ЄУН 174/34/20
н/п 2/174/88/2020
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

31 січня 2020 року Суддя Вільногірського міського суду Дніпропетровської області Борцова А.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

16.01.2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Ухвалою суду від 17.01.2020 року позовну заяву залишено без руху, а заявнику надано строк 10 днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху для усунення недоліків заяви, зокрема зазначення дійсного місця проживання чи перебування відповідачки, яка є громадянкою Російської Федерації та проживає на території останньої, оскільки із змісту позову не вбачалося інформації про її фактичне місце проживання.

22.01.2020 року на адресу суду в порядку усунення недоліків надійшла заява ОСОБА_1 , в якій останнім зазначено фактичне місце проживання відповідачки на території вказаної держави.

Ухвалою суду від 23.01.2020 року позовну заяву повторно залишено без руху, а заявнику надано строк 10 днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху для усунення недоліків заяви, зокрема уточнення місце проживання відповідачки шляхом викладення позовної заяви у новій редакції та надання примірнику позовної заяви з додатками до нього з перекладом усіх документів на російську мову.

29.01.2020 року позивачем на адресу суду в порядку усунення недоліків подано заяву в новій редакції в двох примірниках, до якої долучено копію позовною заяви на російській мові.

Однак позивачем недоліки позовної заяви не усунуто.

Так, порядок розірвання шлюбу, укладеного між громадянином України та іноземцем, має ряд особливостей.

Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, який передбачений ЦПК.

Ст.80 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що у разі якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому процесуальним законом України або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.2 ст.498 ЦПК України, доручення суду України надсилаються у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємними частинами «права на суд» слід розглядати, зокрема наступні вимоги: вимога «змагальності» процесу відповідно до статті 6 Конвенції передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною, в ході розгляду; право на «публічне слухання», що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden, 26 травня 1988 р., номер заяви 10563/83, пп. 24- 33); право на ефективну участь (T. та V. проти Сполученого Королівства,16 грудня 1999 р., номер заяв 24724/94; 24888/94, пп. 83-89).

Згідно з ч.5 ст.4 ЦПК України, жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Відтак суд, який відкриває провадження у справі, зобов`язаний повідомити про подачу позову, час і місце судового засідання всіх учасників процесу, в тому числі й нерезидента.

22.01.1993 року в Мінську (Республіка Білорусь) в рамках країн СНД, з метою забезпечення належного захисту прав і законних інтересів громадян та осіб, що проживають на їхніх територіях, була підписана Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (далі - Конвенція). 10.11.1994 року Верховною Радою України ратифіковано цю Конвенцію та 14.07.1995 вона набула чинності для України.

Вказана Конвенція застосовується і у відносинах України з Російською Федерацією.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції, договірні сторони надають один одному правову допомогу шляхом виконання процесуальних і інших дій, передбачених законодавством запитуваної договірної сторони, зокрема складання і пересилання документів, допиту сторін, свідків, визнання і виконання судових рішень по цивільним справах, а також шляхом вручення документів.

Згідно з ст.5 Конвенції, при здійсненні правової допомоги компетентні установи юстиції Договірних Сторін зносяться одна з одною через свої центральні органи, якщо цією Конвенцією не передбачений інший порядок зносин.

Відповідно до ст.13 зазначеної Конвенції документи, що були складені або засвідчені відповідною установою однієї з Договірних Сторін, скріплені гербовою печаткою та засвідчені підписом компетентної особи, мають силу документа на території другої Договірної Сторони без будь-якого іншого засвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж й на території другої Договірної Сторони.

Під дійсністю документів у вказаній Конвенції передбачається, що документи, які були складені або засвідчені відповідною установою однієї з Договірних Сторін, скріплені печаткою та засвідчені підписом компетентної особи, мають силу документа на території другої Договірної Сторони без будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій та перекладів, що засвідчені відповідним органом. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж й на території другої Договірної Сторони.

Документи, що видаються органами юстиції та судами України, а також документи, що оформляються нотаріусами України, для використання їх за кордоном, повинні бути складені відповідно до чинного законодавства України, вірність фотокопії або справжність підпису на яких засвідчена у встановленому законом порядку державним або приватним нотаріусом України, після чого ці документи перекладаються на російську мову і їх переклад також засвідчується державним або приватним нотаріусом України. В такому випадку вказані документи можуть бути прийняті на території однієї з Договірних Сторін без будь-якого додаткового засвідчення.

Крім того, Договірні Сторони самі сплачують всі витрати, що виникають під час надання правової допомоги на їхніх територіях.

З позову вбачається, що відповідачка є громадянкою Російської Федерації та проживає на території останньої.

В такому разі саме на позивача покладається обов`язок забезпечити подання до суду належно оформлених, перекладених, нотаріально посвідчених документів, після чого вони можуть бути направлені судом до Міністерства юстиції України для подальшого направлення за належністю та вручення відповідачці у встановленому вказаним міжнародним договором порядку.

Однак, позивачем в порядку виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, надано до суду лише позовну заяву в новій редакції в двох примірниках, до якої долучено переклад вказаної заяви російською мовою, однак цей переклад належним чином не засвідчений, дані про те, хто саме його здійснив відсутні, а переклад документів, які додані до заяви, позивачем взагалі не здійснено та не надано суду, в тому числі і тих, що підлягають врученню відповідачці.

Відповідно до ч.ч.3,5,6 ст.185 ЦПК, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст.175 та 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві. Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено.

Таким чином, позивачем недоліки позовної заяви в повному обсязі не усунуті, тому позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачу ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.185, 260-261, 353 ЦПК України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що згідно ч.7 ст.185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, але може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена та підписана 31.01.2020 р..

Суддя: підпис А.А. Борцова