Справа № 461/9798/18 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/2067/20 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

29 липня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі судді Левика Я.А., перевіривши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 січня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22 січня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Вказане рішення оскаржила ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу на неї 15 липня 2020 року з пропуском строку на апеляційне оскарження.

В клопотанні пропуск строку на апеляційне оскарження пояснює тим, що жодного повідомлення про час та дату розгляду справи не отримувала. Також, нею не отрисувалась і досудова вимога про повернення кредитних коштів, тому про стягнення з неї суми заборгованості та про розгляд справи у судовому порядку їй не було відомо. Вказує на те, що вона особисто рекомендовані повідомлення про вручення судової повістки від інших осіб не отримувала, а підписи на рекомендованих повідомленнях належать іншим особам. Вказує на те, що копію рішення отримала 05.06.2020 року при ознайомленні з матеріалами справи. До 05.06.2020 року рішення суду нею жодного разу не отримувалось.

Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Таким чином, для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції є лише дві підстави, які скаржником у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначено не було.

З матеріалів справи вбачається, що повний текст оскаржуваного рішення було складено 22 січня 2019 року, а апеляційна скарга подана 15 липня 2020 року, тобто після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 09.01.2020 року ОСОБА_1 отримала копію позовної заяви та копію ухвали про відкриття провадження у справі (а.с. 55 рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення)за зареєстрованим місцем проживання згідно відомостей УДМС у Хмельницькій області (а.с. 64) та копією паспорта ОСОБА_1 (а.с. 84) за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім цього, як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.67), відповідачка ОСОБА_1 копію оскаржуваного рішення отримала 11.02.2019 за зареєстрованим місцем проживання згідно відомостей УДМС у Хмельницькій області (а.с. 64) та копією паспорта ОСОБА_1 (а.с. 84) за адресою: АДРЕСА_1 .

З наведеного вбачається те, що ОСОБА_1 була обізнана про існування справи в суді та про оскаржуване рішення, проте, не скористалася своїми процесуальними правами на подання апеляційної скарги в строк, визначений законодавством, хоча мала об`єктивну можливість це зробити.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана після спливу більше ніж одного року з дня складення оскаржуваного рішення, у матеріалах справи відсутні передбачені ч. 2 ст. 358 ЦПК України підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки ОСОБА_1 була обізнана про розгляд справи та про оскаржуване рішення, що підтверджується матеріалами справи та відсутні докази виникнення обставин непереборної сили, - у відкритті апеляційного провадженняу справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 січня 2019 року слід відмовити.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (справа «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Відомостей, що ОСОБА_1 пропустила строк на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин зазначених у статті 358 ЦПК України суду не надано.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду та забезпечення принципу правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що у кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення.

Згідно зі статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Чинний ЦПК України обмежує дискреційні повноваження апеляційного суду стосовно часу поновлення строків на оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в ухвалі від 29 квітня 2020 року у справі №450/3537/17.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №361/161/13-ц (провадження №61-37352сво18).

Керуючись ч.2 ст. 358 ЦПК України, -

у х в а л и в:

у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 січня 2019 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцять днів з дня її складення.

Судове рішення складено 29.07.2020 року.

Суддя Я.А. Левик