КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інкомстрах» про відшкодування завданої майнової шкоди, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2015 року позивач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь, в порядку регресу матеріальні збитки в сумі 19 498 грн. 73 коп. та суму понесених витрат на оплату судового збору у розмірі 1 218 грн.

В обґрунтування позову позивач вказував, що 12.04.2013 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ 059189, за яким Страховик застрахував майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з експлуатацією автомобіля марки SKODA SUPERB (державний номерний знак НОМЕР_1 ).

Зазначав, що 25 жовтня 2013 року в місті Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля марки SKODA SUPERB (державний номерний знак НОМЕР_1 ) під управлінням водія ОСОБА_3 та автомобіля марки Volkswagen Passat (державний номерний знак НОМЕР_2 ) під управлінням водія ОСОБА_1 .

В результаті настання дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки SKODA SUPERB (державний номерний знак НОМЕР_1 ) отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою ВДАІ Солом`янського РУ ГУ МВС України у місті Києві від 25.10.2013 року.

29 жовтня 2013 року працівниками ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було оглянуто пошкоджений автомобіль марки SKODA SUPERB (державний номерний знак НОМЕР_1 ) та складено акт огляду транспортного засобу.

Відповідно до постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 13 листопада 2013 року особою, винною в настанні ДТП, визнано ОСОБА_1 .

Вказував, що відповідно до калькуляції/висновку № від 28.11.2013 року вартість відновлювального ремонту по пошкодженого автомобіля марки SKODA SUPERB (державний номерний знак НОМЕР_1 ) становить 19 498 грн. 73 коп.

В подальшому, керуючись умовами укладеного договору страхування ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» сплатила на користь Страхувальника (на рахунок СТО) суму страхового відшкодування у розмірі 19 498 грн. 73 коп., що підтверджується платіжним дорученням №18363 від 05.12.2013 року.

Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» у відповідності до статті 25 Закону України «Про страхування» на підставі заяви Страхувальника від 29.10.2013 року та страхового акту від 03.12.2013 року.

Зазначав, що згідно зі статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду, отже у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виникло право вимоги до ОСОБА_1 .

Разом з тим, на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «СК «ІНКОМСТАРХ» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/1366817, що підтверджується витягом з ЄЦБД МТСБУ.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" оскільки відповідно до ст.3 Закону №1961-IV здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення ст.1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст.33 Закону №1961-IV обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразку.

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов`язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Вказував, що 17 липня 2015 року представником ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було направлено письмовий запит ОСОБА_1 з проханням надати інформацію про те, чи повідомив він ПрАТ «СК «ІНКОМСТРАХ» про настання ДТП від 25.10.2013 року протягом 3 робочих днів, шляхом подання письмового повідомлення про настання ДТП встановленого МТСБУ зразку. Даний запит ОСОБА_1 отримав 23.07.2015 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення.

Позивач зазначав, що на момент подання даного позову до суду, доказів виконання обов`язку щодо письмового повідомлення ПрАТ «СК «ІНКОМСТРАХ» про настання ДТП від 25.10.2013 року протягом 3 робочих днів ОСОБА_1 не надав.

Внаслідок невиконання ОСОБА_1 вимог, встановлених ст.33 Закону №1961-IV, позивач вважав, що завдана шкода має бути відшкодована безпосередньо ним, як особою, винною в настанні ДТП.

Тому, враховуючи положення ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» особою на чию користь має бути відшкодована майнова шкода є ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», так як останні здійснили виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування і отримали право вимоги, яке ОСОБА_2 мав до ОСОБА_1 , як до особи відповідальної за завдану шкоду.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» 19 498 грн. 73 коп. і здійснено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Скарга обґрунтована тим, що відповідати за завданий збиток, в межах страхової суми, має третя особа: ПРАТ «СК «Інкомстрах», а не відповідач, оскільки це суперечить меті інституту обов`язкового страхування.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання ОСОБА_1 вимог, встановлених ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода має бути відшкодована безпосередньо ним, як особою, винною в настанні ДТП. В той же час, враховуючи положення ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» особою на чию користь має бути відшкодована майнова шкода, є ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», так як остання здійснили виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування і отримала право вимоги, яке ОСОБА_2 мав до ОСОБА_1 , як до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, 12 квітня 2013 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ 059189, за яким Страховик застрахував майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з експлуатацією автомобіля марки SKODA SUPERB (державний номерний знак НОМЕР_1 ) (а.с.7-13).

25 жовтня 2013 року в місті Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля марки SKODA SUPERB (державний номерний знак НОМЕР_1 ) під управлінням водія ОСОБА_3 та автомобіля марки Volkswagen Passat (державний номерний знак НОМЕР_2 ) під управлінням водія ОСОБА_1 .

В результаті настання дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки SKODA SUPERB (державний номерний знак НОМЕР_1 ) отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою ВДАІ Солом`янського РУ ГУ МВС України у місті Києві від 25.10.2013 року.

Судом встановлено, що 29 жовтня 2013 року працівниками ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було оглянуто пошкоджений автомобіль марки SKODA SUPERB (державний номерний знак НОМЕР_1 ) та складено акт огляду транспортного засобу(а.с.20).

Відповідно до постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 13.11.2013 року особою, винною в настанні ДТП, визнано відповідача ОСОБА_1 (а.с.16).

Згідно зі статтею 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Як вбачається з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом.

Відповідно до калькуляції/висновку № від 28.11.2013 року вартість відновлювального ремонту по пошкодженого автомобіля марки SKODA SUPERB (державний номерний знак НОМЕР_1 ) становить 19 498 грн. 73 коп. (а.с.22).

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» сплатило на користь Страхувальника (перерахувавши на рахунок СТО) суму страхового відшкодування в розмірі 19 498 грн. 73 коп.

Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» відповідно до статті 25 Закону України «Про страхування» на підставі заяви Страхувальника від 29.10.2013 року та страхового акту від 03.12.2013 року, що підтверджується платіжним дорученням №18363 від 05.12.2013 року (а.с.25).

За ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду.

На підставі наведеного, після виплати страхового відшкодування у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виникло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на стягнення у порядку регресу суми страхового відшкодування у розмірі 19 498 грн. 73 коп.

На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ІНКОМСТАРХ» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/1366817, що підтверджується даними з ЄЦБД МТСБУ.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон №1961-IV) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 22.1. ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За п.п.33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразку, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Згідно з п.16 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» оскільки відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення ст.1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка.

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов`язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразку, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи 17.07.2015 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було направлено письмовий запит відповідачу ОСОБА_1 з проханням надати інформацію про те, чи повідомив він ПрАТ «СК «ІНКОМСТРАХ» про настання ДТП від 25.10.2013 року протягом 3 робочих днів шляхом подання письмового повідомлення про настання ДТП згідно встановленого МТСБУ зразку.

Факт отримання такого запиту ОСОБА_1 23.07.2015 року підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.27-28).

Доказів належного виконання обов`язку щодо письмового повідомлення ПрАТ «Страхова компанія «ІНКОМСТРАХ» про настання ДТП від 25.10.2013 року протягом 3 робочих днів ОСОБА_1 не встановлено.

З огляду на вищенаведене, суд вірно зазначав, що внаслідок невиконання ОСОБА_1 вимог, встановлених ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода має бути відшкодована безпосередньо ним, як особою, винною в настанні ДТП.

Разом з тим, з врахуванням положень ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» особою, на чию користь має бути відшкодована майнова шкода, є ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», так як остання здійснили виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування і отримала право вимоги, яке ОСОБА_2 мав до ОСОБА_1 , як до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: