Провадження № 2/522/3454/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Науменко А.В.

за участю секретаря Полегеньком В.С.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/55059/3178/13, згідно якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 130 693,00 доларів США строком на 60 місяців - до 03 жовтня 2010 року, а відповідач прийняв на себе зобов`язання сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 14,50 % річних відповідно до графіку погашення кредитної заборгованості.Банк вказував, що він свої зобов`язання за кредитним договором щодо перерахунку коштів у розмірі 130 693,00 доларів США відповідачу виконав належним чином, однак відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує, не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до Графіку погашення кредитної заборгованості. Через неправомірні дії з боку позичальника 13 вересня 2010 року приватним нотаріусом Плахотіним М. П. було вчинено виконавчий напис № 927 на автомобіль марки «MASERATI QUARTTROPORTE», 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, тип т/з - легковий седан в рахунок погашення заборгованості за цим кредитним договором. Також вказував, що оскільки рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2014 року у цивільній справі №520/17630/13-ц вказаний виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку з тим, що виконавчий напис було скасовано, а позичальником заборгованість за кредитним договором так і несплачена Банк вимушений звернутися до суду з цим позовом. Також Банк просив поновити пропущений строк звернення до суду з позовними вимогами, оскільки після закінчення строку дії договору він не звертався до суду з позовними вимогами про стягнення кредитної заборгованості з метою уникнення подвійного стягнення на підставі рішення суду та виконавчого листа до моменту вирішення питання реалізації заставного майна на підставі виконавчого напису. Однак після скасування вказаного виконавчого листа права Банку знову стали порушеними.

У зв`язку з викладеним Банк просив поновити строк звернення до суду та стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 04 жовтня 2005 року № 014/55059/3178/73 у розмірі 201 530,35 доларів США, що еквівалентно 4 243 993,18 грн, з яких: заборгованості за кредитом в розмірі 18 004,82 доларів США, що еквівалентно 379 160,43 грн; заборгованості за відсотками в розмірі 16 522,52 доларів США, що еквівалентно 346 137,23 грн; пеня в розмірі 167 003,01 доларів США, що еквівалентно 3 315 887,83 гривень.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2017 року, у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у повному обсязі.

Постановою Верховного суду від 11 грудня 2019 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задоволено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

27 січня 2020 року ухвалою суду справу прийнято до провадження та призначення до слухання.

У судове засідання з`явився представник позивача Ковальова Н.А., на задоволенні позову наполягала, просила стягнути заборгованість у доларах США, пояснила суду, що позовна давність почала обраховуватися з 05.11.2013 року, відповідно до заяви позивача ОСОБА_2 щодо рефінансування в гривну від 05.11.2013 року.

У судове засідання відповідач та його представник - адвокат Кешкентій Д.В. не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. 05.03.2020 року від представника відповідача - адвокатом Кешкентій Д.В. подано відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що оскільки строк виконання зобов`язання сплив 03.10.2010 року тому провив відмовити у позову.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

03.09.2015 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, просив поновити строк звернення до суду, стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ «Раййфайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/55059/3178/73 від 04 жовтня 2005 року у сумі 201 530,35 доларів США, що в еквіваленті відповідно до постанови НБУ від 15.06.2015 року становить 4 243 993,18 гривень та складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 18 004,82 доларів США, що в еквіваленті гривні становить 379 160,43 гривень; заборгованості за відсотками в розмірі 16 522,52 доларів США, що в еквіваленті гривні становить 346 137,23 гривні; пені в розмірі 167 003,01 доларів США, що в еквіваленті гривні становить 3 315 887,83 гривень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що що між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/55059/3178/13, згідно якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 130 693,00 доларів США строком на 60 місяців - до 03 жовтня 2010 року, а відповідач прийняв на себе зобов`язання сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 14,50 % річних відповідно до графіку погашення кредитної заборгованості. Банк вказував, що він свої зобов`язання за кредитним договором щодо перерахунку коштів у розмірі 130 693,00 доларів США відповідачу виконав належним чином, однак відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує, не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до Графіку погашення кредитної заборгованості. Через неправомірні дії з боку позичальника 13 вересня 2010 року приватним нотаріусом Плахотіним М. П. було вчинено виконавчий напис № 927 на автомобіль марки «MASERATI QUARTTROPORTE», 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, тип т/з - легковий седан в рахунок погашення заборгованості за цим кредитним договором. Також вказував, що оскільки рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2014 року у цивільній справі №520/17630/13-ц вказаний виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку з тим, що виконавчий напис було скасовано, а позичальником заборгованість за кредитним договором так і несплачена Банк вимушений звернутися до суду з цим позовом. Також Банк просив поновити пропущений строк звернення до суду з позовними вимогами, оскільки після закінчення строку дії договору він не звертався до суду з позовними вимогами про стягнення кредитної заборгованості з метою уникнення подвійного стягнення на підставі рішення суду та виконавчого листа до моменту вирішення питання реалізації заставного майна на підставі виконавчого напису. Однак після скасування вказаного виконавчого листа права Банку знову стали порушеними.

У зв`язку з викладеним Банк просив поновити строк звернення до суду та стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 04 жовтня 2005 року № 014/55059/3178/73 у розмірі 201 530,35 доларів США, що еквівалентно 4 243 993,18 грн., з яких: заборгованості за кредитом в розмірі 18 004,82 доларів США, що еквівалентно 379 160,43 грн.; заборгованості за відсотками в розмірі 16 522,52 доларів США, що еквівалентно 346 137,23 грн.; пеня в розмірі 167 003,01 доларів США, що еквівалентно 3 315 887,83 гривень.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2017 року, у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у повному обсязі.

Судові рішення мотивовані тим, що право позивача на звернення до суду з цим позовом виникає у нього не лише після використання всіх можливих позасудових способів врегулювання спору, а одночасно з ним, а наявність виконавчого напису за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин та не позбавляє кредитора права на судовий захист. Враховуючи те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, а відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності, то у зв`язку з цим позовні вимоги Банку після закінчення строку позовної давності не підлягають задоволенню.

Суди встановили, що 04 жовтня 2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014/55059/3178/73, згідно якого кредитор надав позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 130 693,00 доларів США, цей кредит надано на 60 місяців з 04 жовтня 2005 року до 03 жовтня 2010 року, сплата кредиту підлягала здійсненню щомісячно у розмірі 1/60 від суми отриманого кредиту, погашення відсотків за користування кредитом здійснюється щомісячно, процентна ставка за користування кредитом склала 14,50% річних.

У пункті 5.1. вказаного договору сторонами було обумовлено, що позичальник зобов`язався здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу кредитора щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, остаточне погашення отриманого кредиту повинно було бути здійснено до 03 жовтня 2010 року на відповідний рахунок кредитора.

05 жовтня 2005 року з метою забезпечення належного виконання кредитних зобов`язань позичальника, між Банком та ОСОБА_1 укладено договір застави транспортного засобу № 014/3178/73/54, згідно якого цей договір забезпечує вимоги заставодержателя - АППБ «Аваль», які витікають з кредитного договору від 04 жовтня 2005 року № 014/55059/3178/73, шляхом передачі у заставу, належного заставодавцю ОСОБА_1 , автомобіля марки «Maserati quarttroporte», 2005 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Також судами з наданого Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором від 04 жовтня 2005 року № 014/55059/3178/73 було встановлено, що фактичне погашення заборгованості позичальником було припинено з 15 березня 2009 року.

За порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів позичальник зобов`язувався сплачувати банку за кожен день пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення (пункт 9.1 кредитного договору).

У пункті 6.5 кредитного договору сторонами передбачено право Банку в разі недотримання позичальником умов цього договору вимагати дострокового повернення одержаного кредиту, сплати нарахованих за ним процентів, відшкодування збитків, заподіяних Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору.

Також судами встановлено, що у пункті 10.4 вказаного кредитного договору сторони узгодили, що до правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього договору застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Постановою Верховного суду від 11 грудня 2019 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задоволено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Встановлені зазначеним рішенням факти відповідно до ч.4, 5 ст. 82 ЦПК України повторному доказуванню не підлягають.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Положеннями кредитного договору, пунктом 6.5 кредитного договору передбачено, що кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов цього договору та /або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту.

Судом встановлено, що 15 березня 2009 року, тобто з того моменту коли боржник припинив здійснювати фактичне погашення кредитної заборгованості, Банк в межах загальної позовної давності (три роки) звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Плахотіна М. П. з заявою про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення всієї кредитної заборгованості за вказаним кредитним договором.

Банк звернувся з вимогою до відповідача за захистом свого порушеного права в межах загальної позовної давності та після отримання виконавчого листа, а саме після 13 вересня 2010 року, позовна давність почала обраховуватися заново.

З моменту вчинення виконавчого напису, останній з 2010 року по 2014 рік перебував на примусовому виконанні в Першому Київському ВДВС Одеського МУЮ, однак рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2014 року виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню та 19 березня 2014 року Постановою державного виконавця виконавче провадження було закрито.

Статтею 598 Цивільного кодексу України передбачено «зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом».

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України «зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином».

Відповідно до п. 8.1. кредитного договору «договір набуває чинності з часу надання позичальнику кредитних коштів та діє до повного погашення кредитної заборгованості (суми кредиту, відсотків за користування, штрафів та пені)».

Таким чином ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» змінило строк виконання основного зобов`язання (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивний (сам факт порушення права) так і суб`єктивний (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

За змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин позовної давності звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-267цс15, від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідач посилається на сплив позовної давності виходячи з того, що початок перебігу цього строку почався з 15 березня 2009 року, тобто з того моменту, коли він припинив здійснювати фактичне погашення кредитної заборгованості. Однак він залишив поза увагою ту обставину, що Банк після припинення внесення чергових платежів, а саме після 15 березня 2009 року, в межах загальної позовної давності (три роки) звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Плахотіна М. П. з заявою про вчинення виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення всієї кредитної заборгованості за вказаним кредитним договором.

Тому, висновок про необхідність обрахування спливу позовної давності з дня фактичного припинення сплати позичальником чергового платежу є неправильним, оскільки Банк звернувся з вимогою до відповідача за захистом свого порушеного права в межах загальної позовної давності та після отримання виконавчого напису нотаріуса, а саме після 13 вересня 2010 року, позовна давність почала обраховуватися заново. Про це зазначено в Постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року, по даній справі, яка міститься в матеріалах справи.

Крім того, до скасування Київським районним судом м. Одеси від 26 лютого 2014 року виконавчого напису нотаріуса, яким були задоволені вимоги Банку щодо стягнення за рахунок заставного майна кредитної заборгованості, у кредитора не виникало право на судовий захист його інтересів.

Таке право у Банка виникло лише після скасування у судовому порядку вказаного у справі виконавчого напису нотаріуса.

Отже, боржник протягом строку загальної позовної давності не вчиняв жодних дій спрямованих на оскарження виконавчого напису нотаріуса, тому не звернення Банку в межах цього строку з позовними вимогами до суду не залежало від волі позивача у справі, оскільки до скасування вказаного напису права Банку не були порушеними.

Крім того, відповідно до частини першої статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Разом з тим, закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акту звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі N 911/3685/17.

Отже, 05 листопада 2013 року ОСОБА_1 до Банку направлено заяву про врегулювання заборгованості за кредитним договором в добровільному порядку шляхом внесення Позичальником грошових коштів в розмірі 10 000 дол. США на погашення кредиту та рефінансування залишку боргу в гривню під відсоткову ставку 10,5% річних строком на 24 місяці, що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, з моменту направлення заяви про врегулювання заборгованості Відповідач здійснив дії, що свідчать про визнання ним факту укладання правочину та визнання своїх боргових зобов`язань перед АТ «Райффайзен Банк Аваль», а отже відбулося переривання строку позовної давності.

Відповідно до ч.З ст. 264 Цивільного кодексу України «після переривання перебіг позовної давності починається заново».

Таким чином, після здійснення Позичальником дій щодо переривання строку позовної давнини перебіг позовної давності починається заново, а отже з 05 листопада 2013 року по 05 листопада 2016 року у Банка виникло право на звернення до суду для захисту порушеного права.

Позивач скористався своїм правом шляхом пред`явлення 09 липня 2015 року позову до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Що стосується посилання відповідача на рішення Приморського районного суду м. Одеса від 11 серпня 2016 року по справі № 522/10221/16-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль», відповідно до якого визнано припиненим договір застави транспортного засобу № 014/3178/73/54 від 05 жовтня 2005 року укладеного між Банком та ОСОБА_2 у зв`язку із закінченням строку його дії, слід зазнати, що про наявність вказаного рішення АТ «Райффайзен Банк Аваль» стало відомо лише в ході розгляду зазначеної цивільної справи в суді, тому Банк заявив про намір оскаржити його в судовому порядку у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Також неможливо погодитись з твердженням відповідача, що вимоги кредитора по кредитному договору № 014/3178/73/54 від 05 жовтня 2005 року укладеному між Банком та ОСОБА_1 були задоволені шляхом отримання АТ «Райффайзен Банк Аваль» у 2014 році від Національного Банку України рефінансування для задоволення покриття кредитних збитків.

Правовідносини між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 виникли у зв`язку з укладанням кредитного договору № 014/3178/73/54 від 05 жовтня 2005 року, відповідно до умов якого Позивач зобов`язався надати Відповідачу кредит у розмірі 130 693 доларів США 00 центів строком на 60 місяців з 04 жовтня 2005 року по 03 жовтня 2010 року, а Відповідач прийняв на себе зобов`язання здійснювати погашення кредитної заборгованості та сплату нарахованих відсотків щомісячно згідно графіка погашення заборгованості.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України «договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків».

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України «договір є обов`язковим для виконання сторонами».

Відповідно ст. 627 Цивільного кодексу України «відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості».

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України «зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства».

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Враховуючи той факт, що умовами кредитного договору передбачено погашення кредиту особисто Позичальником, ці умови останнім виконані не були, посилання Відповідача на погашення боргу шляхом рефінансування є недоведеними та безпідставними.

Окремо слід звернути увагу, що до позовної заяви від 28.08.2015 року поданої до Приморського районного суду м. Одеса, АТ «Райффайзен Банк Аваль» було долучено обґрунтований розрахунок суми заборгованості із зазначенням планового погашення кредиту та відсотків, фактичного погашення кредиту' та відсотків, вказана прострочена заборгованість, період та сума нарахування пені та залишок заборгованості з моменту отримання кредиту по дату складання розрахунку заборгованості.

Натомість, Відповідачем до суду не надано жодного доказу, який би спростував відсутність заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України «кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів».

Згідно з частинами 2, 3 статті 12 ЦПК України «учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом».

У відповідності з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За правилами, встановленими статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частинами 1,5 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Станом на дату розрахунку заборгованості 15.06.2015 року заборгованість Позичальника перед Банком за Кредитним договором складає: заборгованість за кредитним договором № 014/55059/3178/73 від 04 жовтня 2005 року у сумі 201530,35 доларів США, де 18004,82 доларів США заборгованість за кредитом, 16522,52 доларів США заборгованість за відсотками, 167003,01 доларів США пеня.

При таких обставинах, позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/55059/3178/73 від 04 жовтня 2005 року у сумі 201530,35 доларів США підлягають задоволенню, саме у валюті, у якій виданий кредит.

Щодо необхідності та підстав зменшення розміру пені, згідно договору, від сторони відповідні заяви до суду не надходили.

Відповідно до ст.ст.141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача витрати понесені позивачем за оплату судового збору в розмірі 3654,0 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст.. 1, 2, 5, 11, 76-80, 81, 206, 241, 247, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України; ст.ст.. 104, 105, 110, 112, 113 Сімейного Кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІПН- НОМЕР_2 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/55059/3178/73 від 04 жовтня 2005 року у сумі 201530,35 доларів США, де 18004,82 доларів США заборгованість за кредитом, 16522,52 доларів США заборгованість за відсотками, 167003,01 доларів США пеня.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІПН- НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати у розмірі 3654,0 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 31.07.2020 року.

Суддя: А.В. Науменко

22.07.20