УХВАЛА

22 липня 2020 року

м. Київ

справа № 226/1214/16-ц

провадження № 61-9221ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Донецького апеляційного суду від 10 червня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», треті особи: державний виконавець Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Колесник Ольга Володимирівна, ОСОБА_3 , про стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 червня 2020 року відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_2 , від імені якого діяв ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення у даній справі.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 червня 2020 року відмовленов задоволенні клопотання ОСОБА_2 , від імені якого діяв ОСОБА_1 , про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

19 червня 2020 року представник ОСОБА_1 , діючий в інтересах ОСОБА_2 , подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Донецького апеляційного суду від 10 червня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.

Для касаційних скарг, поданих після 08 лютого 2020 року, законодавцем встановлений новий порядок подання та підстави звернення особи з касаційною скаргою до суду.

Право на касаційне оскарження та підстави касаційного оскарження судових рішень визначені положеннями статті 389 ЦПК України.

Цивільний процесуальний закон містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги, за умови дотримання яких касаційна скарга може бути прийнята судом до розгляду (стаття 392 ЦПК України). Положеннями цієї статті передбачено, що у касаційній скарзі повинні бути зазначені підстави касаційного оскарження.

У даній справі скаржник оскаржує в касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції, право на касаційне оскарження якої передбачене пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України.

Як на підставу касаційного оскарження скаржник посилається на пункти 1 та 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Однак, відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України на підставі пунктів 1 та 3 частини другої статті 389 ЦПК України можуть бути оскаржені лише рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, ухвалені за результатами апеляційного перегляду судових рішень судів першої інстанції.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Посилання на відповідну підставу касаційного оскарження касаційна скарга не містить. Оскарження ухвали суду апеляційної інстанції на підставі пунктів 1 та 3 частини другої статті 389 ЦПК України не відповідає положенням чинного законодавства.

Суд касаційної інстанції звертає увагу на положення статті 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Верховний Суд роз`яснює скаржнику положення статті 400 ЦПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За правилами частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення скаржником підстав для касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги.

Виконання вищенаведених вимог необхідне для коректного зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі.

Скаржником не виконано в повній мірі вимоги законодавства стосовно обґрунтування підстав касаційного оскарження, в зв`язку з чим касаційна скарга не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

Суд касаційної інстанції роз`яснює, що скаржнику для усунення даного недоліку, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, необхідно надати до суду уточнену касаційну скаргу, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підставу(и) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування.

Тобто, заявнику слід чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) для подачі даної касаційної скарги та відповідне обґрунтування (посилання на норму закону, правові висновки Верховного Суду, висловлені в подібних правовідносинах тощо) з урахуванням вимог цієї ухвали.

Пунктом 6 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі має бути зазначено клопотання особи, яка подає скаргу.

Так заявник просить скасувати ухвалу Донецького апеляційного суду від 10 червня 2020 року.

У даній справі Донецьким апеляційним судом постановлено дві ухвали від 10 червня 2020 року: 1) про відмову у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції; 2) про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення.

Зі змісту касаційної скарги та її прохальної частині не вбачається, яку саме ухвалу Донецького апеляційного суду від 10 червня 2020 року просить скасувати заявник.

Таким чином, скаржником не виконані в повній мірі вимоги статті 392 ЦПК України.

З огляду на викладене, заявнику необхідно уточнити прохальну частину касаційної скарги, зазначивши яку саме ухвалу Донецького апеляційного суду від 10 червня 2020 року він просить скасувати.

За правилами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

З урахуванням вищенаведеного, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням строку на усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Донецького апеляційного суду від 10 червня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш