ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4873/20 Справа № 201/6164/13 Суддя у 1-й інстанції - Галічий В.М. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Куценко Т.Р., Ткаченко І.Ю.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року позивач звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що в грудні 2012 року між нею та відповідачем ОСОБА_4 був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до вказаного договору відповідач зобов`язувався продати та передати позивачу, а позивач зобов`язався купити та прийняти від відповідача зазначену квартиру протягом чотирьох місяців з моменту укладання даного договору, тобто до 28.04.2013 року, а також укласти договір купівлі-продажу зазначеної квартири протягом цього ж строку на умовах, передбачених вказаним договором. Вказаний термін часу був необхідний відповідачу для оформлення на своє ім`я правовстановлюючих документів на вказану квартиру. Також позивач зазначила, що свої зобов`язання по договору виконала в повному обсязі. Проте відповідач свідоцтво про право на спадщину не отримав та від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу відмовився, мотивуючи це відсутністю в нього можливості отримати всі необхідні для оформлення договору документи. На підставі вищевикладеного, позивач просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 28.12.2012 р. між сторонами.

Заперечуючи проти позову відповідач ОСОБА_4 подав зустрічний позов в якому просив в задоволені позову позивача ОСОБА_3 про визнання договору дійсним відмовити та встановити факт прийняття спадщини його матір`ю ОСОБА_5 після смерті її чоловіка ОСОБА_6 його 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , яка розташована на 3 поверху п`ятиповерхового будинку літ. А-5, та складається з 1 коридор площею 6,1 кв.м., 2 кладова площею 1,2 кв.м., 3 туалет площею 1,1 кв.м., 4 ванна площею 2,1 кв.м., 5 кухня площею 6,0 кв.м., 6 житлова площею 10,7 кв.м., 7 житлова площею 17,5 кв.м., I балкон площею 0,8 кв.м., загальною площею 45,5 кв.м., житлова 28,2 кв.м., допоміжна 16,5 кв.м., площа літніх приміщень 0,8 кв.м., встановити факт прийняття спадщини ним після смерті його матері ОСОБА_5 її 2/3 часток спірної квартири, а також визнати за ним право власності на 2/3 частини та 1/3 частину даної квартири, що належить ОСОБА_1 в порядку набувальної давності.

Зустрічний позов мотивований тим, що дійсно між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено в простій письмовій формі попередній договір купівлі-продажу вказаної квартири, але переоформити на своє ім`я правовстановлюючі документи на квартиру він не зміг, у зв`язку з тим що на теперішній час квартира йому не належить, хоч він проживає та зареєстрований у ній. Після смерті своєї матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказаною квартирою він користується один та повністю її утримує. З заявою про прийняття спадщини як спадкоємець першої черги він в нотаріальну контору не звертався, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини. За отриманням свідоцтва про право на спадщину на частку спадкодавця, своєї матері ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1 , що належала їй по закону він звертався, проте у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, отримати свідоцтво про право власності за законом не зміг.

Право власності на спірну квартиру було оформлено 07.07.1998 р. на підставі розпорядження № 3/185-98 виконкому Дніпропетровської міської ради народних депутатів, відповідно до якого було видано свідоцтво про право власності на житло, яке було зареєстровано в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 27.06.2001 р. Відповідно до вказаного свідоцтво квартира належить на праві спільної сумісної приватної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 . Позивач за зустрічним позовом хоча і мешкав у вказаній квартирі, але на час приватизації не був зареєстрований в ній, у зв`язку з чим участі у приватизації не прийняв. Його вітчим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частини спірної квартири. На час його смерті в квартирі була зареєстрована його дружина ОСОБА_5 , яка прийняла спадщину відповідно до вимог чинного цивільного законодавства, а саме ч.ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України. Позивач також на час смерті вітчима був зареєстрований та проживав у вказаній квартирі. Проте мати позивача не встигла зареєструвати за собою право на спадщину у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим ОСОБА_4 змушений звернутися до суду.

