УХВАЛА

22 січня 2020 року

м. Київ

справа № 752/24929/17

провадження № 61-789ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_7 , діючого в інтересах ОСОБА_3 , на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 березня 2019 року та на постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Забігайло Людмила Петрівна, про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на Ѕ частину майна,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року позов задоволено.

Визначено, що частка померлої ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становила 1/2.

Визначено, що частка померлої ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:039:0164, площею 0,1909 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , становила 1/ 2.

В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину земельної ділянки, кадастровий номер :01:039:0164, площею 0,1909 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

У січні 2020 року представник ОСОБА_7 , діючий в інтересах ОСОБА_3 , направив засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 березня 2019 року та на постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Однак, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду Верховним Судом та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, проте, таких документів до касаційної скарги не долучено.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

За правилами частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач звернувся до суду в 2017 році з позовом про звернення визначенням частки в майні та визнання права власності на частку в майні, тобто, з вимогами майнового та немайнового характеру.

Відповідно до статті частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

За змістом статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на момент звернення до суду, за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору дорівнює 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про державний бюджет на 2017 рік» станом на 01 січня 2017 року встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1600 грн.

Таким чином, за позовну вимогу немайнового характеру підлягав сплаті до суду першої інстанції судовий збір у розмірі 320 грн.

За змістом статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на момент звернення до суду, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору дорівнює 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше п`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивач звернувся до суду з вимогою про визнання права власності на майно.

Відповідно до частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у справах про у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна.

За правилами частини другої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Оскільки судові рішення не містять інформації щодо вартості спірних об`єктів нерухомого майна, то Верховний Суд вважає за можливе визначити розмір судового збору, який підлягав сплаті за подання позовної заяви з вимогою майнового характеру у розмірі 1600 грн з застосуванням наслідків, передбачених частиною другою статті 6 Закону України «Про судовий збір».

За змістом статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду розмір судового збору дорівнює 200% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, скарги.

Відтак, за подання касаційної скарги підлягає сплаті судовий збір у розмірі 3840 грн ((320+1600)х200%=3840).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печерському районі/Печерський район/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд.055)».

На підтвердження сплати судового збору необхідно надати суду оригінал документу, що підтверджує його сплату, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Таким чином, касаційна скарга не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оскільки скаржником не сплачено судовий збір у розмірі, встановленому законом.

Крім того, касаційна скарга подана поза межами строку на касаційне оскарження.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

За правилами цієї ж норми цивільного процесуального законодавства учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст оскаржуваної постанови складений 06 грудня 2019 року. строк на касаційне оскарження закінчився 05 січня 2020 року. Касаційна скарга подана 08 січня 2020 року, тобто, поза межами строку на касаційне оскарження. В касаційній скарзі заявник вказує, що копію оскаржуваної постанови отримано його представником 03 січня 2020 року, в обґрунтування чого надає копію розписки про отримання копії постанови.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку, що строк на касаційне оскарження судових рішень пропущений скаржником з поважних причин, однак, суд касаційної інстанції не наділений повноваженням самостійно ініціювати вирішення питання про поновлення строку на касаційне оскарження.

За правилами частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

З огляду на вищенаведене, скаржнику необхідно подати до суду відповідну заяву про поновлення строку на касаційне оскарження. За відсутності такої заяви касаційна скарга вважається поданою поза межами строку та у світлі частини третьої статті 393 ЦПК України підлягає залишенню без руху.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 , діючого в інтересах ОСОБА_3 , на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 березня 2019 року та на постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш