П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2020 року

м. Рівне

Справа № 567/838/19

Провадження № 22-ц/4815/426/20

Головуючий в Острозькому районному суді:

суддя Венгерчук А.О.

Рішення суду першої інстанції проголошено

(вступна та резолютивна частини) об 11 год. 28 хв.

24.12.2019 у м. Острог Рівненської області

Повний текст рішення складено: 28.12.2020

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач1: ОСОБА_2 ;

відповідач2: Острозька міська рада Рівненської області;

представники учасників справи:

позивача ОСОБА_3 і адвокат ОСОБА_4 ;

відповідача адвокат Хмарук Юлія Миколаївна;

за участі: представника відповідача адвоката Хмарук Юлії Миколаївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Хмарук Юлії Миколаївни на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 24 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і Острозької міської ради Рівненської області про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року в суд звернулася ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 із позовом до ОСОБА_2 та Острозької міської ради Рівненської області про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Мотивуючи вимоги, вказувалося про пропущення нею строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка складається із квартири АДРЕСА_1 , з поважних причин, оскільки про смерть батька, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , дізналася ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вона проживає у м. Уссурійськ Приморського краю Російської Федерації, тобто за межами України, і не могла звернутися з відповідною заявою до нотаріуса.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 24 грудня 2019 року позов задоволено.

Визначено позивачу додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном у два місяці з 25 січня 2020 року по 25 березня 2020 року.

У поданій апеляційній скарзі відповідач через свого представника адвоката Хмарук Ю.М., вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, покликалася на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що полягало у недоведеності поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини.

На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом того, що свідок ОСОБА_6 підтвердила в судовому засіданні про повідомлення нею племінниці, сестрі спадкодавця, яка мешкає в Якутії, щодо його смерті через два місяці після відкриття спадщини. Після цього дзвінка свідок ще через два тижні передзвонила позивачу, яка також проживає у Росії. Тобто заявник вважає, що цими показаннями спростовано вимоги позивача повністю, а тому не заслуговують на увагу її твердження про поважність причин пропуску строку для подання заяви.

На її думку, оскаржуване рішення позбавлене будь-якої мотивації, чому в одному випадку 4 місяці для прийняття спадщини це недостатньо, тоді як в іншому 2 місяці це достатньо для подання відповідної заяви до нотаріуса.

Не згодна із висновками суду про несвоєчасність повідомлення щодо смерті батька, оскільки у третіх осіб не виникає обов`язку повідомляти заінтересовану особу про настання певного факту, а також випливає, що момент, коли спадкоємець дізналася про відкриття спадщини має значення для вирішення спірних відносин. Цей висновок спростовується і правовою позицією Верховного Суду, що висловлена у постанові від 25 квітня 2019 року у справі №761/794/15-ц.

Поготів, незнання про смерть батька свідчить, що спадкоємець не спілкувалася і не піклувалася про нього, а також вказує про нехтування своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №376/2322/17). Про те, що спадкодавець і позивач припинили спілкування повністю стверджувалося показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 .

Вважає, що твердження суду щодо необізнаності ОСОБА_1 з вимогами чинного законодавства України через те, що вона є громадянином іншої держави, є необґрунтованими. При цьому зазначала про те, що для прийняття спадщини не потрібно приїжджати до м. Острого Рівненської області, судом не було з`ясовано, що протягом 4 місяців існували поважні причини для неприйняття спадщини, тоді як протягом 10 днів з 13 травня 2019 року по 23 травня 2019 року позивач все ж таки оформила заяву про прийняття спадщини. Не може бути поважною причиною і необхідність понесення значних матеріальних витрат для приїзду в населений пункт, де відкрилася спадщина, для особистої подачі заяви про її прийняття. Отже, рішення суду ґрунтується на припущеннях, що є неможливим в силу правил ст. 81 ЦПК України.

Тому судом при вирішенні спору неправильно застосовано норми ст. 1272 ЦК України щодо можливості визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а також главу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, яка регулює порядок видачі свідоцтв про право на спадщину.

Крім того, просила звернути увагу на те, що нотаріальні послуги за кордоном вчиняють консульські установи України, які можуть посвідчити підпис спадкоємця на заяві про прийняття спадщини (п. 1.3 Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року №142/5/3/310.

З наведених міркувань просила скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову.

У поданому відзиві представник позивача ОСОБА_3 , вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому посилався на те, що спадкова справи чи цивільна справа не містять будь-яких доказів про той юридичний факт, що відповідач мешкала разом із спадкодавцем більше п`яти років, а тому є спадкоємцем четвертої черги. Тобто інших спадкоємців, крім ОСОБА_1 , не існує. Пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини ґрунтується на поважних причинах, оскільки вона не була вчасно повідомлена про факт смерті батька, постійно проживає за межами України, є громадянином Російської Федерації і не обізнана з чинним законодавством України. Тому вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду попередньої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи і заперечення сторін, колегія суддів дійшла про часткове задоволення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно виходив із доведеності і обґрунтованості позову, оскільки визначений законом строк для прийняття спадщини позивачем було пропущено з поважних причин через те, що ОСОБА_1 постійно проживає за межами України, є громадянином іншої держави, а також необізнана з необхідністю завчасно подати заяву про прийняття спадщини. При цьому вона не мала об`єктивної можливості подати заяву про прийняття спадщини безпосередньо за місцем її відкриття в м. Острог Рівненської області в зв`язку зі значною територіальною віддаленістю, а тому вчасно не звернулася до нотаріуса із відповідною заявою.