Крім цього, 1/3 частина вказаної квартири відповідно до свідоцтво про право власності на житло від 07.07.1998 р., належить брату позивача ОСОБА_1 , який виїхав з вказаної квартири в 2002 році, а 09.12.2004 р. знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою, а тому просив визнати за ним право власності на цю частину квартири за набувальною давністю.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено у повному обсязі; зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 задоволено та ухвалено встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті її чоловіка ОСОБА_6 його 1/3 частки нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 ; встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті його матері ОСОБА_5 її 2/3 часток нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_4 право власності на спадкове майно 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яка розташована на 3 поверху п`ятиповерхового будинку літ. А-5, та складається з: 1 коридор площею 6,1 кв.м., 2 кладова площею 1,2 кв.м., 3 туалет площею 1,1 кв.м., 4 ванна площею 2,1 кв.м., 5 кухня площею 6,0 кв.м., 6 житлова площею 10,7 кв.м., 7 житлова площею 17,5 кв.м., I балкон площею 0,8 кв.м., загальною площею 45,5 кв.м., житлова 28,2 кв.м., допоміжна 16,5 кв.м., площа літніх приміщень 0,8 кв.м.; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 в порядку набувальної давності.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано будь-яких доказів, які підтверджують ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірної квартири, суд вважав за необхідне у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним відмовити, тоді як зустрічні позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просит рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 28.12.2012 р. між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 в простій письмовій формі було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , відповідно до якого відповідач зобов`язувався продати та передати позивачу, а позивач зобов`язався купити та прийняти від відповідача зазначену квартиру протягом чотирьох місяців з моменту укладання даного договору, тобто до 28.04.2013 року, а також укласти договір купівлі-продажу зазначеної квартири протягом цього ж строку на умовах, передбачених вказаним договором (а.с. 5).

Згідно свідоцтва про право власності на житло виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів від 07.07.1998 р. квартира АДРЕСА_1 належала на праві приватної спільної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 (а.с. 66).

Відповідно до свідоцтва про народження, матір`ю позивача ОСОБА_4 є ОСОБА_7 , яка після одруження змінила прізвище на ОСОБА_5 (а.с. 8).

Згідно свідоцтва про народження батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с. 17).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер чоловік матері позивача за зустрічним позовом ОСОБА_6 (а.с. 73, 74).

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла матір позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 (а.с. 45).

Згідно довідки КЖЕП № 26 на момент смерті матері позивача ОСОБА_5 , вона була зареєстрована по АДРЕСА_2 разом зі своїм сином ОСОБА_4 (а.с. 87).

Згідно даних Адресно-довідкового сектору ВГІРФО УМВС України у Дніпропетровській області ОСОБА_6 був зареєстрований по АДРЕСА_2 та знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю (а.с. 89).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованим або знятим з реєстраційного обліку не значиться (а.с. 85).

У відповідності до технічних даних квартира АДРЕСА_1 , розташована на 3 поверху п`ятиповерхового будинку літ. А-5, та складається з 1 коридор площею 6,1 кв.м., 2 кладова площею 1,2 кв.м., 3 туалет площею 1,1 кв.м., 4 ванна площею 2,1 кв.м., 5 кухня площею 6,0 кв.м., 6 житлова площею 10,7 кв.м., 7 житлова площею 17,5 кв.м., I балкон площею 0,8 кв.м., загальною площею 45,5 кв.м., житлова 28,2 кв.м., допоміжна 16,5 кв.м., площа літніх приміщень 0,8 кв.м. (а.с. 67-68 на зв.).

Відмовляючи у задоволені первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, районний суд виходив з того, що позивачем не надано будь-яких доказів, які підтверджують ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірної квартири, суд вважав за необхідне у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним відмовити, тоді як зустрічні позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів повністю не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 256 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Задовольняючи зустрічний позов, районний суд виходив з підстав його обґрунтованості та доведеності, проте колегія суддів в повному обсязі не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, колегія суддів встановила та це підтверджується матеріалами справи, що спірна квартира належала на праві приватної спільної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6 , після смерті якого відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири. Спадкоємці першої черги після смерті ОСОБА_8 є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

На момент смерті ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

Даних про відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_6 матеріали справи не містять.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_5 .

Із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 у встановлений законом шестимісячний термін звернувся її син ОСОБА_1 .

Так, згідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

А згідно, роз`яснень, викладених у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Оскільки, як було встановлено судом першої інстанції ОСОБА_4 лише користувався спірною квартирою, а тому на даний випадок дія норми 344 ЦК України не поширюється.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З урахуванням вищезазначених вимог закону та встановлених обставин колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 в частині встановлення факту прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_5 , визнання права власності на спадкове майно та визнання права власності за набувальною давністю на частину квартири АДРЕСА_1 є безпідставними та надуманими, а тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про їх задоволення.

Що стосується позовних вимог в частині встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті її чоловіка ОСОБА_6 його 1/3 частки нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , колегія суддів вважає, що в цій часині рішення підлягає залишенню без змін, оскільки відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні первісного позову не оскаржувалось, а отже не було предметом апеляційного розгляду.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_5 , визнання права власності на спадкове майно та визнання права власності за набувальною давністю на частину квартири АДРЕСА_1 та відмови в позові в цій частині, в решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2013 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_5 , визнання права власності на спадкове майно та визнання права власності за набувальною давністю на частину квартири АДРЕСА_1 .

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_5 , визнання права власності на спадкове майно та визнання права власності за набувальною давністю на частину квартири відмовити.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2013 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Т.Р. Куценко

І.Ю. Ткаченко