Справа № 761/2158/20
Провадження № 2/761/3980/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мальцев Д.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача 1 - Державне бюро розслідувань, відповідача 2 - Головне управління державної казначейської служби України у м. Києві, третя особа - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», про стягнення майнової та немайнової шкоди, завданої невнесенням відомостей до ЄРДР,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача 1 - Державне бюро розслідувань, відповідача 2 - Головне управління державної казначейської служби України у м. Києві, третя особа - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», в якому просила про відшкодування шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю органів досудового слідства, і просила суд, з урахуванням доповненої позовної заяви, поданої 06.08.2020 року, стягнути з відповідача1 на її користь майнову шкоду, завдану протиправною бездіяльністю відповідача1, яка полягає у невнесенням відомостей до ЄРДР заяв про злочин 18.10.2019 року, 16.12.2019 року, 17.12.2019 року у сумі 40 000 грн; немайнову шкоду в розмірі 400 000 грн, яка полягає у невнесенні відомостей про злочин до ЄРДР, шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що з 2005 року вона неодноразово повідомляла Генеральну Прокуратуру про винесення завідомо неправосудних рішень у справах №№ 2-2518-1/05, 2-3068-14, 760/11234/15. Заяви до відповідача1 від 18.10.2019 року, 16.12.2019 року, 17.12.2019 року до ЄРДР не були внесені. Указані дії відповідача вона оскаржила до суду. 16.12.2019 на її рахунок у АТ «КБ «ПриватБанк» накладено арешт, у зв`язку з чим вона була позбавлена отримати належні їй кошти у сумі 40 000 грн, яку просить стягнути з відповідача1. Окрім того, указана бездіяльність відповідача1 призвела до порушення її права на життя, цю шкоду вона оцінює в 400 000 грн і просить стягнути її з останнього.

13.03.2020 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено сторонам строки для надання заяв по суті справи.

29.07.2020 року від третьої особи надійшли пояснення.

11.08.2020 року від позивача надійшли пояснення.

13.08.2020 року від відповідача1надійшли заперечення.

Відповідно до ч. 5 ст. 247 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

При цьому, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України, після закінчення строків для надання сторонами відповідних заяв по суті справи, визначених в ухвалі про відкриття провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 квітня 2019 року скаргу заявника ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених посадових осіб Шевченківського Управління поліції ГУНП у м. Києві щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення за її усною заявою про вчинення кримінального правопорушення працівниками «Приватбанк» задоволено. Зобов`язано уповноважених посадових осіб Шевченківського Управління поліції ГУНП у м. Києві внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за усним повідомленням про злочин ОСОБА_1 , що було зареєстроване до ЄО № 85909 від 04.10.2018 року, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявниці витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі ст. 56 Конституції України Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Положеннями статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В свою чергу, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

При цьому, за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Так, статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Таким чином, на відміну від загальної норми ст. 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми ст. 1173, 1174 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є одночасна наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

При цьому, відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постановах від 12.03. 2019 року в справі № 920/715/17, від 10.10.2018 року в справі № 640/3837/17; від 04.07.2018р року в справі № 638/14260/16, відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення, зазначила, що у зв`язку з бездіяльністю відповідача1 на її рахунок у АТ «КБ «ПриватБанк» накладено арешт, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості отримати належні їй кошти у сумі 40 000 грн. Окрім того, указана бездіяльність відповідача1 призвела до порушення її права на життя, цю шкоду вона оцінює в 400 000 грн.

Тобто, виходячи зі спірних правовідносин, останні регулюються положеннями ст.ст. 1173, 1174 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 1 Закону України «По порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

При цьому, реалізація позивачкою свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивачки.

Ухвала слідчого суді, на яку посилається позивач у своєму позові, свідчать про реалізацію нею передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст. 1176 ЦК України, як це помилково вважає позивачка.

У відповідності до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Проте, позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між завданою їй шкодою та бездіяльністю відповідача1.

За таких обставин, враховуючи, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження, оскільки позивачем не доведено одночасного наявності трьох умов, які б слугували підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди, зокрема неправомірності дій органу, наявності шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою, а тому суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до відповідача 1 - Державне бюро розслідувань, відповідача 2 - Головне управління державної казначейської служби України у м. Києві, третя особа - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», про стягнення майнової та немайнової шкоди, завданої невнесенням відомостей до ЄРДР.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: