ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 січня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 732/970/19

Головуючий у першій інстанції - Лиманська М. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/180/20

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Бобрової І.О.,

суддів - Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство «ТАКСОМБАНК»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ТАКСОМБАНК» на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 01 листопада 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «ТАКСОМБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

місце постановлення рішення судом першої інстанції - м.Городня,

дата складання повного тексту рішення судом першої інстанції - 07.11.2019,

У С Т А Н О В И В:

30.05.2019 (згідно з відбитком поштового штемпеля на конверті) ПАТ «ТАСКОМБАНК» (яке змінило назву на АТ «ТАСКОМБАНК») звернулось з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , в якому просило стягнути в солідарному порядку з відповідачів 46414,35 грн заборгованості за Кредитним договором №CN1/237 від 27.12.2010, яка виникла станом на 23.05.2019, а також покласти на відповідачів судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 27.12.2010 між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №CN1/237, за яким позивач надав відповідачу кредитні кошти в сумі 168 000 грн із терміном погашення не пізніше 25.12.2020, а відповідач (позичальник) зобов`язався погашати кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом згідно із умовами кредитного договору та відповідно до графіку, що був встановлений додатками до договору.

Для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором від 27.12.2010 були укладені : договір іпотеки від 27.12.2010 між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 та договір поруки між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 .

30.03.2017 між ВАТ «ВТБ Банк» та ПАТ «ТАСКОМБАНК» було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (автокредитами) №300317in_2, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором №CN1/237 від 27.12.2010, укладеним з ОСОБА_2

ОСОБА_1 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 23.05.2019 утворилась заборгованість за кредитом у сумі 46414,35 грн, з яких 28143,81 грн заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена), 10130,23 грн заборгованість за відсотками ( в тому числі прострочена), 8140,31 грн пеня.

Позичальник ОСОБА_2 та поручитель ОСОБА_2 були повідомлені про наявність заборгованості за кредитом та необхідність її погашення, однак погашення заборгованості в добровільному порядку не відбулось, у зв`язку з чим і подано даний позов.

Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 01 листопада 2019 року у задоволенні позову АТ «ТАСКОМБАНК» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «ТАСКОМБАНК» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Скаржник посилається на те, що представнику позивача лише в судовому засіданні 01.11.2019 стало відомо про подання відповідачем відзиву на позовну заяву, в якому і було звернуто увагу на подання позивачем копій договорів кредиту, поруки, додатку до договору про відступлення права вимоги не в повному обсязі. Вказує, що відзив на позов був направлений не за місцем реєстрації позивача, а за адресою одного із відділень банку у м.Львів, а судом не з`ясовувалось питання отримання позивачем цього відзиву. Представником позивача одразу було заявлено клопотання про поновлення процесуального строку для подання доказів, відкладення розгляду справи для подання необхідних доказів на спростування аргументів, зазначених у відзиві, проте у задоволенні клопотання було відмовлено, що вплинуло на ухвалення незаконного рішення. При цьому, на думку позивача, суд не надав жодної оцінки його доводам щодо наведених ним причин пропуску процесуальних строків, не навів будь-яких мотивів, з яких зазначені причини вважає неповними, обмежившись лише констатацією факту пропуску строків.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить в задоволенні апеляційної скарги АТ «ТАСКОМБАНК» відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відповідач вважає, що про наявність простроченої заборгованості позивачу було відомо у липні 2017 року, заходів, направлених на притягнення поручителя до солідарної відповідальності, останній у строк до січня 2018 року не вчиняв, тому є підстави вважати припиненими зобов`язання поруки її перед позивачем. ОСОБА_2 стверджує, що позивач не довів наявності у нього прав вимоги до неї, оскільки жодних доказів сплати АТ «ТАСКОМБАНК» на користь ПАТ «ВТБ Банк» грошових коштів, обумовлених договором про відступлення права вимоги від 30.03.2017, та їх зарахування на рахунок банку, як до позову, так і до апеляційної скарги не надано. Відсутні підстави взагалі вважати, що спірний кредитний договір та договори, укладені на його забезпечення, є предметом відступлення права вимоги. Крім того, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно іпотекодержателем за договором іпотеки є досі ПАТ «ВТБ Банк». Також відповідач посилається на те, що, додаючи до апеляційної скарги копії кредитного договору та договору поруки, реєстру прав вимоги №1, позивач не наводить жодних причин неподання вказаних документів у якості доказів до суду першої інстанції, не надає жодних доказів неналежного виконання обов`язків його представником адвокатом Бутком А.С., не заявляє клопотання про приєднання до матеріалів справи у якості доказів копій тих документів, які додані до апеляційної скарги, не заявляє клопотання про поновлення пропущеного строку для подання доказів. Відповідач наполягає, що у апеляційного суду відсутня можливість вирішувати питання про приєднання доказів на стадії апеляційного провадження.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що 27.12.2010 між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №СН1/237, з умовами якого останній отримав кредит у сумі 168 000 грн, на строк кредитування до 25.12.2020, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 19% річних. Цільове призначення кредиту - придбання у власність квартири за адресою АДРЕСА_1 .

