Справа № 703/2584/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року м.Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі

головуючого судді Кирилюк Н.А.

при секретарі Римському Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 703/2584/18

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

третіх осіб на стороні відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

про визнання права власності на земельну ділянку за давністю користування

встановив:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій вказував, що причиною його звернення до суду є незаконні, на його думку, дії Смілянської міської ради щодо відмови у визнанні за ним права власності на земельну ділянку площею 400 кв.м. Вважав, що право власності на земельну ділянку виникло у нього згідно діючого законодавства відповідно до п.2 ч.1 ст.344 ЦК України та ст.119 ЗК України по принципу набувальної давності так як він добросовісно, відкрито і безперервно нею користується з 1987 року, а саме 31 рік. Вважає незаконні дії відповідача не надають можливості йому та його дітям користуватися тимчасовими спорудами (металевими автогаражами) для власних автомобілей. Крім того, вказує, що незаконними діями відповідача умисно створюється такі умови, внаслідок яких у нього не має земельної ділянки для влаштування паливного складу з метою зберігання дров та тирси, які використовуються для обігріву власного домоволодіння. Просив встановити по принципу набувальної давності, передбаченого ст.119 ЗК України та п.2 ч.1 ст.344 ЦК України право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 400 кв.м, яка розташована вздовж АДРЕСА_1 , припинити дії відповідача, які порушують право позивача на приватну власність на земельну ділянку, гарантоване ст.41 Конституції України, забезпечити примусове виконання обов`язку у натурі відповідачем. Просив залучити до участі у справі третіх осіб на стороні позивача - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Ухвалою від 20.02.2019 року суддею Кирилюк Н.А. справу прийнято до свого провадження.

Відповідачем - представником Смілянської міської ради подано відзив на позовну заяву, в якій він просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 13.03.2019 року за клопотанням представника відповідача залучено до участі третіх осіб на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .

Під час судового розгляду позивач та його представник просили задоволити позовні вимоги, треті особи на стороні позивача, які були представлені представником, у судові засідання не з`являлися.

Представник відповідача та треті особи - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили відмовити у задоволенні позовних вимог, вважали, що дії позивача порушують законодавство про землю, також права всіх осіб, що проживають на провулку Левенцова, однак будь-які спроби припинити порушення ОСОБА_8 не сприймає.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних відносин:

Так, у судовому засіданні встановлено, що між сторонами виник спір, що стосуються регулювання земельних відносин.

Позивачем та його представником під час судового розгляду вказувалося, що позивач самовільно зайняв земельну ділянку вздовж провулку Левенця та вул АДРЕСА_1 .Раскової розміром біля 400 кв.м, на якому знаходяться гаражі, що належать йому. На їх думку, саме тому, що позивач відкрито, безперервно володіє земельною ділянкою з 1987 року, у нього має виникнути право на земельну ділянку за набувальною давністю.

Сторони не заперечують, що земельна ділянка, яка самовільно зайнята позивачем є земельною ділянкою, що належить територіальній громаді Смілянського міської ради.

Суперечності виникли щодо назви провулку, на якому знаходиться вказана ділянка. На думку позивача, земельна ділянка знаходиться вздовж провулку Левенця, так як він має документи, що підтверджують право власності на будинок. По провулку АДРЕСА_1 зареєстрований він та його діти, що також підтверджується копіями паспортів вказаний осіб.

Представник відповідача заперечував щодо назви провулку, так як, відповідно до наданих ним документів, провулок Левенця знаходиться в іншій стороні міста.

Треті особи на стороні позивача ОСОБА_9 та Мороз, підтвердили, що вони є сусідами з позивачем, однак, вони є мешканцямм провулка Левенцова, що також документально підтверджено.

З досліджених письмових доказів вбачається, що позивач зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , треті особи на стороні позивача - також зареєстровані за вказаною адресою (т.1, а.с.11,20,21).

Представником відповідача надано документи, а саме лист Управління архитектури, регулювання забудови та земельних відносин міста Смілянської міської ради, з тексту якого можно зробити висновок, що відповідно до існуючого Генерального плану міста провулок Левенця знаходиться в районі АДРЕСА_3 . У зв`язку з цим, домоволодіння АДРЕСА_4 є два окремих домоволодіння, мають різні адреси та знаходяться в різних місцях міста. (т.№ 2 а.с.192-194).

Відповідно до листа голови ради квартальних комітетів м.Сміла домоволодіння АДРЕСА_2 належить ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в даний час там ніхто не мешкає. Разом з тим, згідно довідки квартального комітету № 24 від 17.12.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 , 1962 р.н. проживає за адресою: АДРЕСА_2 (т.№ 2 а.с.196,198).

