Справа № 201/8376/19
Провадження № 2/201/1192/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

04 лютого 2020р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді - Ткаченко Н.В.

за участі секретаря Іващенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

19.07.2019р. АТ КБ ПриватБанк звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 29186 грн.90 коп. (а.с. №3-4).

Разом з позовною заявою до суду надійшло клопотання представника позивача Гребенюк О.С. (діє на підставі довіреності від 31.01.2019р.- а.с.№34) про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. №41).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 19.09.2019р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.2,3 ст.274, ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. №46).

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяви посилався на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 10.02.2014р. ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 7915,92 грн. на строк 6 місяців з 10.02.2014р. по 31.08.2014р. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,001% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписавши Генеральну угоду від 10.02.2014р. відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана угода разом з запропонованими йому Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір. Зобов`язання за Генеральною угодою банк виконав у повному обсязі, проте відповідач свої зобов`язання перед банком належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 30.06.2019р. становить 29186,90 грн., з яких: 3116,15 грн. заборгованість за кредитом, 1,61 грн. - заборгованість по процентам, 7104,48 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 18964,66 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Зазначену суму заборгованості позивач просив суд стягнути з відповідача, а також понесені ним судові витрати у розмірі 1921 грн.

В судові засідання 28.11.2019р. та 04.02.2020р. представник позивача не з`явився, про дату та час слухання позивач повідомлявся належним чином, шляхом направлення повідомлення про виклик до суду на поштову адресу для листування зазначену у позові, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази (а.с.№ 47, 51). Разом з позовною заявою до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 , в якій представник позивача зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та згідно доказів, наявних в матеріалах справи, розгляд справи проводити за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. №40).

Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання 28.11.2019р. та 04.02.2020р. повторно не з`явився, про дату та час слухання повідомлявся шляхом направлення судових повісток за адресою місця реєстрації підтвердженою згідно відповіді наданою ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 02.08.2019р. (а.с.№45). Конверти з судовими повістками, які були надіслані відповідачу, повернуто до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.№ 48, 52). Крім того, про дату та час розгляду справи на 04.02.2020р. відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада» та шляхом направлення SMS-повідомлення (а.с. № 54, 55).

Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом, відповідач в судові засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання заперечень проти позову.

Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч.11 ст.128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно до ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

27.02.2008р. між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви від 27.02.2008р. про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ ПриватБанк (а.с. №6).

10.02.2014р. між банком та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором (а.с. №7).

Відповідно до ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно умов пункту 2.1. Генеральної угоди від 10.02.2014р. банк надав позичальнику строковий кредит на строк 6 місяців з 10.02.2014р. по 31.08.2014р. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 7915, 92 грн. в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки у розмірі 0,001 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у вказані в заяві, Умовах та Правилах строки.

Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в розмірі 1319,32 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, процентами, а також інших витрат відповідно до Умов та Правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.08.2014р.

Пунктом 2.2 Генеральної угоди сторони погодили, що строком повернення кредиту рахується 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість з кредиту, починаючи з 32-го дня порушень, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 18964,66 грн.

У пункті 1.6 Генеральної угоди сторони обумовили, що підписання вказаної угоди не являється анулюванням заборгованості позичальника.

За таких обставин сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (штрафу) за порушення виконання договірних зобов`язань.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню та штраф за прострочення виконання зобов`язання відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди.

Встановлено, що умовами Генеральної угоди сторони узгодили розмір процентів за користування кредитними коштами, які підлягають стягненню на користь банку, оскільки вказане було письмовою домовленістю сторін.

Припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Водночас суд враховує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12.

Як вбачається у пункті 2.1 Генеральної угоди сторони погодили, що банк надає позичальнику строковий кредит у розмірі 7915,92 грн. на строк 6 місяців з 10.02.2014р. по 31.08.2014р. отже, останнє погашення заборгованості має бути не пізніше 31.08.2014р.

Разом із цим, банк просить стягнути нараховану заборгованість за процентами станом на 30.06.2019р.

З наданого банком розрахунку вбачається, що загальний розмір заборгованості за процентами становить 1,61 грн. та нараховувався з 10.02.2014р. по 30.06.2019р.

Водночас, з урахуванням домовленості сторін, оскільки строк кредитного договору та дата останнього погашення заборгованості визначено до 31.08.2014р., з 01.09.2014р. припинилося право банку нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, що відповідає правовій позиції висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018р., а тому суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, нарахованих за період з 10.02.2014р. по 31.08.2014р. згідно розрахунку позивача в розмірі 0,11 грн.

Розмір заборгованості по тілу кредиту 3116,15 грн. відповідає розрахунку наданому банком в обґрунтування позовних вимог та не спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами, нарахованих після 31.08.2014р., не ґрунтуються на умовах договору та нормах законах, а отже задоволенню не підлягають.

Крім того, з ОСОБА_1 на користь банка підлягає стягненню штраф у розмірі 18964,66 грн., враховуючи те, що вказана відповідальність за прострочення виплати боргу з кредиту передбачена п. 2.2. Генеральної угоди від 10.02.2014р.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги заборгованості за пенею та комісією в розмірі 7104,48 грн., крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з відповідною редакцією Умов та Правил був ознайомлений відповідач і погодився з ними, підписуючи Генеральну угоду від 10.02.2014р, а також те, що вказані Умови та Правила на момент підписання угоди містили умови щодо сплати неустойки у вигляді пені та комісії саме у розмірах і порядку нарахування, як зазначає позивач у позовній заяві.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Генеральній угоді домовленості сторін про розмір неустойки за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов та Правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеної із відповідачем угоди, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з боржника на користь кредитора заявленої суми заборгованості по пені.

Підсумовуючи викладене, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за Генеральною угодою від 10.02.2014р. в розмірі 22080,92 грн., з яких: заборгованість по кредиту 3116,15 грн., заборгованість по процентам 0,11 грн., штраф 18964,66 грн.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1453 грн.31 коп. (22080,92 грн. х 1921грн. : 29186,90 грн. = 1453,31 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207, 634, 638, 648, 1054 ЦК України, постановою Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, ч.4 ст.223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк заборгованість за Генеральною угодою від 10.02.2014р. в розмірі 22080 грн. 92коп. (двадцять дві тисячі вісімдесят грн. 92 коп.), з яких: заборгованість по кредиту 3116,15 грн., заборгованість по процентам 0,11 грн., штраф 18964,66 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1453 грн. 31 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.289 ЦПК України, а саме, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.