30.01.2020 Справа № 363/5200/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року м.Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді: Баличевої М.Б., секретаря Дехтяренко О.В., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Вишгородського районного суду Київської області зі позовною заявою до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна, в якому просила визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на 3/10 частини квартири АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на її користь судові витрати у розмірі 2 935, 10 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.01.1995 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 одружились. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03.09.2012 року шлюб між сторонами було розірвано. За час спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 придбали 3/5 частини квартири АДРЕСА_1 . Починаючи з березня 2007 року і по сьогоднішній день ОСОБА_1 разом з дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_2 . З грудня 2008 року відповідач разом з ОСОБА_1 та дітьми у даній квартирі не проживає, участі у ремонті та утриманні квартири, у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей не приймає. З грудня 2008 року по даний час ОСОБА_7 є господаркою у вказаній квартирі, постійно там проживає з дітьми та обслуговує її. У жовтні 2018 року ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_4 подав позовну заяву д суду про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення ОСОБА_8 з вищевказаної квартири. Однак, ОСОБА_1 зазначає, що вона має у власності 3/10 даної квартири (3/5:2=3/10), як майно набуте нею та ОСОБА_4 за час шлюбу. Те, що ОСОБА_1 не подавала до суду позов та не вирішувала питання про поділ майна раніше, каже про те, що її право власності на той час не було порушено, так як вона проживала у даній квартирі та не мала будь - яких проблем зі своє власністю. На підставі викладеного, ОСОБА_1 змушена звернутися до суду із вказаним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Усманова Є.І. позовну заяву повністю підтримали та просили її задовольнити з викладених у позові підстав, раніше надавали письмові заперечення на відзив відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Дулапчій С.С. позовні вимоги не визнала в повному обсязі, посилаючись на те, що спірна квартира була придбана за власні кошти відповідача, а тому не може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому просить у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що з 06.01.1995 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 .

Від спільного проживання та шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 народилося двоє дітей - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у свідоцтві про народження дітей сторони записані їх батьками.

14 лютого 2007 року ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_13 3/5 частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі - продажу від 14.02.2007 року, який посвідчено приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук О.Б. та зареєстровано в реєстрі за № 1435.

Зі Звіту ПП «Експертзабезпечення» про незалежну оцінку нерухомого майна, з метою визначення ринкової вартості, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , вбачається, що вартість вказаної квартири станом на 14.01.2019 рік становить 978 365 гривень.

03 вересня 2012 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано.

З акту обстеження матеріально - побутових умов проживання від 05.10.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 та її дочка ОСОБА_10 , 2007 року народження проживають за адресою: АДРЕСА_2 . Зі слів сусідів з березня 2007 року ОСОБА_1 проживає за даною адресою по теперішній час. З грудня 2008 року чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_14 , 1967 року народження, разом з сім`єю не проживає та не бере участі у вихованні дитини та матеріально не допомагає.

З довідки - розрахунку Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби від 26.09.2018 року № 16998 вбачається, що станом 26.09.2018 рік заборгованість ОСОБА_4 за період з 01.01.2012 року по 26.09.2018 року перед ОСОБА_1 по сплаті аліментів на утримання їх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 становить 69 300 гривень.

З довідки виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області від 18.04.2019 року № 0288 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані та проживають - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З акту обстеження матеріально - побутових умов проживання від 18.04.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 та її дочка ОСОБА_10 , 2007 року народження проживають за адресою: АДРЕСА_2 .

09 січня 1996 року ОСОБА_4 було видано Вишгородською міською радою Київської області свідоцтво про право власності на житло, а саме: квартиру АДРЕСА_3 .

26 січня 1996 року ОСОБА_4 продав ОСОБА_15 квартиру АДРЕСА_3 , що підтверджується договором купівлі - продажу від 26.01.1996 року, який посвідчено приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук О.Б. та зареєстровано в реєстрі за № 408.

31 травня 1996 року ОСОБА_4 купив у ОСОБА_16 квартиру АДРЕСА_4 , що підтверджується договором купівлі - продажу від 31.05.1996 року, який посвідчено приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук О.Б. та зареєстровано в реєстрі за № 2701.

05 червня 1996 року ОСОБА_4 купив у ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується договором купівлі - продажу від 05.06.1996 року, який посвідчено приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Шостак В.А. та зареєстровано в реєстрі за № 2474.

20 вересня 2006 року між ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_4 укладено договір міни, відповідно до умов якого ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 поміняли належну їм на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_6 на належну ОСОБА_4 квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , вказаний договір міни був посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук О.Б. та зареєстровано в реєстрі за № 8703.

Долучені до матеріалів справи рахунки про сплату житлово - комунальних послуг на квартиру за адресою: АДРЕСА_7 надходять на ім`я ОСОБА_4 .

З свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серія НОМЕР_2 видно, що ОСОБА_4 є фізичною особою - підприємцем з 22.04.2005 року.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та СК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У свою чергу приписами ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому, ч.1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені вище норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. При цьому, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем позову про визнання спірного майна об`єктом його особистої приватної власності - не подавалось.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується учасниками процесу, квартира придбана за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

За таких обставин, враховуючи норми чинного законодавства, яке регламентує спірні правовідносини, а також приписи ч.4 ст.263 ЦПК України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду, квартира за адресою: АДРЕСА_2 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Наведена позиція суду повністю узгоджується із висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 21 листопада 2018 року по справі №372/504/17, згідно яких Суд вважає, що відсутність судового рішення про визнання спірної квартири особистою приватною власністю відповідача підтверджує, що у судів попередніх інстанцій відсутні підстави вважати, що таке майно належить виключно відповідачу, оскільки докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі - відсутні.

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у постанові від 21 грудня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Так, заперечуючи проти позовних вимог позивача, відповідач посилається на те, що спірна квартира була придбана за його особисті кошти, у той час як позивач майнової участі у придбанні квартири не приймала.

Однак, з огляду на досліджені у судовому засіданні докази, суд оцінює такі посилання відповідача критично, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження самостійного придбання відповідачем даної квартири ним суду не надано.

У відповідності до ст..81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У свою чергу, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи, що 3/5 частини спірної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , набуті сторонами за час шлюбу, то така є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем ОСОБА_1 право власності на 3/10 частини вказаної квартири, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.4, 10-13, 258-268, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/10 частини квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в розмірі 2935 грн 10 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення через Вишгородський районний суд Київської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07 лютого 2020 року.

Головуючий: М.Б. Баличева