ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року

м. Харків

Справа №643/11248/17

Провадження №22-ц/818/4749/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Тичкової О.Ю.

суддів Кругової С.С., Яцини В.Б.,

сторони справи:

позивач - Акціонерна компанія «Харківобленерго»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Білошицької Дарі`ї Євгеніївни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства «Харківобленерго», на рішення Московського районного суду м. Харкова, ухвалене 27 липня 2020 року у складі судді Єрмак Н.В.,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року акціонерна компанія «Харківобленернго» (надалі АК «Харківобленерго») звернулася до суду з позовом, після уточнення якого у січні 2020 року (а.с. 84-85) просила стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожиту електроенергію за період з 24.01.2016 по 31.05.2017 у розмірі 3407,62 грн., а також судовий збір в розмірі 1600 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що відповідач проживає по АДРЕСА_1 та є споживачем електричної енергії. Станом на 28.01.2020 з урахуванням платежів, які були здійснені відповідачем за період з 24.01.2016 по 31.05.2017, заборгованість за спожиту електроенергію склала 3407,62 грн.

Відповідачем до суду першої інстанції була подана заява про застосування строку позовної давності. ОСОБА_1 також просила врахувати, що за період з 21.01.2016 по 12.05.2017 нею здійснені платежі на погашення заборгованості в розмірі 3654,89 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2020 року відмовлено у задоволенні позову; стягнуто з АТ «Харківобленерго» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання до суду заяви про перегляд заочного рішення в сумі 384,20 грн.

Рішення мотивоване тим, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачем послуг, які надає акціонерне товариство «Харківобленерго» (надалі АТ «Харківобленерго»), правонаступник АК «Харківобленерго». 25 червня 2007 року між ОСОБА_1 та АК «Харківобленерго» укладений договір про користування електричною енергією, відповідно до умов якого за цим договором енергопостачальник бере на себе зобов`язання надійно постачати споживачеві електричну енергію у необхідних їй обсягах відповідно до потужності 1,9 кВт електроустановок споживача з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а споживач зобов`язується оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором. Відповідно до детального розрахунку заборгованості по о/р 3471347 за період з 24.01.2016 по 31.05.2017, з урахуванням платежів за період з 12.06.2017 по 21.05.2019, сума боргу складає 3407,62 грн. Борг на початок вказаного періоду складав 2895,26 грн. До суду ОСОБА_1 надала акт звірки №3471347/02-12-19, з якого вбачається, що за період з 01 вересня 2016 року до 01 березня 2017 року сума боргу становила 2260,77 грн., сплачені кошти - 1550,00 грн. Суд вважав не доведеною наявність заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем, так як з розрахунку заборгованості вбачається, що на початок нарахування заборгованості за вказаний період за відповідачем вже була заборгованість в сумі 2895,26 грн., з якої не зрозуміло за який період вона нарахована. З копії рахунку за грудень 2019 року, надісланої Приватним акціонерним товариством «Харківенергозбут» відповідачу, вбачається, що ОСОБА_1 має переплату на початок місяця в розмірі 1013,44 грн. Крім того, ОСОБА_1 надала копії квитанцій про сплату цих послуг за період з 2011 року по квітень 2017 року. Інших доказів учасниками процесу суду не надавалося. Посилаючись на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем, суд вважав, що позов є безпідставним та необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Білошицькою Дар`єю Євгеніївною, яка діє в інтересах АТ «Харківобленерго», подана апеляційна скарга, у якій вона просить скасувати рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2020 року; ухвалити нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ Харківобленерго заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 3407,62 грн. та судовий збір у розмірі 1600 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а саме, суд виходив з того, що актом звірки №3471347/02-12-19 підтверджена заборгованість споживача ОСОБА_1 за період з 01.09.2016 до 01.03.2017 в сумі 2260,77 грн., яку, на думку суду, відповідач сплатила та має переплату перед позивачем. Суд помилково виходив з документу, що підтверджує заборгованість відповідача за інший період - з 01.09.2016 до 01.03.2017, тоді як позовні вимоги стосуються періоду з 24.01.2016 по 31.05.2017. Водночас, судом не надано належної оцінки долученим до матеріалів справи доказам: довідці-розрахунку заборгованості та детальному розрахунку, із яких вбачається, що за період з 2016.02 по 2017.05 споживачем була здійснена оплата за спожиту електричну енергію на суму 2713, 48 грн. Ці оплати майже в повному обсязі погасили заборгованість, яка була на кінець січня 2016 року, а саме 2895,26 грн. На підставі зазначеного та з урахуванням всіх платежів 11.07.2017 АТ Харківобленерго звернулося до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, яка утворилася за період з 24.01.2016 по 31.05.2017 та склала 6855,46 грн. В детальному розрахунку міститься інформація, як саме виникла заборгованість за спірний період та що кошти, які сплачувала за цей період ОСОБА_1 , зараховувалися як погашення з найдавнішим терміном виникнення, а саме за заборгованість, яка виникла до 2016 року. Так само, із наданих документів видно, що борг на кінець січня 2016 склав 2895,26 грн. та знаходився на розгляді в суді. Станом на 28.01.2020 заборгованість за спірний період, після винесення заочного рішення, відповідачем була частково сплачена на суму 3447,62 грн. З урахуванням платежів, які були здійснені відповідачем, сума боргу за період з 24.01.2016 по 31.05.2017 склала 3407,62 грн, в зв`язку з чим позивачем була подана уточнена позовна заява, якою зменшені позовні вимоги. Також суд помилково посилається як на доказ у справі на копію рахунку за грудень 2019 року ПАТ Харківенергозбут з якої вбачається, що ОСОБА_1 має переплату на початок місяця в розмірі 1013,44 грн. АТ Харківобленерго та ПрАТ Харківенергозбут» - це дві незалежні компанії. Всі оплати за використану електричну енергію, які відповідач здійснювала з починаючи з 01.01.2019, були зараховані на поточний рахунок ПрАТ Харківенергозбут. Відповідно, у відповідача є переплата перед іншою юридичною особою Відповідач не надав суду жодного доказу щодо сплати або відсутності заборгованості за спожиту електричну енергію перед АТ Харківобленерго. Таким чином, під час ухвалення рішення судом, порушені норми процесуального права, а саме статей 77, 89, 263 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України).

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, в задоволенні апеляційної скарги відмовити. Вважає викладені в апеляційній скарзі відомості недостовірними, оскільки посилаючись на те, що АТ «Харківобленерго» і ПрАТ «Харківенергозбут» є різними компаніями, апелянт не надає правовстановлюючих документів. Відповідач вважає, що позивачем при розрахунку заборгованості не були враховані платежі з 12.06.2017 по 21.05.2019, які становлять 4550 грн. Загальна ж сума платежів за період з 24.01.2016 по 31.05.2017, з 12.06.2017 по 21.05.2019 і з 06.2019 по 10.2019 становить 8904,37 грн. Відповідач вважає, що суд правомірно застосував норми матеріального і процесуального права і виніс справедливе і законне рішення.

Вислухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши зібрані по справі докази, обговоривши апеляційну скаргу в межах її доводів та доводів відзиву на неї, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачем послуг, які надає АТ «Харківобленерго», особистий рахунок № НОМЕР_1 (а.с. 6). Вказане відповідачем не оспорювалось.

25 червня 2007 року між ОСОБА_1 та АК «Харківобленерго» укладений договір про користування електричною енергією, відповідно до умов якого енергопостачальник бере на себе зобов`язання надійно постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 1,9 кВт електроустановок споживача з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а споживач зобов`язується оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором (а.с. 7).

Правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці на час виникнення спірної заборгованості регулювалися Законом України «Про електроенергетику», яким врегульовувалися відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі; «Правилами користування електричною енергією для населення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999 року (далі - ПКЕЕ), а також Правилами користування електричною енергією для населення (далі - ПКЕЕН), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.07.1996 року №28.

Згідно ст. 1 Закону України «Про електроенергетику» визначається, що фізична особа, що використовує енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю є споживачем електричної енергії.

Відповідно до статті 2 указаного Закону він регулює відносини, що виникають у зв`язку з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, державним наглядом за безпечним виконанням робіт на об`єктах електроенергетики незалежно від форм власності, безпечною експлуатацією енергетичного обладнання і державним наглядом за режимами споживання електричної і теплової енергії, а також з централізованим диспетчерським (оперативно-технологічним) управлінням.

Статтею 26 Закону України «Про електроенергетику» зазначено, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Згідно статті 27 Закону України «Про електроенергетику» правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність. Правопорушеннями в електроенергетиці, зокрема, є: крадіжка електричної і теплової енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку; порушення правил користування енергією.

Згідно довідки за підписом начальника Салтівського РВ і детального розрахунку заборгованості по о/р 3471347, станом на 28.01.2020 сума боргу ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , перед позивачем за період з 24.01.2016 по 31.05.2017 становить 3407,62 грн. (а.с. 86, 87).

Згідно п. 48 ПКЕЕ побутовий споживач несе відповідальність згідно із законодавством за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію; порушення правил користування електричною енергією тощо.

