Справа № 331/1893/20
Провадження № 2/331/1134/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Антоненко М.В.

при секретарі Федоровій К.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення процентів за користування чужими коштами, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя (суддя Антоненко М.В.) розглядається позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «Дієса» про стягнення процентів за користування чужими грошима.

Представник відповідача ТОВ «ДІЄСА» звернувся до суду із клопотанням про направлення справи за територіальною юрисдикцією (підсудністю).

В обгрунтування клопотання зазначено, що позовна заява ОСОБА_1 прийнята з порушенням територіальної юрисдикції (підсудності) та підлягає направленню за належною підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви, юридичною адресою відповідача є 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 45, з місцезнаходженням, згідно витягу із ЄДРПОУ, у Печерському районі м. Києва, що не відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.

Предметом позову є стягнення процентів за користування чужими грошима, передбаченого ч.2, 3 ст. 693 ЦК України, що не відноситься до позовів про захист прав споживачів, оскільки судовий захист таких прав фізичної особи, не передбачено положеннями Закону України «Про захист прав споживачів».

Посилаючись на вищенаведені обставини представник ТОВ «ДІЄСА» просить суд передати справу № 331/1893/2020 на/розгляд Печерському районному суду м. Києва.

Представник відповідача в судовому засіданні клопотання підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні проти клопотання заперечував, вважав його необґрунтованим.

Суд, вивчивши заяву, матеріали цивільної справи, заслухавши думку сторін, дійшов наступних висновків.

Згідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

В частині третьої статті 42 Конституції України зазначено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Статтею 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 12.04.96 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» визначено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Згідно з рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 331/5054/15-ц від 13 березня 2017 року, позов ОСОБА_1 до ТОВ «ДІЄСА» задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 суму коштів за придбаний товар у розмірі 708 335, 74 грн., індекс інфляції в розмірі 55 250, 19 грн., 3% річних 14 613, 06 грн., а разом 778 198,99 грн., а також судовий збір в розмірі 14 613, 06 грн.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 331/5054/15-ц від 13 березня 2017 року залишено без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 02 серпня 2018 року та постановою Великої палати Верховного суду від 15.05.2019 року (провадження 14-164цс19)

Позивач вказує на те, що Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі 331/5054/15 від 13.03.2017 виконано відповідачем 10.09.2018 р., що підтверджується постановою державного виконавця про закриття виконавчого провадження.

Як слід з позову ОСОБА_1 , він наполягає на стягненні з ТОВ «ДІЄСА» процентів за користування чужими грошовими коштами за період з 30.04.2015 (момент направлення вимоги) по 10.09.2018 р. (закриття виконавчого провадження). Тобто, вимога позивача прямо випливає з правовідносин, яким безпосередньо дана оцінка судами трьох інстанцій.

Так в п.-п. 43-44 Постанови Великої палати Верховного суду від 15.05.2019 р. (провадження 14-164цс19) із посиланням на п.7 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що суди першої й апеляційної інстанції на підставі наявних у матеріалах справи фіскальних чеків та інших документів встановили, що у сторін виникли зобов`язальні правовідносини: позивач ОСОБА_1 оплатив вартість товару готівкою, а відповідач ТОВ «ДІЄСА» товар позивачеві не передав.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Аналізуючи вищенаведені норми чинного законодавства, а також рішення судів, які набрали законної сили, суд дійшов висновку про те, що позивачем ОСОБА_1 обґрунтовано визначено вказаний спір як такий, що випливає із законодавства про захист прав споживачів, у зв`язку з чим клопотання представника відповідача ТОВ «ДІЄСА» не підлягає задоволенню як необґрунтоване.

На підставі викладеного, керуючись ст. 28 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ «ДІЄСА» про направлення справи № 331/1893/2020 за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Печерського районного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15 днів з дня його (її) проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: М.В. Антоненко