Справа № 629/5701/19
Номер провадження 2/629/180/20
21.01.2020 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі головуючого-судді Ткаченко О.А., за участю секретаря Авраменко О.С., розглянувши в порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіальної громади м.Лозова Харківської області в особі Лозівської міської ради Харківської області, ОСОБА_2 про припинення права власності та визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку за набувальною давністю, -
Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просить припинити право власності ОСОБА_3 на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку, яка належала ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Лозівською ДНК Харківської області 11.11.1972 року реєстровий номер 3821, за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. За життя її чоловіка вони та їх син ОСОБА_5 проживали у квартирі за адресом: АДРЕСА_2 , яка належала їй, її чоловікові, та сину. З осені 1999 року, вони із чоловіком постійно володіли та користувалися житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , який до цього часу належав рідним її чоловіка, після оформлення спадщини їй стало відомо, що: дідусеві її чоловіка - ОСОБА_6 та сестрі батька її чоловіка ОСОБА_7 . За життя чоловік повідомляв їй, що це є його спадщина, у цьому житловому будинку окрім її із чоловіком сім`ї ніхто не жив, ніхто із його рідних на проживання не претендував, спори з приводу володіння, користування чи розпорядження цим будинком були відсутні. У цьому житловому будинку з 16.11.1999 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 рік був зареєстрований її чоловік - ОСОБА_4 . Після смерті чоловіка у будинку ніхто не зареєстрований, оскільки вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , яку було нами з чоловіком придбано. Але фактично вона проживає у житловому будинку. Після смерті свого чоловіка та початку оформлення права на спадщину, яка відкрилася після його смерті у період з серпня 2010 р. по 23 травня 2011 р. їй стало відомо, що житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , належав її чоловікові ОСОБА_4 в 1/2 частині, а інша 1/2 частина житлового будинку належить його дядькові - ОСОБА_3 ОСОБА_3 ніколи у м.Лозова не проживав, в останнє вона його бачила в 1980 році, він приїздив в гості до батька її чоловіка - ОСОБА_8 , він був військовим, постійно проживав у м.Батумі, а вже в пенсійному віці - проживав в Росії, за адресою: АДРЕСА_4 . Його родина складалася із його дружини - ОСОБА_9 та доньки - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . ІНФОРМАЦІЯ_5 році ОСОБА_3 помер, в місті С.Петербург . ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_9 Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 не було. З осені 1999 року і по даний час вона відкрито володіє та користується 1/2 частиною житлового будинку, за адресом: АДРЕСА_1 , яка належала лише по документам ОСОБА_3 , про що їй навіть відомо не було, здійснює догляд за будинком, поточні ремонти, сплачує усі витрати пов`язані із утриманням будинку. Її володіння спірною частиною житлового будинку було безперервним близько 20 років. ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем по закону після смерті свого батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , та своєї матері - ОСОБА_12 , у спадщину вона не вступала, заяву до компетентних органів про прийняття спадщини після смерті батьків не подавала. За життя її батько заповіту не укладав. На 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , вона право спадщини не оформляла та оформляти не буде. Також, повідомила, що її батько - ОСОБА_3 за життя ніколи в м.Лозова Харківської області на Україні не проживав і про його частку в розмірі 1/2 частини в праві спільної сумісної власності на житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 їй стало відомо лише зараз, після його смерті. ОСОБА_2 не заперечує, щоб право власності на 1/2 частину будинку, яка оформлена на її батька - ОСОБА_3 , оформила вона - ОСОБА_1 , про що надала нотаріально посвідчену заяву.
Позивач ОСОБА_1 та її представник-адвокат Бусуєк Л.А. в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягали з наведених в позові підстав.
Представник відповідача Територіальної громади м.Лозова Харківської області в особі Лозівської міської ради Харківської області Курасова О.К. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за відсутності їх представника та ухвалення рішення на розсуд суду.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі.
Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач, ОСОБА_13 з 09 жовтня 1976 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, серія НОМЕР_2 виданим 09.10.1976 року Лозівським міським РАЦС (а.с.12).
На підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.11.1998 року, виданого Лозівською міською радою Харківської області, квартира, за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с.35).
Згідно договору купівлі - продажу квартири від 06.02.2008 р. реєстровий номер 650, квартира за адресою: АДРЕСА_3 , належить ОСОБА_1 (а.с.36).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_3 від 01.08.2010 року (а.с.13).
Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в Лозівській філії Харківської товарної біржі від 17.09.1999 р. за №281, зареєстрований в Лозівському бюро технічної інвентаризації від 19.09.1999 р. реєстраційний номер 836 в книзі 6, що ОСОБА_14 приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області відображено у свідоцтві про право власності від 23.05.2011 р. реєстровий №1734, свідоцтві про право на спадщину від 23.05. 2011р. реєстровий №1738 (а.с.14).
Відповідно до довідки КП «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області від 29.05.2019 року №75, згідно архівних реєстраційних матеріалів підприємства, серед зареєстрованих будинків (квартир) в місті Лозова та Лозівському районі, станом на 01.01.2013 року житловий будинок, за адресою : АДРЕСА_1 оформлено та зареєстровано за: ОСОБА_3 в 1/2 частині, на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Лозівською державною нотаріальною конторою Харківської області 11 листопада 1972 року. р №3821; ОСОБА_1 в 1/4 частині, на підставі Свідоцтва про право власності, виданого приватним нотаріусом Лозівською міського нотаріального округу Харківської області Руденко Т.В. 23.05.2011 року,р.№1734; ОСОБА_1 в 1/8 частині, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Лозівською міського нотаріального округу Харківської області Руденко Т.В. 23.05.2011 року, р.№1738 та ОСОБА_5 в 1/8 частині, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Руденко Т.В. 23.05.2011 року, р.№1743 (а.с.15,16,17,18,19,20,21,22,23,24,25).
Згідно довідки КП «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області від 04.07.2019 року №366, з 16.11.1999 року по день смерті - 08.08.2010 рік у житловому будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , був зареєстрований ОСОБА_4 (а.с.37).
Як вбачається з довідки КП «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області від 31.05.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . В будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованих осіб не значиться (а.с.26).
Як вбачається з квитанцій про нарахування і сплату комунальних послуг, за адресою: АДРЕСА_1 , та Акту від 30.06.2019 року, складеного ОСОБА_1 за участю сусідів: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , проживаючих за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_17 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ; за участю квартального №4 ОСОБА_18 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_1 відкрито володіла і володіє з 1999 року і на даний час, усім житловим будинком, за адресою: АДРЕСА_1 , у томі числі 1/2 частини, яка по документам належить ОСОБА_3 (про що їй стало відомо після смерті її чоловіка ОСОБА_4 . Ні ОСОБА_3 , ні його рідні (дружина, діти тощо) ніколи у цьому житловому будинку не проживали. Спори з приводу володіння цим житловим будинком в тому числі 1/2 частиною житлового будинку ОСОБА_3 , відсутні. Їй відомо від її чоловіка, що його дядько - ОСОБА_3 був військовим, проживав у місті Батумі, а вже в пенсійному віці він проживав в Росії. Вона в останнє бачила його в 1980 році, він приїздив до свого брата-до батька її чоловіка. У цьому житловому будинку проживала завжди вона із своєї родиною, яка складалася із неї, її чоловіка та сина, робили ремонт усього будинку, підтримували його у належному стані, несли усі витрати пов`язані із утриманням будинку. Її чоловік ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , з цього часу вона із сином - ОСОБА_5 проживаємо у цьому житловому будинку (а.с.27,68-81).
Родина ОСОБА_3 складалася із його дружини - ОСОБА_9 та доньки - ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.38,42,43).
ІНФОРМАЦІЯ_9 році ОСОБА_3 помер в місті С.Петербург , що підтверджую свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 (а.с.39).
ІНФОРМАЦІЯ_10 померла ОСОБА_9 , що підтверджую свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_5 (а.с.40).
Як вбачається з заяви ОСОБА_2 , посвідченої Макаровою Т.В. нотаріусом Кіроського нотаріального округу Ленінградської області від 30.10.2019 року, зареєстрованої в реєстрі №47/46-н/47-2019-4-638, ОСОБА_2 , є єдиним спадкоємцем по закону після смерті свого батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , та своєї матері ОСОБА_9 , у спадщину вона не вступала, заяву до компетентних органів про прийняття спадщини після смерті батьків не подавала. За життя її батько заповіту не укладав. На 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , вона, донька ОСОБА_3 , право спадщини не оформляла та оформляти не буде. Також, остання зазначила, що її батько, ОСОБА_3 за життя ніколи в м.Лозова Харківської області на Україні не проживав і про його частку в розмірі 1/2 частини в праві спільної сумісної власності на житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 їй стало відомо лише зараз, після його смерті. ОСОБА_2 не заперечує, щоб право власності на 1/2 частину будинку, яка оформлена на її батька, ОСОБА_3 , оформила ОСОБА_1 (а.с.41).
