Справа № 661/1778/20
Провадження № 2/661/578/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року

Новокаховський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді - Червоненка Д.В.

за участю секретаря судового засідання - Петрової А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Каховка Херсонської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, треті особи: Акціонерне товариство «Альфа Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Ю Груп Плюс» про зняття арешту з майна,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що в провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з 25.04.2014 року перебувало виконавче провадження № 43117532 з примусового виконання виконавчого листа від 17.04.2014 року по справі № 661/1456/13-ц, виданого Новокаховським міським судом Херсонської області, про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа Банк» (правонаступник ТОВ «Ю Груп Плюс»), в рамках якого постановою державного виконавця від 25.06.2014 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .. Вказує, що постановою державного виконавця від 31.03.2015 року виконавчий документ було повернуто до суду, який його видав, а виконавче провадження № 43117532 - завершено; питання щодо зняття арешту з майна боржника державним виконавцем вирішено не було.

Також, в провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з 06.04.2015 року перебувало виконавче провадження № 47157309 з примусового виконання виконавчого листа від 04.03.2015 року по справі № 661/1456/13-ц, виданого Новокаховським міським судом Херсонської області, про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа Банк» (правонаступник ТОВ «Ю Груп Плюс»), в рамках якого постановою державного виконавця від 05.05.2015 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону його відчуження. Вказує, що постановою державного виконавця від 19.04.2016 року виконавчий документ було повернуто стягувачу, а виконавче провадження № 47157309 - завершено; питання щодо зняття арешту з майна боржника державним виконавцем вирішено не було.

Окрім того, зазначає, що строки пред`явлення виконавчого листа до виконання, встановлені ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», закінчилися.

Згідно Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № Р26798 від 04.03.2020 року, на все рухоме майно боржника ОСОБА_1 , код: НОМЕР_1 , накладено арешт та заборону відчуження.

Наразі він є власником транспортного засобу - мотоциклу марки «КТМ», модель «250 ЕХС», р.н. НОМЕР_2 , 2018 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , чорного кольору, і існування арешту та заборони на відчуження майна порушує його конституційні права як власника майна, а тому просить зняти арешт з цього майна, накладений на підставі постанов відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про арешт майна боржника від 25.06.2014 року та від 05.05.2015 року.

28.07.2020 року позивач подав заяву про проведення судового засідання у його відсутність, позовні вимоги підтримує.

Від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, відзив на позов не подано.

Представники третіх осіб до суду не з`явились, хоча про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, пояснень щодо позову не надавали.

За встановлених обставин суд не вбачає перешкод до розгляду справи та ухвалення рішення.

Дослідивши надані матеріали суд встановив такі обставини.

Так, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 позивач є власником транспортного засобу - мотоциклу марки «КТМ», модель «250 ЕХС», р.н. НОМЕР_2 , 2018 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , чорного кольору.

Згідно Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № Р26798 від 04.03.2020 року, на все рухоме майно боржника ОСОБА_1 , код: НОМЕР_1 , накладено арешт та заборону відчуження. Підстава: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 47157309 від 05.05.2015. Видавник: відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, д/в Артемчук Т.В .. Термін дії: 06.05.2020.

Встановлено, що на виконанні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з 25.04.2014 року перебувало виконавче провадження № 43117532 з примусового виконання виконавчого листа від 17.04.2014 року по справі № 661/1456/13-ц, виданого Новокаховським міським судом Херсонської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованості.

В рамках цього виконавчого провадження винесена постанова державного виконавця від 25.06.2014 року, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 ..

Постановою державного виконавця від 31.03.2015 року виконавчий документ було повернуто до суду, який його видав, а виконавче провадження № 43117532 - завершено, на підставі ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону 21 квітня 1999 року N 606-XIV, що була чинною на момент прийняття рішення).

Рішення щодо зняття арешту з майна боржника державним виконавцем не приймалось.

Також встановлено, що в провадженні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з 06.04.2015 року перебувало виконавче провадження № 47157309 з примусового виконання виконавчого листа від 04.03.2015 року по справі № 661/1456/13-ц, виданого Новокаховським міським судом Херсонської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованості.

В рамках цього виконавчого провадження винесена постанова державного виконавця від 05.05.2015 року, якою накладено арешт на майно та кошти боржника.

Постановою державного виконавця від 19.04.2016 року виконавчий документ було повернуто стягувачу, а виконавче провадження № 47157309 - завершено, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону 21 квітня 1999 року N 606-XIV, що була чинною на момент прийняття рішення).

Рішення щодо зняття арешту з майна боржника державним виконавцем не приймалось.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону 21 квітня 1999 року N 606-XIV, що була чинною на момент прийняття рішення) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пп. 3, 4 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно з абзацом дванадцятим частини другої статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Суд вважає, що дана справа має бути розглянула з точки зору дотримання справедливого балансу при втручанні в право власності позивача в контексті ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Загальний стандарт «справедливого балансу» - стандарт захисту від втручання в право власності в рамках ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачений в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції».

Поняття загального балансу ЄСПЛ розповсюджує на всю Конвенцію між користуванням індивідуальними правами або захистом загальних інтересів. Другим джерелом є матеріально- правовий зміст закону, в розумінні Стразбургзких інститутів, в які входять захист від свавільних і непропорційних негативних наслідків. Втручання в право власності повинно бути визначене в чітко встановленому правовому джерелі в внутрішньодерджавній правовій системі. В прецедентному праві Європейського Суду оцінюються всі випадки втручання в право власності під єдиним принципом справедливого балансу.

Втручання повинно відповідати вимогам законності. Вимоги законності виходять з принципу «верховенства права» - одного із основоположних принципів демократичного суспільства, який міститься у всіх статтях Конвенції.

В обох контекстах слід приймати до уваги досягнення справедливого балансу між конкуруючими інтересами.

Недотримання принципу пропорційності (співмірності) буде порушенням ст. 1 Першого Протоколу щодо права особи на мирне володіння своїм майном.

В даній же справі вимоги «справедливого балансу» щодо втручання в право власності позивача не дотримані, оскільки з моменту завершення виконавчого провадження 19.04.2016 року право власності позивача офіційно обмежено, але будь-яких підстав до такого обмеження не існувало.

Відсутність справедливого балансу (співмірності) між конкуруючими інтересами держави і позивача є порушенням ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а відтак підставою для задоволення позову і зняття арешту з майна позивача, а саме мотоциклу марки «КТМ», модель «250 ЕХС», р.н. НОМЕР_2 , 2018 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , чорного кольору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Зняти арешт з майна ОСОБА_1 , а саме: мотоциклу марки «КТМ», модель «250 ЕХС», р.н. НОМЕР_2 , 2018 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , чорного кольору, накладений відповідно до постанов відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 25.06.2014 року та 05.05.2015 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д. В. Червоненко