Справа № 447/1546/19 Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І.
Провадження № 22-ц/811/3302/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справицивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 18 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третьої особи Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області, Миколаївської міської ради Львівської області про визнання недійсним договору купівлі-продажу ОСОБА_3 житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 18 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третьої особи Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області, Миколаївської міської ради Львівської області про визнання недійсним договору купівлі-продажу ОСОБА_3 житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що при постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції допущено помилкове тлумачення вимог ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Вказує, що у відповідності до ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про адвокатура та адвокатську діяльність» повноваження представника позивача мають вважатись підтвердженими, оскільки на додаток до свідоцтва №850 від 22 грудня 1999 року про право на зайняття адвокатською діяльністю ним було надано договір про надання правової допомоги.

Просить ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 18 вересня 2019 року скасувати, та постановити нову ухвалу про відкриття провадження по справі.

16 січня 2020 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_6 звернувся до Львівського апеляційного суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, мотивуючи його тим, що ОСОБА_3 та його представник не брали участі у розгляді вказаної справи в суді першої інстанції і мають намір ознайомитись з матеріалами справи та у разі необхідності надати суду письмові пояснення та наявні у сторони відповідачів докази.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Як вбачається з матеріалів справи, копію ухвали Львівського апеляційного суду від 08 листопада 2019 року, в якій було надано термін для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання, ОСОБА_3 отримав 10 грудня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення, відтак у нього та його представника було достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи та реалізації своїх процесуальних прав в межах даної справи.

За наведених обставин, враховуючи предмет спору, складність справи, а також необхідність дотримання розумних строків розгляду справи колегія суддів вважає за необхідне відхилити вказане клопотання та проводити розгляд справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Згідно з п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 липня 2019 року адвокат Правосудько О.М. звернувся до суду з позовом, поданим в інтересах ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу ОСОБА_3 житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 .

Ухвалою Миколаївського районного суду матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третьої особи Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області, Миколаївської міської ради Львівської області про визнання недійсним договору купівлі-продажу ОСОБА_3 житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 залишено без руху та надано представнику позивача строк для усунення недоліків позовної заяви 5 днів з дня отримання копії даної ухвали.

На виконання вимог вищезгаданої ухвали представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав уточнену позовну заяву з додатками, в тому числі договір №22 від 12 вересня 2019 року про надання правової допомоги ( додатково уточнений 6).

Постановляючи оскаржувану ухвалу та повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у встановлений законом строк не усунув недоліки позовної заяви, відтак наявні підстави для повернення позовної заяви.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись виходячи з наступного.

Відповідно до частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Виходячи зі змісту частин першої, третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог ухвалиМиколаївського районного суду Львівської області від 19 липня 2019 року про залишення позовної заяви без руху на підтвердження повноважень на представництво інтересів ОСОБА_1 ОСОБА_2 надано суду договір №22 від 12 вересня 2019 року про надання правової допомоги ( додатково уточнений 6) а також уточнену позовну заяву з додатками.

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції помилково не врахував роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» про те, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу

Так, відповідно до роз`яснень п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» якщо заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК України ( в редакції 2003 року) або не оплачено судовий збір,судді відповідно до вимог ст..121 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, у тому числі і розмір несплачених судових витрат.

У п. 7 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Perez de Rada Cavanilles v. Spain (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії); Beles and others v. the Czech Republic (Белеш та інші проти Чеської Республіки; RTBF v. Belgium (RTBF проти Бельгії)

Право на доступ до суду не є абсолютним і може бути обмежено рішеннями суду. Однак, застосовані обмеження не можуть обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права. Більш того, обмеження не входить у сферу застосування статті 6 § 1, якщо не переслідує «законну мету» і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою», якщо доступ до суду обмежений законом чи практикою суду (Ashingdane v. the United Kingdom (Ашинґдейн проти Сполученого Королівства). Суд досліджує чи впливає таке обмеження на сутність права, а саме, чи переслідує обмеження законну мету і чи забезпечується при цьому належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою (Ашинґдейн проти Сполученого Королівства).

З огляду на наведене, з метою уникнення порушення ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, колегія суддів вважає, що надмірний формалізм у вказаній справі може позбавити позивача права на звернення до суду, відтак апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 підлягає до задоволення, ухвала Миколаївського районного суду Львівської області від 18 вересня 2019 року скасуванню із направленням справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст. п.4 ч.1 ст. 379, ст.ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 18 вересня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 січня 2020 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.