Справа № 456/3750/17 Головуючий у 1 інстанції: Бучківська В.Л.
Провадження № 22-ц/811/3472/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами справи в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 травня 2019 року, постановлене в складі головуючої судді Бучківської В.Л., у справі за позовом першого заступника керівника Стрийської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Моршинської міської ради Львівської області до ОСОБА_1 про стягнення коштів пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, -

в с т а н о в и л а:

заступник керівника Стрийської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Моршинської міської ради Львівської області звернувся в суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь Моршинської міської ради 128000 грн. 00 коп. коштів пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної соціальної інфраструктури м. Моршина. В обґрунтування позову покликається на те, що 31.12.2014 року Департаментом державної архітектурно - будівельної інспекції у Львівській області за № ЛВ11 зареєстровано декларацію ОСОБА_1 (як замовника) про готовність об`єкта до експлуатації «Будівництво курортного готелю на АДРЕСА_1 », код об`єкта - 1211.1, категорія складності II. Відповідно до вказаної декларації кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією становить 1 600 тис. грн. Незважаючи на наведене, договір щодо пайової участі у розвитку інфраструктури м. Моршина відповідачем не укладено, коштів пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Моршина до місцевого бюджету не сплачено. Ухилення замовника будівництва від укладення договору про пайову участь до прийняття об`єкта нерухомого майна до експлуатації є порушенням зобов`язання, яке прямо передбачено чинним законодавством. Разом з тим, невиконання зобов`язання не звільняє замовника будівництва від обов`язку сплатити кошти пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, у тому числі й після прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Також зазначив, що обов`язковість пайової участі (внеску) замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, передбачена Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Положенням про порядок залучення та встановлення розміру пайової участі (внеску) фізичних та юридичних осіб у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Моршина, затвердженого рішенням Моршинської міської ради від 13.10.2011 року № 164 (з подальшими змінами та доповненнями). Окрім цього зазначив, що виконавчим комітетом Моршинської міської ради на підставі заяви відповідача було прийнято рішення № 52 від 09.04.2012 року «Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на проектно-пошукові роботи по будівництву курортного готелю по АДРЕСА_2 . Пунктом 2 зазначеного рішення зобов`язано відповідача укласти договір з Моршинською міською радою про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Моршин. 02.12.2015 року, після прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, відповідач звернувся до Моршинської міської ради із заявою про проведення розрахунку величини пайової участі та укладення договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Моршин, що свідчить про його, неправомірну бездіяльність як замовника будівництва щодо обов`язку взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Моршин. 03.02.2016 року за № 251 виконавчим комітетом Моршинської міської ради надіслано відповідачу для підписання проект договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Моршин. Однак, відповідачем не направлено до Моршинської міської ради ні примірника підписаного договору, ні протоколу розбіжностей до договору, чи будь-яких інших заперечень, а також не сплачено кошти пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Моршин. Окрім цього повідомив, що Моршинська міська рада зверталась в Стрийський міськрайонний суд Львівської області з позовом до відповідача про спонукання укласти договір про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Моршин. Відповідно до рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.06.2016 року позов задоволено. Однак, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15.09.2016 року у позовних вимогах Моршинської міської ради Львівської області до відповідача про спонукання укласти договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Моршина в редакції, запропонованій виконавчим комітетом Моршинської міської ради, відмовлено. В касаційному порядку рішення Апеляційного суду Львівської області від 15.09.2016 року не переглядалось. Окрім цього зазначив, що згідно розрахунку величини пайової участі розмір пайової участі замовника будівництва ОСОБА_1 визначено в сумі 128 000 грн. відповідно до п. 2.2.1 Положення про порядок залучення та встановлення розміру пайової участі (внеску) фізичних та юридичних осіб у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Моршина, а саме: 8 відсотків від загальної вартості будівництва об`єкта містобудування (1 600 000 грн.). Так, зі спливом 30-ти денного терміну, з урахуванням терміну здачі об`єкта в експлуатацію (31.12.2014 року), внаслідок несплати відповідачем коштів пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Моршин на суму 128 000 грн., до місцевого бюджету м. Моршин не надійшли відповідні кошти, чим завдано збитки територіальній громаді м. Моршин в особі Моршинської міської раді у вказаному розмірі. Таким чином, неправомірна бездіяльність відповідача щодо його обов`язку взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Моршин, тобто сплатити до місцевого бюджету м. Моршин кошти пайової участі у визначеному розмірі 128 000 грн., завдає збитків територіальній громаді м. Моршин, в особі Моршинської міської ради, у вигляді упущеної вигоди, у зв`язку з чим порушуються економічні інтереси держави. Моршинська міська рада як орган місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесені повноваження щодо залучення коштів пайової участі на будівництво, розширення, ремонт і утримання на пайових засадах об`єктів соціальної і виробничої інфраструктури, з часу ухвалення рішення Апеляційного суду Львівської області від 15.09.2016 року про відмову у задоволенні позовних вимог щодо спонукання відповідача укласти договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Моршина в редакції, запропонованій виконавчим комітетом Моршинської міської ради, не вжила достатніх заходів, в тому числі позовного характеру, щодо захисту інтересів держави, у зв`язку з чим інтереси держави є порушеними та такими, що підлягають захисту, в тому числі за зверненням прокурора.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 травня 2019 року позов заступника керівника Стрийської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Моршинської міської ради Львівської області до ОСОБА_1 про стягнення коштів пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моршинської міської ради 128 000 грн. 00 коп. (сто двадцять вісім тисяч грн. 00 коп.) коштів пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної соціальної інфраструктури.

