Справа № 594/531/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року

Борщівський районний суд Тернопільської області

у складі: головуючого Зушман Г.І.

за участі: секретаря Шимків Н.І.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки - адвоката Когута О.В.

представника відповідачів - адвоката Денисової Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борщеві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, спричиненої злочином, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої злочином, в якому після збільшення позовних вимог просить стягнути з відповідачів 45331,15 грн. матеріальної шкоди та 200 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, зазначивши, що ОСОБА_4 вчинив кримінально карне діяння, передбачене ч.2 ст.121 КК України, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000162 від 15 серпня 2018 року. В результаті умисних дій ОСОБА_4 її чоловік ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, перелому кісток склепіння та основи черепа, забою головного мозку, від яких він ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вона, як потерпіла у справі, через неправомірні дії ОСОБА_4 зазнала як матеріальної так і моральної шкоди. На лікування чоловіка нею було потрачено 2202,15 грн., на придбання домовини - 5000,00 грн., на поминальні обіди - 23 129,00 грн., встановлення пам`ятника - 15 000,00 грн., а всього матеріальна шкода, понесена нею, становить 45 331,15 грн. Своїми навмисними діями ОСОБА_4 також завдав їй моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із смертю чоловіка і яку вона оцінює на суму 200 000,00 грн. Вона ніде не працює її матеріальний стан є незадовільним. ОСОБА_4 , відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №514 від 22 серпня 2018 року, в момент скоєння злочину страждав стійким хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, безперервного типу перебігу, зі стабільним дефектом та не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Батьки ОСОБА_4 , з якими він проживає, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знали про хворобу сина, проте не вживали жодних заходів для його лікування та запобігання спричинення шкоди.

Ухвалою Борщівського районного суду від 27 квітня 2020 року позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник відповідачів адвокат Денисова Т.С. подала відзив на позов ОСОБА_1 , який доповнила з врахуванням збільшених позовних вимог позивачки, зазначивши, що відповідачі у справі не визнають позовних вимог. Обоє відповідачів проживали разом із своїм повнолітнім сином ОСОБА_4 , поведінка якого помітно змінилася в 1994 році, він не розмовляв з чужими людьми, більшість часу проводив удома. Однак, жодного випадку негативної поведінки ОСОБА_4 не було помічено як ними, так і жителями села. Відповідно, у батьків ОСОБА_4 не було підстав передбачати можливість вчинення сином суспільно-небезпечних дій. Також вважає, що частина заявленої до відшкодування суми майнової шкоди не відноситься до шкоди, заподіяної злочином, а інша частина не підтверджена належними та допустимими доказами. Відповідачі є особами похилого віку, за станом здоров`я обоє потребують постійного стороннього догляду, обоє є одержувачами пенсії за віком. Доходом є також річна орендна плата за користування земельними ділянками (паями) загальною площею 2,81 га. Окрім того, на сьогодні відповідачі змушені нести витрати на сина, який утримується в спеціалізованому закладі з надання психічної допомоги в м.Дніпро, адже він не є одержувачем пенсії по інвалідності, власних збережень не має. Просить повністю відмовити у задоволенні позову про стягнення матеріальної шкоди з підстав недоведеності та відмовити у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди.

Позивачка у відповіді на відзив вказала, що відповідачі по справі проживали разом із своїм сином ОСОБА_4 , також їм достеменно було відомо про наявність психічного розладу у їхнього сина, що було встановлено в судовому засіданні під час розгляду кримінальної справи. Відповідачі не вжили заходів для того, щоб поставити свого сина на облік до районного психіатра, не вживали жодних заходів для його лікування. Усі витрати, які понесла позивачка, були зумовлені лише протиправними діями ОСОБА_4 , а саме на лікування чоловіка і витрати на поховання та поминальні обіди, на встановлення надгробного пам`ятника, що підтверджено відповідними доказами.

Позивачка та її представник, адвокат Когут О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві, стягнути з відповідачів на користь позивачки в рівних частинах майнову шкоду в сумі 45 331,15 грн. та моральну шкоду в сумі 200 000,00 грн.

Представник відповідачів адвокат Денисова Т.С. у судовому засіданні позов не визнала, підтримала заперечення, викладені у відзиві проти позову.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 15 лютого 2019 року в справі № 594/996/18, залишеною без змін ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 24 квітня 2020 року, застосовано відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді його госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.У задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 відмовлено. Суд дійшов висновку про вчинення ОСОБА_4 кримінально карного діяння, яке підпадає під ознаки ч.2 ст. 121 КК України - умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_5 .

