Справа № 279/5982/19
Провадження 2/279/380/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого-судді Коваленко В.П.,

за участю секретаря Комарової О.В.

розглянувши в м. Коростені цивільну справу в спрощеному позовному провадженні за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_2 , посилаючись на те, що згідно договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 29.12.2003 року вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . В даному будинку з 07.06.2007 року є зареєстрованим відповідач по справі.

Вказала, що з 01.03.2003 року по 03.09.2018 року вона з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі.

З 05.12.2017 року відповідач в будинку, що належить їй на праві приватної власності не проживає, оскільки забрав свої речі та став проживати з іншою жінкою, утворивши нову сім`ю по АДРЕСА_2 , де постійно проживає на даний час. Так як відповідач в будинку не проживає, його реєстрація позбавляє позивача можливості повноправно здійснювати свої права власника, на власний розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном.

Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач відзиву на позов не надав, направив до суду заяву, в якій зазначив, що з 27.12.2019 року зареєстрований по АДРЕСА_3 .

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що стверджується копією договору дарування житлового будинку та 0,0591 га земельної ділянки від 29.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Добролежою Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 8670 (а.с. 7-9).

В даному житловому будинку зареєстрований відповідач по справі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - колишній чоловік позивачки. ( довідка а.с. 28).

Відповідач в житловому будинку, що належить позивачу, з 05.12.2017 року не проживає по теперішній час, що стверджується даними акту сусідів від 03.10.2019 року, який посвідчено керівником ОСН - спілки голів ОБК Венгловською В.С. ( а.с. 29).

Будь-яких доказів на спростування цих актів відповідачем не подано.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду.

Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

При цьому згідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст.405 ЦК України, члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а відповідно ч. 2 ст.405 цього Кодексу член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 1 ст.156 ЖК України члени сім"ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 знявся з реєстрації місця проживання по АДРЕСА_1 - 27.12.2019 року та є зареєстрованим по АДРЕСА_3 , що стверджується копіює паспорта ( а.с. 39-42), тому суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 319, 383, 406 ЦК України, ст.156 ЖК України, суд,-

УХВАЛИВ :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - відмовити за безпідставністю .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: Коваленко В.П.