Стягнуто з ОСОБА_1 на рахунок прокуратури Львівської області сплачений судовий збір в сумі 1 920 грн. 00 коп. (одна тисяча дев`ятсот двадцять грн. 00 коп.)

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення є незаконним, ухваленим при неповно з`ясованих обставинах справи, висновки викладені у рішенні суду не відповідають обставинам справи, судом допущено неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд не взяв до уваги те, що в декларації про готовність об`єкта до експлуатації дійсно зазначено код об`єкта 1211.1, при цьому чітко вказано «Будівництво курортного готеля». Відповідно до п. 4 ст. 40 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва будівельних навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення. Державний класифікатор будівель і споруд передбачає, що до будівель відносяться: житлові будинки, гуртожитки, готелі, ресторани, торговельні будівлі, промислові будівлі, вокзали тощо. Курортний готель призначений для надання комплексу послуг: проживання відвідувачів курорту, надання їм фізкультурно-оздоровчих та медичних послуг. Функціональне призначення курортного готелю безпосередньо пов`язане із задоволенням потреб відпочиваючих і місцевого населення в протилежному випадку будівництво на території курорту заборонено Законом. Курортний готель це готель розташований на території курорту, який має умови для відпочинку та оздоровлення, тобто має оздоровче призначення.

ОСОБА_1 здійснює свою діяльність в курортному готелі відповідно до ліцензії МОЗ № 199 від 17.03.2016 р. за адресою: АДРЕСА_2 УПА, тобто в курортному готелі, який відповідно до ст. 3 розділу 1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 року є закладом охорони здоров`я. Тому з урахуванням п. 4 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 1.4.2 Положення про порядок залучення та встановлення розміру пайової участі (внеску) фізичних та юридичних осіб у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Моршина, затвердженого рішенням Моршинської міської ради від 30.01.2014 року № 797 не підлягає залученню до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Вказує, що суд безпідставно не взяв до уваги обставини, встановлені рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15.09.2016 року у справі №456/1099/16 у спорі між тими ж особами, які випливають з тих самих правовідносин. В обох справах Моршинська міська рада є позивачем, а ОСОБА_1 відповідачем. У даній справі, крім вимоги про зобов`язання укласти договір, вирішено вимогу про сплату коштів пайового внеску в місячний строк. Позивач погодився з даним висновком апеляційного суду.

Звертає увагу на те, що до врахування вартості будівництва замовником інженерних мереж та об`єктів інженерної інфраструктури поза межами його земельної ділянки, не було враховано, що під час будівництва курортного готелю, відповідно до наданих технічних умов, за межами земельної ділянки були збудовані: водовідведення, прокладений кабель електропостачання. Вартість цих робіт не була врахована при розрахунку пайової участі.

