Справа №766/8569/20 н/п 2/766/8019/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2020 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Кузьміної О.І.,

за участю секретаря Білої А.Ю.,

представника позивача Ващука Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комісії з ліквідації управлінні Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономної Республіки Крим та м. Севастополі, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про стягнення три відсотка річних та інфляційних втрат,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до Комісії з ліквідації управлінні Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономної Республіки Крим та м. Севастополі, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про стягнення три відсотка річних та інфляційних втрат, мотивуючи тим, що у зв`язку з несвоєчасною виплатою їй середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільнені у розмірі 33 182,24грн., згідно постанови Одеського адміністративного суду від 05.07.2017р. по справі №821/569/17. Просить стягнути з Комісії з ліквідації управлінні Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономної Республіки Крим та м. Севастополі на її користь інфляційні втрати у розмірі 13404,51грн. та 3% річних у розмірі 4542,53грн., всього 17947,04грн. та відшкодувати судові витрати, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.06.2020 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні до початку розгляду справи по суті встановлено, що позивач звернулася до Комісії з ліквідації управлінні Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономної Республіки Крим та м. Севастополі, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про стягнення три відсотка річних та інфляційних втрат, у зв`язку з несвоєчасною виплатою їй середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільнені з публічної служби - Державної кримінально-виконавчої служби України у розмірі 33 182,24грн., згідно постанови Одеського адміністративного суду від 05.07.2017р. по справі №821/569/17, у зв`язку з чим справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти закриття провадження по даній справі, оскільки даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надала заяву про відкладення розгляду справи.

Вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що дана справа підлягає закриттю з наступних підстав.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

За загальним правилом, передбаченим у частині першій статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суддя під час вирішення питання про відкриття провадження у справі перевіряє, чи має заявник право на звернення до суду, чи відповідає форма і зміст позовної заяви вимогам закону та чи не має передбачених ч.1 ст. 186 ЦПК України перешкод для відкриття провадження, зокрема п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України передбачає, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У випадку, коли той факт, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства встановлено після відкриття провадження у справі, суд повинен, на підставі п. 1 ч.1 ст. 255 ЦПК України закрити провадження у справі.

Тобто, суд має вирішити вище зазначені питання під час відкриття провадження у справі, або після, у випадку помилкового відкриття, не з`ясовуючи обставини справи, які підлягають з`ясуванню при розгляді справи по суті.

Згідно із ч. 1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до положень ст. 20 ЦПК України, не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно із ч. 5 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Як зазначено у п. п. 2, 17 ч. 1 ст. 4 КАС України:

- публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій;

- публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Таким чином, в даних правовідносинах відсутні елементи цивільного-правових відносин. За суб`єктним складом та предметом спору дані правовідносини пов`язані з виконанням владних управлінських функцій, а, отже, має місце публічно-правовий спір.

За змістом пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі визначальною ознакою є характер спірних правовідносин.

Спір про стягнення з Комісії з ліквідації управлінні Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономної Республіки Крим та м. Севастополі, що є публічною службою, на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 13404,51грн. та 3% річних у розмірі 4542,53грн., всього 17947,04грн. та відшкодування судових витрат, відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто виплати суми відшкодування та застосування відповідальності за несвоєчасне виконання такої виплати, тому є публічно-правовим і підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, суд закриває провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комісії з ліквідації управлінні Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономної Республіки Крим та м. Севастополі, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про стягнення три відсотка річних та інфляційних втрат на підставі п. 1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та даний спір віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до ч.2 ст.255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в раз і закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідно до квитанції, яке знаходиться в матеріалах цивільної справи, №212110009 від 27.05.2020р. ОСОБА_1 » сплачено 840 грн. 80 коп. судового збору.

Оскільки провадження у справі підлягає закриттю, а тому сплачений позивачем судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись п.5 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір», п.1 ч.1 та ч.2 ст.255, 256, 258-260, 354 ЦПК України, суд-

п о с т а н о в и в:

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комісії з ліквідації управлінні Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономної Республіки Крим та м. Севастополі, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про стягнення три відсотка річних та інфляційних втрат - закрити.

Роз`яснити позивачу право звернення з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Зобов`язати Управління державної казначейської служби України у м. Херсоні Херсонської області повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. за квитанцією №212110009 від 27.05.2020 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня винесення ухвали.

СуддяО. І. Кузьміна

Повний текст ухвали складено 28.07.2020 року