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне положення міститься й у статті 321 ЦК України.
Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).
Згідно із ст.ст.379, 382 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири.
Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
У відповідності до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Згідно із п.п.9-11,13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. №5, відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається у повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав зазначене майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився би із ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини 3 статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина 2 статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у виді передання його у тимчасове користування іншій особі.
Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, який різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), що перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк становить десять років.
Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності.
Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України).
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Ухвала від 01 листопада 2017 року справа №560/150/16-ц), переглядаючи справу у касаційному порядку, погодився із доводами, викладеними у рішенні суду першої інстанції та вказав на те, що добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем й у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Розглядаючи справу №307/51/17, Верховний Суд України погодився із доводами, викладеними у рішенні суду першої інстанції і вказав, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.
Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності та законодавство, що регулює прядок вирішення спорів про набуття права власності за набувальною давністю, слід виходити з наступного.
Так, судовим розглядом встановлено, що законний володілець 1/2 частини спірного будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Після смерті останнього спадщину ніхто не приймав, заповіту він на випадок своєї смерті не залишив. Донька померлого - ОСОБА_3 на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , право спадщини не оформляла та оформляти не буде. Також, остання зазначила, що її батько, ОСОБА_3 за життя ніколи в м.Лозова Харківської області на Україні не проживав і про його частку в розмірі 1/2 частини в праві спільної сумісної власності на житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 їй стало відомо лише зараз, після його смерті. Остання не заперечує, щоб право власності на 1/2 частину будинку, яка оформлена на її батька, ОСОБА_3 , оформила ОСОБА_1
ОСОБА_1 на протязі всього часу володіння вказаним майном, а саме з осені 1999 року, була впевнена, що вказаний будинок повність належить її померлому чоловікові та що на це майно не претендують інші особи, а отже отримала це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.
Крім того, ОСОБА_1 не набула майно злочинним шляхом чи способом, який завідомо суперечить основам правопорядку та моралі, що свідчить про добросовісність володіння житловим будинком, за адресою: АДРЕСА_1 . Всі витрати по утриманню та догляду за вказаним житлом здійснює позивач, оскільки більш, ніж 19 років володіє вказаним будинком, утримує його в належному стані, сплачує відповідні комунальні платежі.
Факт відкритості та безперервності володіння ОСОБА_1 спірною частиною житлового будинку також встановлений судом та підтверджується матеріалами справи.
Таким чином враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позивачем доведено, що вона добросовісно заволоділа 1/2 частиною будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , так як вказаний будинок зареєстрований на праві власності за померлим ОСОБА_3 , фактично на час розгляду справи судом нікому не належить, тобто є безхазяйним майном, позивач відкрито та безперервно володіє спірним майном більш, ніж 19 років, тому суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в порядку набувальної давності.
Крім того, відповідно до п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника.
Враховуючи, що право власності на 1/2 частину будинку, за адресою : АДРЕСА_1 , на даний час зареєстровано за ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , а відповідачі по справі не заявляють будь-яких вимог на вказане майно, є підстави для припинення права ОСОБА_3 на нерухоме майно з підстав, передбачених п.11 ч.1ст.346 ЦК України.
Задоволення позову не порушує прав, свобод та інтересів відповідачів, а також інших осіб.
Керуючись ст.12,13,76,77,79,80,81,89,259,264-265 ЦПК України, ст.16,322,325,328,344,346 ЦК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіальної громади м.Лозова Харківської області в особі Лозівської міської ради Харківської області, ОСОБА_2 про припинення права власності та визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку за набувальною давністю - задовольнити.
Припинити право власності ОСОБА_3 , 1924 року народження, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 , на 1/2 частину житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженкою м.Канськ, Красноярського краю, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку, яка належала ОСОБА_3 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Лозівською державною нотаріальною конторою Харківської області 11.11.1972 року реєстровий №3821, за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.
Рішення може бути оскаржено в Харківській апеляційний суд через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

Представник позивача: адвокат Бусуєк Лада Афанасіївна, Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №1057 від 19.12.2017 року;

Відповідачі: Територіальна громада м.Лозова Харківської області в особі Лозівської міської ради Харківської області, адреса: Харківська область, м.Лозова, вул.Ярослава Мудрого,1;

ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя О.А.Ткаченко