Статтею 714 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) зазначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відмовляючи в позові про стягнення заборгованості, суд першої інстанції вважав недоведеною наявність заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем, так як з розрахунку заборгованості вбачається, що на початок нарахування заборгованості за вказаний період за відповідачем вже була заборгованість в сумі 2895,26 грн., з якої не зрозуміло, за який період вона нарахована. З копії рахунку за грудень 2019 року, надісланої Приватним акціонерним товариством «Харківенергозбут» відповідачу, вбачається, що ОСОБА_1 має переплату на початок місяця в розмірі 1013,44 грн. Крім того, ОСОБА_1 надала копії квитанції про сплату цих послуг за період з 2011 року по квітень 2017 року.

Проте погодитися з такими висновками суду не можливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з`ясування всіх обставин справи.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання суду як на доказ відсутності заборгованості відповідача перед позивачем на копію рахунку ПрАТ «Харківенергозбут» за грудень 2019 року, згідно якої ОСОБА_1 має переплату на початок місяця в розмірі 1013,44 грн. (а.с. 102).

В поданих до суду першої інстанції додаткових поясненнях позивач вказував, що АТ «Харківобленерго» і ПрАТ «Харківенергозбут» є різними компаніями.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (надалі НКРЕП) від 19 червня 2018 року №505 ПрАТ «Харківенергозбут» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу з 01 січня 2019 року.

Постановою НКРЕКП від 26 жовтня 2018 року №1268 на ПрАТ «Харківенергозбут» покладено виконання функції універсальної послуги на території Харківської області (постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам).

Таким чином, правонаступником в частині прав та обов`язків за договорами про постачання/користування електричної енергії, що діяли до 01 січня 2019 року, залишається АТ «Харківобленерго», яке продовжує виконання функцій з розподілу електричної енергії на території Харківської області.

Сума заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача, утворилась за період з 24.01.2016 по 31.05.2017.

Отже, відсутність у ОСОБА_1 заборгованості перед ПрАТ «Харківенергозбут» жодним чином не свідчить про відсутність у неї заборгованості перед позивачем за указаний період і, таким чином, рахунок за електроенергію ПрАТ «Харківенергозбут» за грудень 2019, згідно якого у відповідача існує переплата в розмірі 1013,44 грн., фактично не має відношення до даного спору і, згідно вимог частини 4 статті 77 ЦПК України, суд першої інстанції не мав ураховувати вказаний рахунок, оскільки він не стосується предмета доказування.

Позивач вказує, що при зверненні до суду з уточненим позовом було враховано часткове погашення відповідачем заборгованості і заявлені позовні вимоги стосуються періоду з 24.01.2016 по 31.05.2017, заборгованість за яким становить 3407,62 грн.

Згідно п. 6.5 ПКЕЕН, у разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності у платіжному документі у реквізиті призначення платежу посилань на період, за який здійснюється оплата або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані споживачем за електричну енергію, постачальник електричної енергії має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості цього споживача з найдавнішим терміном її виникнення.

З наданих позивачем у якості доказів квитанцій про сплату рахунків за спожиту електроенергію вбачається, що періоди оплати ОСОБА_1 зазначені не були, а отже, позивач, у відповідності до положень п. 6.5 ПКЕЕН, правомірно зарахував надані кошти в рахунок погашення заборгованості з найдавнішим терміном виникнення.

Позивачем у якості доказу існування у ОСОБА_1 заборгованості перед АТ «Харківобленерго» за період з 24.01.2016 по 31.05.2017 в розмірі 3407,62 грн наданий детальний розрахунок заборгованості по о/р 3471347. Відповідач не надав суду належних доказів, які б однозначно спростовували наявність у неї заборгованості перед позивачем або її розміру.

Заявлене ОСОБА_1 клопотання про застосування до заявлених позивачем вимог строку позовної давності не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1 стаття 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

АК «Харківобленерго» звернулася до суду з позовною заявою 04.09.2017. Після скасування заочного рішення суду, 31.01.2020 позивачем були уточнені позовні вимоги, з урахуванням здійснених відповідачем платежів. Період заборгованості становить з 24.01.2016 по 31.05.2017.

Таким чином, позовні вимоги АТ «Харківобленерго» заявлені в передбачені чинним законодавством строки, без порушення строку позовної давності.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу представника АТ «Харківобленерго» належить задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням у справі нового судового рішення. Позовні вимоги АТ «Харківобленерго», з урахуванням уточнень, належить задовольнити.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390, 391 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Білошицької Дар`ї Євгеніївни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства «Харківобленерго», задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2020 року скасувати, ухвалити нову постанову.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Харківобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Харківобленерго» заборгованість за спожиту електроенергію у розмірі 3407 (три тисячі чотириста сім) гривень 62 (шістдесят дві) копійки, перерахувавши її на р/р НОМЕР_2 в АТ «Мегабанк», МФО 351629, .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 24 грудня 2020 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді С.С.Кругова

В.Б.Яцина