Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/1165/20

Провадження № 2/943/1403/2020

21 липня 2020 року

Буський районний суд Львівської області

в складі:головуючого-судді Журибіда Б. М.

при секретарі Гута О.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Буську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи Органу опіки та піклування Буської РДА про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з зазначеною заявою, покликаючись на те, що з 20 вересня 2008 року перебувала з відповідачем у шлюбі, в якому у них народилася дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. 07 грудня 2011 року шлюб між сторонами розірвано рішенням Буського районного суду Львівської області, справа №2-611/2011 р.. Після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати з позивачкою та перебуває на її утриманні. 22 грудня 2012 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , який також займається вихованням та утриманням її дочки. З метою відпочинку планують тимчасовий виїзд за кордон до країн Єгипту, Болгарії, Туреччини, Чорногорії, Хорватії, Польщі, Чехії, Румунії, Угорщини, Німеччини, Італійську Республіку, Грецьку Республіку, Іспанію та в інші країни Шенгенівської угоди та країни Євросоюзу на період з 16 липня 2020 року по 30 вересня 2020 року. Проте не має змоги поїхати з дочкою за межі України на відпочинок, оскільки батько дитини - ОСОБА_2 не надає нотаріальну згоду на виїзд з дитиною за кордон без його супроводу.

Позивач частково змінила свої позовні вимоги, просить суд надати дозвіл ОСОБА_3 на тимчасовий виїзд за кордон до країн Єгипту, Туреччини, Республіка Кіпр на період з 21 серпня 2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька дитини - ОСОБА_2 .

Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, подала суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутності, позов підтримує, просить його задоволити.

Відповідач також не з`явився до суду, подав письмову заяву з проханням справу слухати у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю, не заперенчує проти тимчасового виїзду за кордон його дочки ОСОБА_3 , просить позов задоволити.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Буської РДА Грабінський Є.Я. також подав лист з проханням справу слухати у його відсутності, проти позову не заперечують, про що подав письмовий лист.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч.1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вимогами ст. ст. 13, 76 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 7 та ст. 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_2 з 20 вересня 2008 року перебували в шлюбі.

За час перебування в шлюбі у них народилася дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , видане та зареєстроване Відділом реєстрації актів цивільного стану Буського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис №74.

07 грудня 2011 року шлюб між сторонами розірвано згідно рішенням Буського районного суду Львівської області, справа №2-611/2011 р. Рішення не оскаржувалося та набрало законної сили.

22 грудня 2012 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , видане та зареєстроване Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 572.

Дочка сторін проживає з позивачкою та її чоловіком, перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою Буської міської ради №677 від 07.07.2020 року.

З метою відпочинку позивач з чоловіком та донькою планує тимчасовий виїзд за кордон, проте не має змоги, оскільки батько дитини ОСОБА_2 повторно відмовляється надати нотаріальну згоду на виїзд з дитиною за кордон без його супроводу.

Частиною 2 статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Судом встановлено що позивач з другим чоловіком та донькою ОСОБА_3 , з метою відпочинку, в період з 21 серпня 2020 року по 12 грудня 2020 року планує поїздку за межі України до країн Єгипту, Туреччини, Республіка Кіпр.

Також судом встановлено що позивач зверталася до колишнього чоловіка з проханням надати нотаріально засвідчену згоду на виїзд дитини за кордон, однак останній відмовився надати добровільно таку.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини третьої статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Частиною 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України" та Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-тирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктом 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила), передбачено виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку.

Згідно п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-тирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-тирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

Приписами ст. 33 Конституції України задекларовано, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, ст. 3 даної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займається питанням соціального забезпечення, судами адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд не заперечує право батька на отримання повної і достовірної інформації щодо місця перебування його дитини, проте реалізація такого права, не повинна шкодити інтересам, в першу чергу, дитини.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те що відповідач позовні вимоги визнає, суд приходить до переконання про обґрунтованість позову, оскільки позивач діє в інтересах дитини, отже з врахуванням положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 89, 141, 200, 247, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, ст. 141 СК України, суд -

у х в а л и в :

Позовну заяву задовольнити.

Надати дозвіл ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасовий виїзд за кордон до країн Єгипту, Туреччини, Республіка Кіпр на період з 21 серпня 2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( паспорт НОМЕР_3 виданий 30 січня 2013 року Буським РС ГУ ДМС України у Львівській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) без згоди та супроводу батька дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання, через Буський районний суд Львівської області.

Суддя: Б. М. Журибіда

Повний текст рішення виготовлено 28 липня 2020 року.