виконаних робіт, частина витрат на правову допомогу підтверджена платіжними дорученнями, а змінений пункт 2 угоди від 25.01.2019 року містив умову про те, що остаточний розрахунок здійснюється протягом 10 днів з моменту винесення рішення у справі та отримання рахунка.

З урахуванням наведеного апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими та підлягають до задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу у зв`язку з відсутністю доказів понесення таких витрат.

Оскільки у задоволенні заяви відмовлено із зазначених підстав, апеляційний суд не вбачає необхідності аналізувати доводи апеляційної скарги стосовно співмірності заявлених витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Додаткове рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 10 серпня 2020 року скасувати.

Заяву адвоката Яременка Олега Євгеновича, представника ОСОБА_1 , про стягнення з акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 понесених відповідачем в ході розгляду справи витрат на правничу допомогу у розмірі 6 095,80 грн. залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 23 грудня 2020 року

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М. Триголов