ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/200/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/9363/19 Категорія: Романенко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року : Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Храпка В.Д., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 листопада 2019 року, ухваленого під головуванням судді Романенко В.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області про стягнення моральної шкоди завданої внаслідок невиконання рішення суду виконання якого гарантується державою та інфляційних збитків, повний текст рішення складений 29 листопада 2019 року, -

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області про стягнення моральної шкоди завданої внаслідок невиконання рішення суду виконання якого гарантується державою та інфляційних збитків.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що він є особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1) та інвалідом III групи.

Постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2011 року у справі за № 2-а-3139/11 зобов`язано Управління пенсійного фонду в Золотоніському районі Черкаської області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 державну пенсію, виходячи з розміру шести мінімальних пенсій за віком, у відповідності до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 жовтня 2010 року по 28 березня 2011 року з урахуванням раніше проведених виплат.

Крім того, Управління пенсійного фонду в Золотоніському районі Черкаської області зобов`язано провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров`ю, як особі віднесеної до 1 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, згідно ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно правил, передбачених ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та з урахуванням вимог ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 жовтня 2010 року по 28 березня 2011 року з урахуванням раніш проведених виплат.

Вказане рішення суду було пред`явлено для виконання до Головного управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління в Черкаській області.

В подальшому, листами Головного територіального управління юстиції в Черкаській області від 23 жовтня 2017 року та від 25 липня 2017 року позивача було повідомлено, що Управлінням пенсійного фонду України в Золотоніському районі Черкаської області надано довідку про здійснення перерахунку за вказаним рішенням суду та визначено, що до виплати підлягають кошти в сумі 19352 гривни 11 копійок. Крім того, зазначено, що 10 жовтня 2017 року вказані документи передані на виконання до Управління державної казначейської служби України в Черкаській області.

Отже, саме з моменту отримання документів у Головного управління державної казначейської служби України в Черкаській області виник обов`язок здійснити безспірне списання коштів у тримісячний строк, однак станом на день подання позовної заяви жодних коштів позивачу не надходило.

Оскільки відповідачем, який є органом виконавчої влади, допущено протиправну бездіяльність відносно позивача та така бездіяльність випливає з обов`язку відповідача, що закріплений в п.4 ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», тому відповідач є суб`єктом завдання шкоди при здійсненні владно-адміністративних повноважень.

Позивач зазнає душевних страждань у зв`язку з надмірно тривалим невиконанням остаточного рішення з вини посадових осіб Державної казначейської служби України, а тому має право на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, яку оцінив у 50000 гривень.

Також позивач зазначав, що зобов`язання, що виникли у відповідача на підставі судового рішення є грошовими та виражені в національній валюті. Отже, заважаючи на те, що відповідач не виконував зазначені зобов`язання належним чином грошові кошти знецінюються внаслідок інфляційних процесів. Вказує, що інфляційні збитки варто стягувати починаючи з моменту спливу трьох місяців з моменту отримання Головним управлінням Державної казначейської служби України в Черкаській області усіх необхідних матеріалів за виконавчим документом. За підрахунком позивача починаючи з 10 січня 2018 року по 10 липня 2019 рік сума інфляційних збитків від суми заборгованості становить 3539 гривень 48 копійок.

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області на свою користь грошові кошти в сумі 50000 гривень в рахунок компенсації моральної шкоди завданої несвоєчасним виконанням постанови Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області № 2-а-3139/11 та інфляційні збитки в сумі 3539 гривень 48 копійок.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 листопада 2019 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що відповідач не виконував свої зобов`язання належним чином, що потягло за собою тривале невиконання рішення, а також не надано належних доказів спричинення йому моральної шкоди, отже не доведено підстави для задоволення вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що відповідачем надіслано на його адресу заперечення на позовну заяву без доданих до нього документів, що свідчить про порушення процесуального порядку подання доказів, при цьому суд, посилаючись на ці документи, взявши до уваги надані позивачем докази поклав їх в основу судового рішення. Також апелянт вказує, що суд дав оцінку виключно доводам та доказам відповідача, що є грубим порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Апелянт не погоджується з висновком суду щодо вчинення відповідачем в межах своїх повноважень всіх необхідних дій та дотримання Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, оскільки відповідачем не надано належних доказів на підтвердження вжиття заходів щодо своєчасного виконання судового рішення та не дано оцінку діям відповідача, щодо повернення виконавчих документів. Також ОСОБА_1 не погоджується з висновком суду щодо ненадання позивачем доказів завдання йому моральної шкоди, так як право позивача на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного судового рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується, а отже не підлягає доказуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив проти задоволення апеляційної скарги, зазначаючи, що ним було надано додатки лише для підтвердження наявності листів, вони жодним чином не фігурували по справі як докази, що вбачається з тексту рішення, а тому це не вплинуло на вирішення справи по суті. Вказує, що в матеріалах справи не міститься жодних доказів в підтвердження доводів про заподіяння позивачу моральної шкоди. В судовому порядку не встановлено факт вчинення відповідачем незаконних дій або бездіяльності, що призвели до невиплати позивачу коштів і в Головного управління, як у відповідача за судовим рішенням, відсутні повноваження по стягненню коштів з державного бюджету України, а Державна казначейська служба України, яка наділена такими повноваженнями, не є відповідачем у справі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2011 року задоволено позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду в Золотоніському районі Черкаської області про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок розміру призначеної пенсії.

Визнано дії Управління Пенсійного Фонду в Золотоніському районі Черкаської області щодо не нарахування ОСОБА_1 пенсії у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - протиправними.

Зобов`язано Управління Пенсійного Фонду в Золотоніському районі Черкаської області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 державної пенсії, виходячи з розміру шести мінімальних пенсій за віком, у відповідності до ч. 4 ст. 54 ЗУ Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 01 жовтня 2010 року по 28 березня 2011 року з урахуванням раніш проведених виплат.

Зобов`язано Управління Пенсійного Фонду в Золотоніському районі Черкаської області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю, як особі віднесеної до 1 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, згідно ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно правил, передбачених ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та з урахуванням вимог ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 01 жовтня 2010 року по 28 березня 2011 року з урахуванням раніш проведених виплат.

Вказане рішення суду ОСОБА_1 було пред`явлено до виконання до державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

10 жовтня 2017 року вищевказане рішення суду актом приймання передачі за 3 квартал 2017 року передано для подальшого виконання до Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» та особливості їх виконання встановлені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Статтею 2 вказаного Закону встановлено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 3 Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Позовні вимоги складаються з підстав позовних вимог та предмету позовних вимог.

Підставами позовних вимог є обґрунтування позивача зазначене в позовній заяві наслідком чого було порушене право.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з зазначеним позовом, свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач, після передання 10 липня 2017 року всіх необхідних матеріалів за виконавчим документом у трьох місячний термін не виконав рішення суду внаслідок чого позивачу було завдану шкоду.

Виходячи з такого обґрунтування та предмету позовних вимог, яким є стягнення завданої моральної шкоди та інфляційних збитків, позивач зобов`язаний довести, що зазначені документи перебувають на виконанні у відповідача, завдану шкоду та її розмір.

Однак позивач, достовірно знаючи з листа від 11 березня 2019 року Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (а.с.19-21), копія якого ним як доказ долучено до позовної заяви, що 6 березня 2018 року рішення суду було повернуто казначейською службою без виконання , не довів, що в порядку визначеному законом, зазначене рішення перебувало на виконанні у відповідача.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд мав перевірити законність, повернення виконавчих документів, є необґрунтованим, оскільки в цьому випадку суд вийшов би за межі позовних вимог чим порушив статтю 13 ЦПК України, так як зазначені дії відповідача не були ні предметом ні підставами позовних вимог.

Складовими відшкодування шкоди є незаконні рішення, дії чи бездіяльність, наслідки та причинний зв`язок між ними.

Позивачем не доведено такої обставини як незаконність рішення, дії чи бездіяльності відповідача зазначені у позовній заяві, оскільки не доведено сам факт перебування рішення суду на виконанні у відповідача, а відтак не підлягають задоволенню і його вимоги про стягнення моральної шкоди та інфляційних збитків, які є похідними від першого елементу відшкодування шкоди.

Серед інших підстав, суд вірно також зазначив і вказану обставину, як підставу відмови в позові.

Щодо обґрунтованості рішення суду, то слід зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року.

Відповідно до частини 3 статті 180 ЦПК України до заперечення застосовуються правила, встановлені частинами третьою - п`ятою статті 178 цього Кодексу.

Пунктом 2 частини 5 статті 178 ЦПК України встановлено, що до відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

З матеріалів справи вбачається, що до заперечення відповідач додав лист від 28 березня 2019 року та лист від 19 липня 2019 року, однак докази які підтверджували б направлення доданих до заперечення доказів іншим учасникам справи відсутні.

Не дивлячись на вказану обставу, суд прийняв зазначені докази та послався на них у оскаржуваному рішенні чим допустив порушення частини 9 статті 83 ЦПК України, згідно якої копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Однак ця обставина не може бути підставою для скасування рішення оскільки зазначене порушення не привело до неправильного вирішення справи.(ч.2 ст.376 ЦПК України)

За таких обставин, суд не вбачає підстав для зміни чи скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.374,375,381,382,383,384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 листопада 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Судді