Житомирський апеляційний суд
Справа №285/3341/19 Головуючий у 1-й інст. Мозговий В. Б.
Категорія 48 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

з участю відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Мозгового В.Б. у м.Новоград-Волинському

у цивільній справі №285/3341/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та його поділ,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом. В обгрунтування заявлених вимог зазначала, що з 2006 року вона почала проживати однією сім`єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу в будинку АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_4 за згоди останньої. Під час спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась спільна дитина ОСОБА_6 . 27 грудня 2007 року ОСОБА_4 за нотаріально посвідченим договором подарувала своєму синові ОСОБА_3 спірний будинок, а 01 грудня 2011 року договір дарування було розірвано. Проте, вона із ОСОБА_3 і дочкою залишилися проживати в цьому будинку та 26 лютого 2014 року за згоди ОСОБА_4 разом з дитиною була в ньому зареєстрована. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. За час спільного проживання нею за домовленістю з ОСОБА_4 здійснювалися ремонтно-відновлювальні роботи по будинку, які проводились з 2011 по 2015 рік, та під час яких спірний будинок значно збільшився у його вартості за рахунок її коштів та трудових затрат. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла. Все своє майно остання заповіла своїй сестрі - відповідачці по справі ОСОБА_2 Будинок суттєво збільшився у своїй вартості за рахунок її спільної праці разом із чоловіком ОСОБА_3 та його матір`ю ОСОБА_4 під час їхнього спільного проживання однією сім`єю. А тому просила визнати об`єктом права спільної сумісної власності її та ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на Ѕ частину зазначеного будинку.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати зазначене рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться до мотивів позовної заяви. Окрім того позивачка вважає, що судом безпідставно не викликано свідків для встановлення обставин створення спільної власності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 27.12.2007 року приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Житомирської області Качан В.О. було посвідчено договір дарування, згідно якого ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 житловий будинок по АДРЕСА_1 , який 01 грудня 2011 року тим самим нотаріусом за згодою сторін договору було розірвано /а.с.16, 17/.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 разом із своєю дочкою ОСОБА_6 зареєстровані в будинку АДРЕСА_1 з 26.02.2014 року (а.с.9 зворот,19-20).

Разом із тим, матеріалами справи підтверджено що ОСОБА_3 був зареєстрований в АДРЕСА_2 , тобто, не за однією адресою з позивачкою.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Матеріали справи також свідчать, що на час смерті ОСОБА_3 ОСОБА_1 разом із неповнолітньою дочкою ОСОБА_6 та його матір`ю ОСОБА_4 були зареєстровані та проживали у будинку АДРЕСА_1 (а.с. 43 зворот).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла /а.с.13,14/.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на спірний будинок, спадкоємцем за заповітом якого є відповідачка ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що проживала однією сім`єю із сином ОСОБА_4 у належному їй будинку, здійснювала ремонт, вкладала кошти, а тому будинок суттєво збільшився у своїй вартості за рахунок їх спільної праці, а відтак вважає його об`єктом спільної сумісної власності, у зв`язку із чим просила задовольнити позовні вимоги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що спірне майно придбане внаслідок спільної праці її, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як сім`ї, а також, що вона протягом періоду проживання в будинку з 2011 по 2015 рік отримувала доходи, які витрачала на набуття спільного майна.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За правилами частини першої статті 74 СК України, на яку посилається позивач як правову підставу позову, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї.

Разом з тим, позивачкою не доведено факт проживання однією сім`єю, ні з ОСОБА_3 , ні з ОСОБА_4 , що є обов`язковою передумовою для задоволення позову.

За таких обставин в даному випадку не мають правового значення доводи апеляційної скарги про відмову судом у допиті свідків для підтвердження факту проведення ремонтних робіт в спірному будинку.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи. Доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення або переоцінки доказів - не встановлено.

Тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263,264 ЦПК України і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,370,374,375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий судді

Повний текст постанови складено 16.01.2020 року.