Просить скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 травня 2019 року та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу перший заступник керівника Стрийської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Моршинської міської ради Львівської області Р.Сірачинський зазначив про ухвалення судом першої інстанції рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права на підставі повно з`ясованих обставинах, підтверджених дослідженими у судовому засіданні доказами. Вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» створено Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який постановив ухвалу, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається рішення суду по справі з ціною позову 128 000 грн. 00 коп., що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами ( у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

В той же час, ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Моршинської міської ради № 52 від 09.04.2012 року гр., ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво курортного готелю по АДРЕСА_2 із зазначенням про необхідність укласти договір з Моршинською міською радою про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Моршин (а.с. 6).

Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Моршинської міської ради Львівської області № 52 від 09.04.2012 року гр. ОСОБА_1 надано дозвіл на проектно-пошукові роботи по будівництву курортного готелю по АДРЕСА_2 та зазначено необхідність забудовнику виконати певні заходи (а.с. 8).

З копії заяви гр. ОСОБА_1 від 02.12.2015 року вбачається, що останній звертався до голови Моршинської міської ради з проханням провести розрахунок величини пайової участі та укласти договір пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури території м. Моршин, у зв`язку з прийняттям в експлуатацію курортного готелю по АДРЕСА_1 (а.с.9).

Відповідно до копії довідки про вартість виконаних будівельних робіт за жовтень 2012 року, вартість будівельних робіт по будівництву курортного готелю по АДРЕСА_3 становила 69, 20788 грн. (а.с. 10).

З копії заяви міського голови Моршинської міської ради Львівської області Ільницького Р.Я. від 03.02.2016 року за вих. № 251 вбачається, що він звертався до гр. ОСОБА_1 з вимогою підписати договір про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Моршин (а.с. 13-16).

Відповідно до копії рішення 8 сесії 6 демократичного скликання Моршинської міської ради Львівської області № 164 від 13.10.2011 року, затверджено Положення про порядок залучення та встановлення розміру пайової участі (внеску) фізичних та юридичних осіб у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Моршин та затверджено типову форму Договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Моршин (а.с.17-23).

Відповідно до п. 2.2.1 даного Положення величина пайової участі встановлюється у розмірі 8 % загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта містобудування для нежитлових будівель та споруд. Відповідно до п. 3.1, 3.2 замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у м. Моршині, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної інфраструктури міста, крім випадків, передбачених п. 1.4 цього положення. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури м. Моршина.

31.12.2014 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, відповідно до якої замовником будівництва курортного готелю по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

Згідно інформації, наданої Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області від 09.10.2017 року за вих. № 1013-6/5837-17, 31.12.2014 Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, відповідно до якої замовником будівництва курортного готелю по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (а.с. 25-28).

З копії розрахунку величини пайової участі, проведеної начальником відділу економіки, курорту та туризму Пеленською ОСОБА_2 вбачається, що величина пайової участі замовника, що здійснює будівництво курортного готелю по АДРЕСА_1 визначається в розмірі 8 відсотків від загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта містобудування, визначеної, згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, на підставі зведеного кошторису на будівництво, виконаного без урахування витрат з придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій/інвентаризаційної вартості, встановленої в технічному паспорті на будівлю. Загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта містобудування /інвентаризаційна вартість, встановлена в технічному паспорті на будівлю/ складає 1 600 000, 00 грн. (а.с. 37-38).

Однак, всупереч Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Положення про порядок залучення та встановлення розміру пайової участі (внеску) фізичних та юридичних осіб у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Моршин гр. ОСОБА_1 договір про пайову участь у створенні і розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури м. Моршина не підписав, хоча 03.02.2016 року Виконавчим комітетом Моршинської міської ради проект договору надіслано на адресу гр. ОСОБА_1 рекомендованим листом. На день розгляду справи до Виконавчого комітету Моршинської міської ради не надходило ні примірника підписаного договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури м. Моршина, ні протоколу розбіжностей до нього.

Відповідно до копії ліцензії № 199 від 17.03.2016 року, така видана Міністерством охорони здоров`я ОСОБА_1 з метою ведення господарської діяльності (а.с.77).

