РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1907/19

16 липня 2020 року м. Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Олійник I. A.

з участю секретаря Рубельського I. N.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мама ОСОБА_4 . До дня її смерті вони постійно проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому вона здійснювала постійний догляд за матір`ю протягом останніх 5 років її життя, так як матір тяжко хворіла, офіційно була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_4 у визначений законом шестимісячний строк вона не подавала, так як вважала, що прийняла спадщину автоматично, оскільки проживала постійно із матір`ю, однак звернувшись до державного нотаріуса з приводу оформлення спадкових прав після смерті мами, їй відмовили у видачі свідоцтва на право на спадщину. Після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно: житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , а також інше спадкове майно, яке вона має намір шляхом оформлення спадкових прав оформити на своє ім`я, але на даний момент неможливо це зробити без встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту останнього місця проживання спадкоємця із спадкодавцем на день смерті спадкодавця.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить відмовити у задоволенні позову, пояснив, що позивач ОСОБА_2 працювала, жила в м. Костопіль.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що матір позивача ОСОБА_7 померла в 2004 році. Перед смертю покійна хворіла - у неї були мікроінсульти, і позивач доглядала за матірю, У Костополі в квартирі позивача жила її дочка. Речі позивача були в с.Золотолин

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що мати позивача ОСОБА_4 спочатку жила з сином, потім стала жити одна.

Свідок ОСОБА_9 , сільський голова, в судовому засіданні пояснив, що покійна ОСОБА_4 проживала в с.Золотолин. На момент її смерті в будинку ніхто не був зареєстрований. Позивач - дочка покійної ОСОБА_4 приїжджала допомагати.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що покійна ОСОБА_4 жила сама, з нею жили внуки, приїжджали дочка та син на вихідні.

Свідок ОСОБА_10 , в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 жила сама. Дочка, син та внуки приходили допомагати. Позивач працювала на молокозаводі та приїжджала до матері, однак більше перебувала в дочки.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача та відповідача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне покійній майно.

Позивач ОСОБА_3 не прийняла спадщину протягом встановленого шестимісячного строку, звернулась у 2019 році до нотаріуса про видачу свідоцтва про прийняття спадщини за законом, однак, отримала відмову. Згідно відповіді завідувача Костопільської ДНК А.М. Матросової від 26.03.2019 року №378/01-16 ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки ОСОБА_4 на час відкриття спадщини не проживала разом із спадкодавцем за однією адресою.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частинами першою-третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відвідування позивачкою своєї матері з метою її догляду та матеріальної підтримки мало періодичний характер. ОСОБА_3 була зареєстрована (прописана) за іншою адресою: і на час відкриття спадщини вона не проживала постійно разом із спадкодавцем.

Відповідно до частин першої, шостої статті 29 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Аналогічна правова позиція висловена в Постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі справа № 303/1816/17

Таким чином позивачем не доведено факт спільного проживання з матір`ю ОСОБА_4 на момент відкриття спадщини.

Крім того, судом встановлено, що згідно витягу зі Спадкового реєстру №556141124 вбачається, спадщину після смерті ОСОБА_4 у установленому законом порядку ніхто не прийняв.

Таким чином відповідач ОСОБА_2 , який також не прийняв спадщину, не може бути належним відповідачем у даній справі.

Відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Верховний Суд України у постанові від 21.02.2019 у справі № 420/2383/16-ц, зазначив, що у справах про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем у разі наявності спору, належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Таким чином, належним відповідачем по справі повинна були Золотолинська сільська рада Костопільського району Рівненської області.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

За таких обставин, оскільки позов заявлений до неналежного відповідача, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі вищенаведено та керуючись ст. 13, 76, 81, 82, 89, 141, 223, 258, 263-265, 273, 289, 354, 355, 430 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , ІПН: НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 24 липня 2020 року.

СуддяП. В. Олійник