У забезпечення вказаного кредитного договору 27.12.2010 між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №СН1/237-S-2, за яким остання поручилась перед банком за виконання позичальником зобов`язань, що виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

Крім того, 27.12.2010 між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, згідно із умовами якого іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов`язань, передав іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 , яке набуто на підставі договору купівіл-продажу від 27.12.2010 (а.с.8).

30.03.2017 між ВАТ «ВТБ Банк» та ПАТ «ТАСКОМБАНК» було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (іпотека) №300317in_2, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором №СН1/37 від 27.12.2010, боржником по якому є ОСОБА_1 .

Сторонами не заперечується, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, позичальник кошти отримав. В той же час позичальником ОСОБА_2 умови договору виконувались неналежним чином, у зв`язку з чим за розрахунком позивача станом на 23.05.2019 розмір його заборгованості за кредитним договором складає 46 414,35 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем вибіркові копії аркушів кредитного договору та договору поруки не дають можливості суду встановити зміст зазначених договорів, зокрема щодо строків їх дії. Також суд зазначив про не доведення позивачем наявності у нього права вимоги за договором від 30.03.2017.

Колегія суддів не погоджується із зазначеними висновком суду, з огляду на визначений обов`язок суду повно і всебічно з`ясувати всі обставини справи, здійснити справедливий та неупереджений розгляд справи з метою ефективного захисту порушених прав осіб.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17.

У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

На даний час кредитний договір №СН1/37 від 27.12.2010 не розірваний, не змінений, не визнаний недійсним, а тому повинен виконуватись його сторонами в силу ст.204 ЦК України.

Факт укладення кредитного договору боржником ОСОБА_2 не оспорювався, а відповідачем ОСОБА_2 - визнається (а.с.74).

Крім того, про факт виконання позивачем умов договору свідчить набуття відповідачем ОСОБА_2 у власність нерухомого майна (а.с.81).

Висновок суду про те, що позивачем не доведено наявності у нього права вимоги за договором про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (іпотека) від 30.03.2017 є помилковим. Зазначений договір в судовому порядку не оспорювався та недійсним не визнавався. Крім того, дійсність даного договору не є предметом спору, що розглядається. Наявна в матеріалах справи належно завірена копія договору №300317in_2 від 30.03.2017 свідчить про відступлення первісним кредитором ПАТ «ВТБ Банк» новому кредиторові ПАТ «Таскомбанк» права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (а.с.34). З копії додатку №3 до договору вбачається відступлення права вимоги за зобов`язаннями кредитора ОСОБА_2 (а.с.45). Про укладення даного договору боржник ОСОБА_2 та поручитель ОСОБА_2 були повідомлені листами від 27.05.2019 (а.с.25,27). Остання підтвердила отримання повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні. Заперечень проти вимоги нового кредитора в порядку ст.518 ЦК України відповідачі не висували. Клопотання про витребування інших додатків до договору №300317in_2 відповідачі не заявляли. Відсутність вказаних додатків в обсязі, що зазначений судом, на суть договору про відступлення права вимоги не впливає з огляду на відсутність вимоги про оспорювання у встановленому порядку даного правочину.

Також є ґрунтовними доводи апеляційної скарги щодо не отримання у належний спосіб відзиву на позов, де було звернуто увагу на наявність у справі не повного тексту кредитного договору та договору поруки. На порушення ч.4 ст.279 ЦПК України суд першої інстанції в судовому засіданні 01.11.2019, незважаючи на наявність поважних причин та відповідного клопотання, не надав представнику позивача можливості надати відповідь на відзив, та, відповідно, належні копії договорів, на які позивач посилався в позовній заяві. Зазначені дії призвели до порушення принципу змагальності, що визначений в ч.2 ст.12 ЦПК України.

Надані скаржником копії кредитного договору №СН1/237 та договору поруки №СН1/237-S-2 свідчать про наявність у сторін договірних відносин, які ніким не оспорені.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Звертаючись з даним позовом, АТ «ТАСКОМБАНК» зазначало, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором від 27.12.2010, станом на 23.05.2019 мається заборгованість за кредитом в сумі 46 414,35 грн, з яких 28 143,81 грн заборгованість по тілу кредиту, 10 130,23 грн - за відсотками, 8140,31 - за пенею, яку позивач просив стягнути солідарно з боржника та поручителя.

Відповідачка ОСОБА_2 , заперечуючи проти заявлених позовних вимог, посилалась на припинення її зобов`язань по поруці перед позивачем згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені шляхом стягнення всієї кредитної заборгованості, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання й зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах: від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15, від 09 листопада 2016 року у справі № 6-2251цс16 та підтверджена Верховним Судом у постанові від 03.05.2018 у справі № 212/5014/16-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №2-1169/11зроблено наступний висновок : «З огляду на преклюзивний характер строку поруки та зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15)».

Судом встановлено, що повідомлення-вимогу про дострокове повернення всієї суми наданого кредиту АТ «ТАСКОМБАНК» надіслав на адресу позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_2 27 травня 2019 року (а.с.25, 27).

