УХВАЛА

17 липня 2020 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого-судді Прохоренко В.В.,

секретар Кравченко А.М.,

за участю представника позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: Варняк Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області із зазначеною позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб між ним та відповідачем.

В судовому засіданні позивач заявила клопотання про надання строку на примирення тривалістю 1 місяць. Додатково зазначила, що з 2016 року фактично шлюбні відносини між ними припиненні, відповідач проживає в м.Києві, а вона в м.Херсоні.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала клопотання відповідача, просила суд його задовольнити.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав повноваження представнику.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання представника відповідача, пояснив, що дійсно з 2016 року сторони проживають окремо, у позивача вже є нова сімя та скоро має народитися дитини від іншої жінки.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи с приводу заявленого клопотання приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців (ч.7 ст. 240 ЦПК України).

Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 року у справі № 442/6319/16-ц.

На виконання вказаних вимог закону, судом вже в межах розгляду даної справи вживались заходи щодо примирення подружжя у формі неодноразового відкладення розгляду справи по суті на значний строк.

Суд звертає увагу на те, що матеріали справи містять дві заяви відповідача про відкладення розгляду справи (від 12.06.2020 року та від 26.06.2020 року), які фактично судом були задоволені.У зв`язку із чим, на думку суду, відповідач мав час для вжиття дієвих, а не уявних, заходів для примирення, однак станом на 17.07.2020 року, сторона позивача продовжує категорично наполягати на розірванні шлюбу і вважає, що примирення неможливе.

Крім того, враховуючи той факт, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припиненні з 2016 року, позивач має нову сім`ю та в нього скоро має народитися дитини від іншої жінки, про що відомо відповідачці, суд вважає, що за вказаних обставин надання сторонам строку для примирення буде суперечити моральним засадам суспільства та порушуватиме право позивача на свободу та недотриманість розгляду його справи протягом розумного строку.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання сторони відповідача про зупинення провадження та надання строку на примирення сторін.

На підставі ст.111 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 251, 253 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про надання строку на примирення по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Прохоренко