Справа № 541/1057/20
Номер провадження 2/541/718/2020
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 липня 2020 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Городівського О.А.,

за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миргород справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

04 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач зазначив, що він є сином ОСОБА_2 . З 01.09.2019 року він став студентом денної форми навчання Харківського національного автомобільно-дорожнього університету з контрактною формою навчання. Оскільки він навчається на денній формі навчання зазначив, що в нього відсутня можливість влаштуватись на роботу та самостійно заробляти кошти, для забезпечення своїх базових матеріально-побутових умов. Да даний час він знаходиться на повному утриманні матері ОСОБА_3 , яка оплачує його навчання, проживання в гуртожитку, харчування та забезпечує його іншими необхідними речами. Батько на його утримання матеріальної допомоги не надає. Відповідно до договору вартість навчання становить за 5 курсів становить 44400,00 грн. В середньому в щомісячному еквіваленті тільки на оплату навчання необхідна сума у розмірі близько 916 гривень. Крім оплати вартості навчання, він потребує коштів на придбання книжок, одягу, продуктів харчування та оплату гуртожитка. У зв`язку з цим, прохав суд стягувати з відповідача на його користь аліменти на період навчання у Харківському національному автомобільно- дорожньому університеті, у розмірі 3000 гривень щомісячно але не менше 50% чинного до застосування прожиткового мінімуму доходів громадян для осіб відповідного віку, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення ним двадцяти трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 червня 2020 року відкрито провадження у цій справі та призначено судове засідання (а.с.20).

У встановлений судом строк, відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ніколи не ухилявся від свого батьківського обов`язку по належному утриманню власних дітей, в тому числі і повнолітнього сина, який наразі продовжує навчання. З цією метою останньому регулярно надавалися готівкові кошти, про одержання яких, звісно розписок не вимагав. Придбавалися предмети одягу та взуття. Після вступу сина на навчання він за власні кошти придбав та доставив до гуртожитку за місцем його проживання холодильник, тумбу приставну, стіл однотумбовий, та інші меблі необхідні для облаштування побуту. В кімнаті гуртожитку, де поселився син, ним з власні кошти та власноруч проведено частковий ремонт електропроводки, водопостачання, водовідведення. В період його відрядження та відсутності за місцем проживання на його прохання братом ОСОБА_1 на картковий рахунок сина в установі банку було здійснено грошовий переказ. Окрім того, ним передано синові готівкові кошти в сумі 4500 гривень, для оплати його навчання в автошколі Миргородського спортивно-технічного клубу ТСОУ з метою одержання посвідчення водія категорії «В». Не погодився із розміром аліментів в сумі 3000 гривень, оскільки позовна заява не містить жодних обґрунтувань його спроможності виплачувати аліменти саме в такому розмірі. Зазначив, що має постійне місце роботи та стабільний заробіток також зазначив, що колишньою дружиною подано позов про стягнення аліментів на утримання спільної неповнолітньої доньки ОСОБА_4 у розмірі ј частини усіх видів доходу (заробітку), тому враховуючи зазначені вище обставини позовні вимоги визнав у розмірі 1/5 частини від усіх його доходів.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву, якій просив справу розглянути без його участі та участі його представника, проти заочного рішення не заперечував (а.с.3).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 22).

Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідним сином ОСОБА_2 , що не заперечується відповідачем та підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7). Згідно копії довідки від 04.02.2020 року виданої Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом, ОСОБА_1 є студентом 1 курсу з денною формою навчання з 01.09.2019 року по 30.06.2023 р., на контрактній основі (а.с.9). Згідно копії договору №4МА-19 від 10.08.2019 року вбачається, що вартість навчання становить 44400 гривень (а.с.11). 8,9). Відповідач ОСОБА_2 працює водієм в Миргородській міськрайонній філії Полтавського обласного центру зайнятості філії його заробіток за шість місяців становить 21812,91 грн. (а.с.30). 21 липня 2020 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 у розмірі ј частини всіх видів заробітку(доходу) до повноліття дитини, однак не менше ніж мінімальний розмір встановлений чинним законодавством на момент проведення стягнення (а.с. 32-33).

Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При встановленні судом факту потреби в утриманні повнолітньої дитини, суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків по наданню відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі;

Враховуючи обставини зазначені вище, суд вважає, що повнолітній син сторін, який навчається на денній формі навчання безумовно потребує допомоги від своїх батьків, оскільки не працює та власних доходів не отримує. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.Тому при вирішенні питання про розмір аліментів суд враховує, що відповідач здоровий, працездатний, має на утриманні неповнолітню дочку на користь якої сплачуватиме аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку(доходу) до повноліття дитини, однак не менше ніж мінімальний розмір встановлений чинним законодавством на момент проведення стягнення.

Суд вважає, що розмір аліментів, які позивач просить стягувати з відповідача, є завищеним стягнення аліментів на користь позивача в розмірі, який він просить, ставитиме відповідача в скрутне матеріальне становище та призведе до невиконання судового рішення, а тому суд керуючись принципом розумності і справедливості цивільного судочинства, а також з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого ЗУ «Про державний бюджет на 2020 рік», суд вважає можливим частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина, який продовжує навчання у розмірі 1/5 частини всіх видів його доходів щомісячно на період навчання, однак не довше ніж досягнення ним 23 років. На переконання суду, аліменти в такому розмірі відповідають критеріям розумності та справедливості і забезпечать виконання ОСОБА_2 свого обов`язку, як одного з батьків, по утриманню сина, який продовжує навчання.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, при подачі позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на його користь, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволених вимог. А тому із ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 420 грн.40 коп.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до ч. 1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із зазначеною вище нормою склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано попередній розрахунок правничої допомоги від 04.06.2020 року, який становить 1051,00 грн.

Згідно положень ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.48 постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, позивачем не надано докази в обґрунтування заявленої суми отриманої правової допомоги, а саме не надано документи, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлених в установленому законом порядку, виходячи з чого суд вважає за необхідне в цій частині задоволення позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 13, 206, 263, 265, 280-289 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) аліменти на утримання повнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), який продовжує навчання в розмірі 1/5 частини всіх видів його доходів щомісяця, починаючи з 04.06.2020 року і до звершення навчання або до досягнення ним двадцяти трирічного віку в залежності від того яка подія настане першою.

Стягти з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь судові витрати: судовий збір на користь держави в розмірі 420 грн. 40 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. А. Городівський