З копії містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, виданої відділом архітектури і містобудування Виконавчого комітету Моршинської міської ради вбачається, що гр. ОСОБА_1 є забудовником курортного готелю. Адреса розташування об`єкта: АДРЕСА_2 . Документом, що підтверджує право власності або користування земельною ділянкою, є Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯК № 935503, площа земельної ділянки 0, 0734 гектарів. Цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування курортного готелю (а.с. 79-80).

З копії технічних умов на водопостачання та водовідведення курортного готелю по АДРЕСА_2 , наданих директором ПЖКГ ОСОБА_3 вбачається, що особливими умовами є проведення виносу водопровідної мережі, що здійснює водопостачання будинку АДРЕСА_4 за межі будівельного майданчику (а.с.81).

Відповідно до копії технічних умов приєднання до електричних мереж електроустановок № 222 від 03.06.2011 року, виданих ПАТ «Львівобленерго», замовником є гр. ОСОБА_4 ; місцезнаходження об`єкта замовника: АДРЕСА_3 ; функціональне призначення об`єкта: курортний готель (а.с. 82).

Відповідно до копії листа Міністерства охорони здоров`я України від 21.03.2016 року за вих. № 468, наказом МОЗ України від 17.03.2016 року № 1999, прийнято рішення про видачу ліцензії на провадження господарської діяльності з медичної практики суб`єкту господарювання ОСОБА_1 (а.с.83).

З копії листа в.о. директора ПЖКГ Моршинської міської ради Зазуляк В.Б. від 30.01.2018 року за вих. № 12, вбачається, що гр. ОСОБА_1 видано технічні умови № 149 на період проектування водопостачання та водовідведення курортного готелю по АДРЕСА_3 . Згідно вищезазначених технічних умов було передбачено проведення робіт щодо перенесення центрального водопроводу за межі орендованою гр. ОСОБА_1 земельної ділянки. Тобто, такі роботи за межами будівельного майданчика по АДРЕСА_3 були однією із умов видачі ПЖКГ технічних умов на підключення курортного готелю до централізованих систем водопостачання та водовідведення. Такі роботи гр. ОСОБА_1 проведено, однак і досі на баланс ПЖКГ не передано (а.с 135).

Відповідно до копії довідки Державної фінансової інспекції у Львівській області № 08-24/1 від 27.05.2016 року про результати ревізії Моршинського міського бюджету, гр. ОСОБА_1 на дату завершення ревізії договір не підписано, не сплачено до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію коштів пайової участі в сумі 92, 10 тис. грн. (а.с. 137-139).

Відповідно до копії акту ревізії фінансово-господарської діяльності Моршинської міської ради за період з 01.09.2013 року по 29.02.2016 року Державної фінансової інспекції у Львівській області № 08-22/11 від 18.05.2016 року, на час проведення ревізії гр. ОСОБА_1 договір пайової участі, у зв`язку з прийняттям в експлуатацію курортного готелю по АДРЕСА_1 , не підписано, внаслідок чого міським бюджетом недоотримані кошти в сумі 9210,80 грн., чим завдано матеріальної шкоди бюджету на вказану суму (а.с.140-145).

З копії листа Львівського обласного лабораторного центру МОЗ України від 31.01.2018 року за вих. № 392/02 вбачається, що підпорядкований гр. ОСОБА_1 медичний заклад, у відповідності до наказу МОЗ України від 30.11.2017 року № 1506 «Про затвердження річного плану здійснення заходів державного нагляду Міністерством охорони здоров`я України у 2018 році» запланований для проведення перевірки з питань додержання ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики (а.с.150).

Відповідно до довідки міського голови Моршинської міської ради Ільницького Р.Я. від 19.03.2018 року за вих. № 273, при введенні в експлуатацію курортного готелю по АДРЕСА_5 А та курортного готелю по АДРЕСА_6 за кодом 1211.1 (за таким же кодом введено в експлуатацію курортний готель гр. ОСОБА_1 ) ці об`єкти залучались до сплати пайової участі на розвиток інфраструктури м. Моршин (а.с.182).

З копії листа гр. ОСОБА_1 від 07.05.2018 року також вбачається, що він звертався із заявою до міського голови Моршинської міської ради, з метою прийняття у комунальну власність мережі водогону та водовідведення вартістю 30 598, 37 грн., збудованого ним за межами земельної ділянки (а.с. 145).