З огляду на це позов задоволено і ОСОБА_1 визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька тривалістю у два місяці - з 25 січня 2020 року по 25 березня 2020 року.

Проте з висновками в частині визначення строку для прийняття спадщини погодитися не можна.

Як з`ясовано судом, і ці обставини учасниками справи не заперечуються, ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у сім`ї ОСОБА_5 та ОСОБА_10 (після одруження позивачу присвоєно прізвище " ОСОБА_11 ").

ІНФОРМАЦІЯ_4 її батько ОСОБА_5 .

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу пропуску ОСОБА_1 , як спадкоємцем першої черги, строку для прийняття спадщини після смерті свого батька та прийняття спадщини відповідачем, що мешкала разом із спадкодавцем понад п`ять років, як спадкоємцем четвертої черги.

Вважаючи, що зазначений строк пропущено з поважних причин через те, що вона дізналася про смерть батька пізніше, не могла особисто з`явитися до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини та вчинення інших необхідних нотаріальних дій, адже перебуває на значній віддаленості від місця відкриття спадщини та для цього потрібні значні матеріальні витрати, у липні 2019 року в суд звернулася позивач, вимагаючи визначити їй додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця.

17 квітня 2019 року ОСОБА_2 подано до приватного нотаріуса Острозького міського нотаріального округу заяву з тим, щоб відкрити спадкову справу та надати усі необхідні запити, пов`язані з відкриттям спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . Заяву мотивовано тим, що вона на день смерті спадкодавця постійно проживала разом з ним однією сім`єю більше п`яти років та вела спільне господарство, а тому є спадкоємцем четвертої черги.

23 травня 2019 року ОСОБА_1 подала посвідчену нотаріусом Уссурійського нотаріального округу Російської Федерації заяву про прийняття спадщини після смерті батька, адресовану нотаріусу м. Острог Рівненської області. Тобто зазначену заяву позивачем подано через 1 місяць 11 днів після спливу строку для прийняття спадщини (шестимісячний строк, передбачений ст. 1270 ЦК України, закінчився 12 квітня 2019 року).

В подальшому, 07 липня 2019 року, приватним нотаріусом Острозького міського нотаріального округу їй було відмовлено у прийнятті вказаної заяви через пропуск строку для її подання.

Згідно зі ст.ст. 1268-1270, 1272 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З роз`яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в абз. шостому п. 24 своєї постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", вбачається, що вирішуючи питання про визначення додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Приходячи до переконання про правильність мотивування поважності причин, колегія суддів бере до уваги обґрунтованість наведених позивачем обставин, з якими погодився і суд попередньої інстанції. Такими обставинами було те, що вона постійно проживає за межами України і є громадянином іншої держави, необізнана з вимогами національного законодавства про необхідність завчасного особистого подання заяви про прийняття спадщини, а також не мала можливості приїхати до м. Острог Рівненської області з метою подання заяви про прийняття спадщини через територіальну віддаленість.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

У справі "Рябих проти Росії" (заява №52854/99, рішення від 24 липня 2003 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 § І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення мають використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із визначеним судом строком для подання заяви про прийняття спадщини.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Абзацом сьомим пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що у резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України (435-15) для прийняття спадщини.

За таких обставин апеляційний суд вважає розумним, виваженим і справедливим строк для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю у два місяці з дня набрання його судовим рішенням законної сили, тобто з дня проголошення постанови.

Щодо доводів апеляційної скарги про помилкове застосування норм матеріального права при вирішенні спірних відносин, то вони є необґрунтованими і спростовуються правильністю висновків суду.

Не заслуговують на увагу і аргументи заявника про недодержання судом норм процесуального права, виходячи з такого.

Згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Помимо викладеного, чіткий і вичерпний перелік випадків, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового, наведено у ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Між тим, будь-яких доказів про існування таких процесуально-правових дефектів, що спонукали би до хибного розв`язання спірних правовідносин, чи інших обставин, які є обов`язковим мотивом для унеможливлення законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, заявником зазначено не було, матеріали справи не містять, а апеляційним судом не здобуто.

Решта тверджень автора апеляційної скарги є необґрунтованими через їх помилковість.

Спонуканнями для зміни оскаржуваного рішення відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

На підставі ст. 1272 ЦК України,абз. шостого-сьомого п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", керуючись ст.ст. 367-368, 374, 376, 381-382, 384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Хмарук Юлії Миколаївни задовольнити частково.

Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 24 грудня 2019 року змінити, виклавши резолютивну частину в такій редакції:

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю у два місяці з дня прийняття апеляційним судом цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено: 28.07.2020.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.В.Бондаренко

Н.М.Ковальчук