До суду з позовом АТ «ТАСКОМБАНК» щодо вимог про стягнення заборгованості з боржників звернулось 30.05.2019 (конверт а.с.47), тобто в межах шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання -25.06.2019.

Позивач просив стягнути суму заборгованості станом на 23.05.2019 (а.с.4). Період нарахування, що визначений в розрахунку заборгованості, з 30.03.2017 (а.с.32).

Щодо позовних вимог про стягнення кредиту та відсотків з поручителя ОСОБА_2 , то, виходячи із приписів закону, її відповідальність як поручителя обмежується строком шість місяців, що передували направленню їй вимоги про дострокове погашення кредиту, тобто за період з 27.11.2018 по 27.05.2019, а також за періодом з 28.05.2019 по 25.06.2019 (30 днів для дострокового погашення суми боргу, обрахованих з дня направлення вимоги), а з врахуванням заявлених позовних вимог - за період з 27.11.2018 по 23.05.2019.

Щодо вимог позивача, заявлених поза зазначеним строком, то порука поручителя ОСОБА_2 в цій частині є припиненою.

Розрахунок заборгованості, який міститься в матеріалах справи (а.с.32-33) ані позичальником, ані поручителем в жоден належний спосіб не спростований, тому при визначенні суми боргу суд бере його за основу.

Отже заборгованість за тілом кредиту станом на 27.11.2018 становить 28 143,81 грн.

Останній платіж боржником здійснено 29.06.2017. Кредит мав бути повернутий в повному обсязі 25.12.2020. Кількість місяців з 29.06.2017 (день останнього платежу) по 23.05.2019 (межі позовних вимог) складає 23 місяці. Розмір щомісячної заборгованості по тілу кредиту складає 1223, 64 грн (28143,81 : 23 = 1223,64), а щоденної - 40,79 грн (1223,64 :30 = 40,79).

За період з 27.11.2018 по 23.05.2019 (солідарна відповідальність) сума заборгованості за тілом кредиту становить 7219,83 грн (40,79 грн х 177 днів = 7 219,83), яка підлягає стягненню солідарно з боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_2

Розмір заборгованості по відсоткам за період з 27.11.2018 по 22.05.2019 розраховується відповідно до п.4.4. Кредитного договору і складає 2915,45 грн (439,47 :30 = 14,65 грн - розмір процентів за 1 день; 27 днів листопада х 14,65 грн = 395,55 + 454,09 + 454,23 + 410,25 + 454,19+439,50+307,64 =2915,45).

Розмір пені, нарахованої на суму простроченої заборгованості по тілу кредиту, та пені, нарахованої на суму простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом згідно із розрахунком позивача становить 8140,31 грн. Зазначена сума підлягає стягненню солідарно з відповідачів в межах річного строку та заявлених позовних вимог, без обмежень по строку для поручителя, оскільки нарахована пеня є мірою відповідальності, а не сумою основного зобов`язання.

Загальний розмір заборгованості за кредитом, яка підлягає стягненню солідарно з поручителя та боржника становить 18 275,59 грн (7219,83 (тіло) + 2915,45 (відсотки) + 8140,31 (загальна сума пені) = 18 275,59).

В задоволенні вимог позивача про стягнення суми заборгованості з ОСОБА_2 до 27.11.2018 слід відмовити огляду на приписи ч.4 ст.559 ЦК України.

За період з 30.03.2017 по 26.11.2018 заборгованість ОСОБА_2 перед позивачем складає 28 138,76 грн (46 414,35 - 18275,59 = 28 138,76 ), з яких 20 923,98 грн - розмір заборгованості за тілом кредиту, 7214,78 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Судові витрати позивача складають 4802,50 грн, понесених по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги. Вимоги позивача до поручителя задоволено на 39,37 % (18275,59 х100 : 46414,35). Тобто з поручителя ОСОБА_2 на корить банку належить стягнути 1890,74 грн судових витрат (4802,5 х39,37 :100), а з боржника ОСОБА_2 - 2911,76 грн ( 4802,5 - 1890,74).

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ТАКСОМБАНК» задовольнити частково.

Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 01 листопада 2019 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства «ТАКСОМБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (01032, м.Київ, вул.С.Петлюри, б. 30, ) заборгованість за кредитним договором №СН1/237 від 27.12.2010 в сумі 18 275,59 грн (вісімнадцять тисяч двісті сімдесят п`ять гривень п`ятдесят дев`ять копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (01032, м.Київ, вул.С.Петлюри, б. 30, ) заборгованість за кредитним договором №СН1/237 від 27.12.2010 в сумі 28 138,76 грн (двадцять вісім тисяч сто тридцять вісім тисяч сімдесят шість копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (01032, м.Київ, вул.С.Петлюри, б. 30, ) 2911,76 грн судових витрат, понесених по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (01032, м.Київ, вул.С.Петлюри, б. 30, ) 1890,74 грн судових витрат, понесених по сплаті судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст. 389 ЦПК України

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

О.Є.Мамонова

Н.В.Шитченко

Повний текст постанови складений 22.01.2020.