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що курортний готель по АДРЕСА_3 , відповідно до коду 1211.1, згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 є готелем. Відсутність договору про пайову участь до прийняття об`єкта нерухомого майна до експлуатації є порушенням зобов`язання, невиконання якого не звільняє замовника будівництва від обов`язку сплатити кошти пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, у тому числі й після прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Щодо доводів відповідача про необхідність зменшення розміру коштів пайової участі оскільки при визначенні розміру такого розміру мають враховуватись вартість будівництва замовником інженерних мереж або об`єктів інженерної інфраструктури поза межами його земельної ділянки, суд виходив з того, що в містобудівних умовах та обмеженнях забудови земельної ділянки від 04.05.2012 року та в технічних умовах на водопостачання та водовідведення курортного готелю не вказано, що зазначені інженерні мережі або об`єкти інженерної інфраструктури повинні знаходитися поза межами земельної ділянки відповідача. Також, відповідачем не долучено доказів, які б підтверджували передачу збудованих ним інженерних мереж або об`єктів інженерної інфраструктури в комунальну власність.

Щодо доводів відповідача та його представника про необхідність відмови у позові, оскільки Моршинська міська рада вже зверталась до нього з аналогічними позовними вимогами, а відповідно до рішення Апеляційного суду Львівської області від 15.09.2016 року у позовних вимогах Моршинської міської ради Львівської області до ОСОБА_1 про спонукання укласти договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Моршина в редакції, запропонованій виконавчим комітетом Моршинської міської ради, відмовлено, а отже уже прийнято рішення, що набрало законної сили за участю тих же сторін, з тим самим предметом та у відповідача, як наслідок відсутній обов`язок укласти договір про пайову участь та сплатити відповідний інвестиційний внесок, суд виходив з того, що предмет позовних вимог у обох справах (456/1099/16-ц та 456/3750/17) за своїм змістом та правовою підставою є різним, правова підстава у справі 456/1099/16-ц, на яку покликався позивач є абсолютно іншою за своїм змістом, підставі, заявленій у справі №456/3750/17. Суд першої інстанції звернув увагу на те, що у справі №456/1099/16-ц, як у позовній заяві, так і в рішенні суду, яке було предметом оскарження в апеляційному порядку, відсутній розмір коштів, які суд першої інстанції вирішив стягнути з відповідача ОСОБА_1 А вирішуючи по суті апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд взагалі не досліджував питання про стягнення коштів, і тому у рішенні суду, як у його мотивувальній, так і в резолютивній частинах відсутня вказівка на дану позовну вимогу.

З правильністю та обґрунтованістю висновків суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

За змістом положень частини першої статті 40 Закону № 3038-VI порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини дев`ятої статті 40 Закону № 3038-VI договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін. Невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Згідно із частинами другою, третьою статті 40 Закону № 3038-VІ замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Таким чином, Законом № 3038-VI установлено, що обов`язок звернутись до органу місцевого самоврядування із заявою про укладення договору пайової участі у розвитку інфраструктури відповідного населеного пункту законом покладено саме на замовника такого будівництва. На замовника покладено обов`язок взяти участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури цього населеного пункту шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури на підставі договору про пайову участь між замовником та органом місцевого самоврядування, укладення якого є обов`язком замовника.

Замовник це фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву (стаття 1 Закону № 3038-VI).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (частина третя статті 11 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» між сторонами виникли правовідносини, які є зобов`язальними.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Пункт 4 частини першої статті 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов`язання, встановлені договором або законом відшкодування збитків.

Згідно із частинами першою, другою статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

З обставин, установлених судами у цій справі, вбачається, що замовником будівництва готелю по АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 .

Між сторонами у справі договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Моршин укладено не було, і відповідач заперечує наявність у нього зобов`язань перед позивачем саме з посиланням на те, що він, як замовник, відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Положення про порядок залучення та встановлення розміру пайової участі (внеску) фізичних та юридичних осіб у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Моршин, затвердженого рішенням Моршинської міської ради від 30.01.2014 року № 797 до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучається, оскільки здійснює свою господарську діяльність в курортному готелі, відповідно до ліцензії Міністерства охорони здоров`я № 199 від 17.03.2016 року за адресою АДРЕСА_2 УПА, який відповідно до ст. 3 розділу 1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 №2801-Х11, є закладом охорони здоров`я.

Проте колегія суддів не може погодиться з мотивами апеляційної скарги відповідача з огляду на наступне.

Згідно ст. 1 Закону України «Про туризм» готель підприємство будь-якої організаційно-правової форми та форми власності, що складається з шести і більше номерів та надає готельні послуги з тимчасового проживання з обов`язковим обслуговуванням. Поняття курортного готелю Закон окремо не розкриває. Курортні готелі призначаються для відносно тривалого відпочинку на одному місці, у ряді випадків з можливістю профілактичного лікування або доліковування. Для цього передбачаються приміщення лікувально-оздоровчого призначення відповідно до основного профілю курорту, можлива також організація дієтхарчування. Курортні готелі мають розвинутий склад приміщень культурно-масового обслуговування (зали багатофункціонального призначення, холи для відпочинку, бібліотеки, більярдні, приміщення для ігор тощо), іноді приміщення для відпочинку й ігор дітей, а також приміщення і спорудження спортивного призначення (плавальні і купальні басейни, спортзали, спортивні майданчики тощо).

Згідно наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 267 від 06.10.2017 року «Про визначення будівель, які часто відвідують громадяни» під кодом 1211.1, згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 тип будівлі: готелі. Розмежування готелів за їх класифікацією даним наказом не передбачено.

З містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, виданої відділом архітектури і містобудування Виконавчого комітету Моршинської міської ради вбачається, що гр. ОСОБА_1 є забудовником курортного готелю. Адреса розташування об`єкта: АДРЕСА_2 . Документ, що підтверджує право власності або користування земельною ділянкою - Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯК № 935503, площа земельної ділянки 0, 0734 гектара. Цільове призначення земельної ділянки: будівництво та обслуговування курортного готелю.

У декларації про готовність об`єкта до експлуатації, будівництво курортного готелю на АДРЕСА_1 , замовником є ОСОБА_1 Код об`єкта 1211.1, категорія складності ІІ. Тому вважати, що курортний готель є будівлею, що використовується з метою лікування, медичної реабілітації, профілактики захворювань та для рекреації, замовник будівництва якого підпадає під положення п. 4 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» підстав немає.

Мотиви скарги про те, що відповідач ОСОБА_1 здійснює свою діяльність в курортному готелі відповідно до ліцензії МОЗ № 199 від 17.03.2016 року за адресою: АДРЕСА_2 , тобто в курортному готелі, який, на думку апелянта, відповідно до ст. 3 розділу 1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 року є закладом охорони здоров`я, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки заклад охорони здоров`я, згідно із згаданим законом не ототожнюється з готелем. За своїм призначенням дані будівлі мають різне функціональне та цільове призначення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги обставини, встановлені рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15.09.2016 року у справі № 456/1099/16 у спорі між тими ж особами, та які випливають з тих самих правовідносин на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, оскільки предмет позову у цивільній справі № 456/3750/17 не є аналогічним предмету у цивільній справі № 456/1099/16-ц, зокрема: у справі № 456/1099/16 заявлено одну позовну вимогу немайнового характеру - спонукати ОСОБА_1 укласти договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Моршин та сплатити кошти у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили на користь позивача без зазначення конкретної суми. У справі, рішення суду по якій переглядається на даний час апеляційним судом, першим заступником керівника Стрийської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Моршинської міської ради до ОСОБА_1 заявлено позовну вимогу майнового характеру про стягнення коштів пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, а саме м. Моршина, в сумі 128 000, 00 грн.

