Справа № 333/92/20
Провадження № 4-с/333/17/20
У Х В А Л А

Іменем України

17 січня 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Кулик В.Б., розглянувши матеріали позиву-скарги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 на дії приватного виконавця Хохлова Кирила Костянтиновича, -

В С Т А Н О В И В:

13.01.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом-скаргою до ОСОБА_2 на дії приватного виконавця Хохлова К.К.

14.01.2020 року зазначений документ передано у провадження судді Кулик В.Б.

Вивчивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав, подавши документ дослівно позив-скарга.

Цивільно-процесуальний кодексом України не передбачена така форма звернення до суду.

В даному документі ОСОБА_1 об`єднав вимоги, які викладаються в скарзі та позовній заяві. Однак, дані вимоги не містять чіткого формулювання як того вимагає Цивільно-процесуальний кодекс України.

Відповідно до вимог ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна відповідати вимогам, встановленим законом, містити певну форму та зміст, що перелічено в частині третій даної статті.

Скарга, також повинна містити певну форму та зміст. Якщо скарга за формою і змістом не відповідає вище вказаним вимогам, то застосовуються положення ст. 185 ЦПК України. У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК України, якими врегульовано аналогічні питання.

Згідно з ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

На що також звернув увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові Пленуму № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

ОСОБА_1 не зазначив в своєму документі детальний виклад обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, докази, що підтверджують кожну обставину, відсутнє чітке формулювання вимог. ОСОБА_1 необхідно також привести даний документ у відповідність до форми документу, яка б відповідала вимогам ЦПК України. У поданому ОСОБА_1 документі нормативне обґрунтування, як позовної заяви, так і скарги.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).

Оскільки, ОСОБА_1 не зрозуміло навів обставини порушення своїх прав, що призвело до звернення в суд, чітко не визначився зі змістом своїх позовних вимог, виникає необхідність надати позивачу можливість більш детально викласти обставини з зазначенням доказів, які підтверджують кожну із обставин звернення до суду з вищезазначеною позовною заявою, конкретизувати позовні вимоги, визначитися із суб`єктним складом спірних правовідносин або вказати, яким саме чином відповідачем чи суб`єктом порушено його право.

Зі змісту позовної заяви, вбачається, що позивач не є фахівцем в галузі права, належної юридичної допомоги при складені процесуальних документів не мав. Проте, дані обставини не дають суду підстав брати на себе такі функції, оскільки допомога позивачу при зверненні до суду не передбачена нормами Цивільного процесуального кодексу України і є порушенням ст. ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України щодо принципів змагальності сторін і диспозитивності цивільного судочинства.

Отже, приходжу до висновку, що зі скарги чітко не вбачається, чи пропущений заявником строк звернення до суду, в той час як строк оскарження дій державного виконавця, в даному випадку, чітко визначений.

Враховуючи вищезазначене, застосовуючи аналогію закону до скарги на дії приватного виконавця, враховуючи вимоги, які застосовуються до позовної заяви, за наведених вище обставин, вважаю, що наявні підстави для залишення поданого ОСОБА_1 документу позиву-скарги без руху і застосування наслідків, встановлених ст. 185 ЦПК України.

Враховуючи викладене, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 185 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Позив-скаргу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 на дії приватного виконавця Хохлова Кирила Костянтиновича залишити без руху та надати заявнику строк протягом трьох днів з дня отримання ухвали для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду, в іншому випадку скарга буде вважатись неподаною та повернута заявнику.

Копію ухвали направити ОСОБА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала виготовлена та підписана 17.01.2020 року.

Суддя: В.Б. Кулик