Позивачем обґрунтовується відрите та добросовісне володіння земельною ділянкою дослідженими під час судового розгляду документами:

- заявою Нестенка до Смілянської міської ради від 01.06.2018 року, в якій він просить визнати за ним за набувальною давністю право власності на земельну ділянку площею 400 кв.м, яка розташована вздовж АДРЕСА_1 та відкрито і безперервно користується нею вже 31 рік. (т.№ 1 а.с.15);

- рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29.10.2009 року, яким відмовлено у задоволенні позову Смілянської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення земельної ділянки. Відповідно до рішення апеляційного суду Черкаської області вказане рішення скасоване, прийняте нове, яким позовні вимоги задоволено, зобов`язано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку по АДРЕСА_1 шляхом знесення встановленого металевого гаража та привести земельну ділянку в попередній стан (т.№1, а.с.23-27);

- копією припису Державної архитектурно-будівельної інспекції України від 05.06.2018 року, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_1 вказано на порушення вимог законодаства у сфері містобудівної діяльності за адресою: АДРЕСА_5 (т.№ 2 а.с.226).

Під час судового розгляду, за клопотанням позивача було допитано свідка ОСОБА_11 , який повідомив суду інформацію про те, що дійсно ОСОБА_8 тривалий термін володіє земельною ділянкою по АДРЕСА_5 , на якому знаходяться гаражі, вважав, що нікому його діяльність не заважає.

Відповідно до рішення сесії Смілянської міської ради Черкаської області від 25.10.2018 року № 79-79/VII відмовлено ОСОБА_1 в передачі безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,0400 га під самовільно збудованими гаражами-боксами для ремонту автотранспортної техніки на підставі набувальної давності вздовж провулку Левенцова та пров.Раскової. Рекомендовано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку. (т.№1, а.с.123-125).

Мотиви суду при прийнятті рішення

Оцінивши кожний аргумент, наведений учасниками справи, щодо наявності та відсутності підстав для задоволення позову, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1 Земельного кодексу України земля - основне національне багатство. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Стаття 3 ЗК УКраїни внормовує, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Земельне законодавство базується на таких принципах:а) поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва;б) забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави;в) невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом;г) забезпечення раціонального використання та охорони земель;ґ) забезпечення гарантій прав на землю;д) пріоритету вимог екологічної безпеки.

Стаття 12 ЗК України визначає, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, належить, в тому числі, й розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Частиною 1 статті 83 вказаного кодексу передбачено, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Частина 4 ст. 83 ЗК України визначає землі комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, до яких належать, в тому числі землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Згідно зі статтею 119 ЗК України передбачено, що громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 119 ЗК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на те, що під час судового розгляду встановлено неправомірність зайняття земельної ділянки, що спростовує твердження добросовісності заволодіння нею, а також враховуючи, що за текстом позовної заяви земельна ділянка, на яку просить позивач визнати право власності знаходиться вздовж провулку Левенцова та вулиці М АДРЕСА_1 , яка, за загальним правилом, не може бути передана у приватну власність, так як є місцем загального користування, суд вважає позовні вимоги про визнання права власності позивача на земельну ділянку за принципом набувальної давності такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Крім того, враховуючи неправомірність зайняття земельної ділянки, строк користування нею не має будь-якого значення та не впливає на мотиви прийняття рішення.

Суд також вказує, що земельна ділянка, на яку просить визнати право власності позивач знаходится вздовж провулку Левенцова та АДРЕСА_1 , а не на провулку Левенця, як вказує позивач, однак приймає рішення в межах заявлених вимог.

Враховуючи, що інші позовні вимоги (припинення дій відповідача, які порушують право позивача на приватну власність на земельну ділянку, забезпечення примусового виконання обов`язку у натурі) є похідними від основної вимоги, суд також відмовляє у їх задоволенні.

На підставі наведеного, керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 141, 263, 265, 268, 280-282 ЦПК України суд,-

постановив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до Смілянської міської ради (код з , Черкаська область, м.Сміла, вул.Незалежності, 37), треті особи на стороні позивача - ОСОБА_6 (ІН НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), ОСОБА_7 (ІН НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ), треті особи на стороні відповідача - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) "про визнання права власності на земельну ділянку за давністю користування (набувальна давність)" площею 400 квадратних метрів за адресою вздовж АДРЕСА_1 відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області.

Повний текст рішення виготовлений 07 лютого 2020 року.

Головуючий Н.А.Кирилюк