Підставами позову у цивільній справі № 456/3750/17 є стягнення коштів пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту в сумі 128 000, 00 грн., внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача щодо його обов`язку взяти пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Моршин до 31.12.2014 року, тобто до введення об`єкта будівництва в експлуатацію. Даний обов`язок відповідача кореспондується із його зверненням до Моршинської міської ради, на підставі якого, виконавчим комітетом Моршинської міської ради було прийнято рішення № 52 від 09.04.2012 року «Про надання дозволу ОСОБА_1 на проектно-пошукові роботи по будівництву курортного готелю по АДРЕСА_2 » і пунктом 2 зазначеного рішення зобов`язано відповідача укласти договір з Моршинською міською радою про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Моршин, тобто зобов`язано відповідача взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Однак, до 31.12.2014 року коштів пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Моршин до місцевого бюджету не сплачено, що свідчить про порушення вимог ч. 3 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у відповідності до якої пайова участь у розвитку інфраструктури населеною пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15.09.2016 року встановлено, що у справі № 456/1099/16-ц, Моршинська міська рада Львівської області, заявивши позовну вимогу немайнового характеру, а саме про спонукання ОСОБА_1 укласти договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Моршин, обрала невірний спосіб захисту майнового права та інтересу, що підтверджує той факт, що предмет та підстави позову у справах є різними за своєю правовою природою. Вирішуючи по суті апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд не досліджував питання про стягнення коштів, а тому у рішенні суду, як у його мотивувальній, так і в резолютивній частинах відсутня вказівка на дану позовну вимогу, і саме тому, 19.12.2018 року ОСОБА_1 відмовлено у роз`ясненні рішення Апеляційного суду Львівської області від 15.09.2016 року.

Таким чином, підставою позову у даній справі є неправомірна бездіяльність відповідача щодо його обов`язку взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Моршина, внаслідок якої Моршинська міська рада позбавляється права отримати на розвиток інфраструктури населеного пункту відповідну суму коштів 128 000 грн., що не є аналогічною позовною вимогою позовній вимозі, яка мала місце у справі №456/1099/16-ц.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначав, що в порушення вимог ч. 5 ст. 30 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» вартість виконаних ним під час будівництва робіт поза межами земельної ділянки (водовідведення, прокладений кабель електропостачання) не була врахована при розрахунку пайової участі.

Колегія суддів вважає, що таким доводам суд першої інстанції надав належну оцінку та їх правильно відхилив. Моршинська міська рада при видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки не зобов`язувала відповідача здійснити будівництво інженерних мереж або об`єкті інженерної інфраструктури поза межами його земельної ділянки. Крім цього, як було встановлено судом першої інстанції, відповідачем інженерні мережі або об`єкти інженерної інфраструктури в комунальну власність Моршинської міської ради не передавались і будь-які докази на спростування цього факту не надані, а відтак в Моршинської міської ради не виникло зобов`язання щодо зменшення розміру пайової участі відповідно до положення ч. 5 ст. 30 Закону України «Про регулювання містобудівної організації». За відсутності укладеного з Моршинською міською радою договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Моршина, в якому б передбачались умови щодо здійснення будівництва інженерних мереж або об`єктів інженерної інфраструктури поза межами його земельної ділянки і відповідно зменшення пайової участі на суму кошторисної вартості такого будівництва, підстав для зменшення суми немає.

Отже, неправомірна бездіяльність відповідача щодо його обов`язку взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, який кореспондується зі зверненням відповідачів до Моршинської міської ради із заявою про укладення такого договору, є протиправною формою поведінки, внаслідок якої Моршинська міська рада була позбавлена права отримати на розвиток інфраструктури населеного пункту відповідну суму коштів.

Така позиція суду першої інстанції узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України у справі № 3-1553гс16 від 22.03.17 року, у якій зазначено, що неправомірна бездіяльність відповідача щодо його обов`язку взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, яка кореспондується зі зверненням відповідача до позивача із заявою про укладення такого договору, є протиправною формою поведінки, внаслідок якої міськрада була позбавлена права отримати відповідну суму коштів, яка охоплюється визначенням упущеної вигоди. Від такого правового висновку не відійшов і Верховний Суд, зокрема підтвердивши таку позицію у постанові по справі № 908/6328/15 від 07 травня 2018 року.

Інші докази та обставини, на які є посилання у апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 128 000 грн. 00 коп. (сто двадцять вісім тисяч грн. 00 коп.) коштів пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної соціальної інфраструктури є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Оскільки у даній справі колегія суддів прийшла до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції,не вирішується.

У відповідності до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України в редакції 2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 07 лютого 2020 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2020 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді Бойко С.М.

Ніткевич А.В.