Судом було встановлено, що 12 червня 2018 року біля 19.00 год. ОСОБА_4 , знаходячись на узбіччі дороги АДРЕСА_1 Тернопільської області, поряд із домогосподарством АДРЕСА_1 , де проживає, під час суперечки, яка переросла у конфлікт, з ОСОБА_5 , наніс останньому декілька ударів дерев`яною палицею в область голови та тулуба, тим самим спричинивши тілесні ушкодження у вигляді втиснуто- уламкового перелому тім`яної та скроневої кісток справа з розповсюдженням перелому на кістки основи черепа ( середню та передню черепні ямки справа), забою головного мозку на рівні тім`яної долі праворуч, травматичного внутрішньо мозкового крововиливу в товщу правої тім`яної долі об`ємом 110 мл, травматичного субарахноїдального крововиливу (крововилив в м`які мозкові оболонки головного мозку) на рівні скроневої долі головного мозку справа, тім`яної долі справа на рівні середнього відділу справа з розповсюдженням на базальні відділи скроневої долі справа, травматичного епідурального крововиливу (крововилив між кістками черепа та твердою мозковою оболонкою головного мозку) в проекції скроневої та тім`яної долів головного справа об`ємом 70 мл., крововиливу в м`які тканини голови на рівні скроневої та тім`яної областей справа, крововиливу в праву вушну раковину, двох саден в тімяній області справа в середньому відділі з розповсюдженням на верхні відділи скроневої області справа в передньому відділі тім`яної області справа, двох синяків в підочних областях справа та зліва, трьох синяків у поперековій області ліворуч з розповсюдженням на задню поверхню грудної клітки зліва до рівня 9 ребра, крововиливу в м`язи поперекової області зліва, „Г" подібної садини в надлопатковій області зліва, синяка на рівні правого плечового суглоба, садини тильної поверхні лівої кисті на рівні 3,4,5 п`яних кісток розташована на фоні синяка, садини тильної поверхні лівого променево-зап`яткового суглобу розташованої на фоні синця, двох садин на тильно-зовнішній поверхні лівого передпліччя в середній третині, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого.

Зі змісту вищевказаної ухвали Борщівського районного суду також встановлено, що згідно висновку судово-психіатричного експерта № 514 від 22.08.2018 року, ОСОБА_4 в момент скоєння кримінального правопорушення страждав стійким хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії безперервного типу перебігу, зі стабільним дефектом. На момент скоєння злочину не усвідомлював своїх дій та не міг керувати ними. В даний час ОСОБА_4 страждає параноїдною шизофренією безперервного типу перебігу зі стабільним дефектом. В даний час не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними, за своїм психічним станом представляє суспільну небезпеку для інших осіб і потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.

Постановою Верховного суду від 25 лютого 2020 року в справі №594/996/18 ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року та в порядку ч. 2 ст. 433 КПК України ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 15 лютого 2019 року відносно ОСОБА_4 в частині вирішення цивільного позову скасовано та призначено в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

ОСОБА_4 є сином відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які проживали разом з ним, знали про його психічне захворювання. Вказані обставини ними не заперечуються.

Позивачка ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_5 являлися подружжям, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1 .

На підтвердження понесених витрат на лікування ОСОБА_5 позивачкою надано довідкуМельнице-Подільської номерної районної комунальної лікарні № 6 про те, що ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні з 13 червня по 15 червня 2018 року. У довідці також зазначений перелік медикаментів, які було використано за час лікування на загальну суму 1052,15 грн.

Крім того, на підтвердження понесених витрат на лікування позивачкою надано квитанцію №050 від 15 червня 2018 року, видану ФОП ОСОБА_6 , згідно якої від ОСОБА_5 прийнято грошові кошти в сумі 1150,00 грн. за проведення МРТ голови.

Придбання позивачкою ОСОБА_1 труни на суму 5000,00 грн. підтверджується накладною від 17 червня 2018 року, виданою ПП ОСОБА_7 .

За даними акту продажу №1, затвердженого керівником підприємства ПП ОСОБА_9. від 23 липня 2018 року, ОСОБА_1 23 липня 2018 року було придбано товару (колачів, плетенок та цукерок) на загальну суму 879,00 грн.

Згідно довідки -розписки ОСОБА_8 (свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія НОМЕР_2 від 14 березня 2005 року) нею було приготовлено поминальний обід 18 червня 2018 року і 24 липня 2018 року з приводу смерті ОСОБА_5 на 185 осіб на суму 22 250,00 грн.

Відповідачами надано до матеріалів справи акт обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_2 від 23 квітня 2020 року, складений комісією Панівецької сільської ради та довідку Панівецької сільської ради від 23 квітня 2020 року №294, згідно яких ОСОБА_2 1941 року народження, пенсіонерка, проживає разом із чоловіком ОСОБА_3 , 1950 року народження, пенсіонером, який хворіє не може самостійно пересуватися. У господарстві зареєстрований син ОСОБА_4 , який у даний час знаходиться у психіатричній лікарні в м.Дніпро.

За даними довідок центру первинної медико-санітарної допомоги Кудринецької амбулаторії загальної практики від 23 квітня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 хворіють, перебувають на обліку у сімейного лікаря з приводу ряду хвороб.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

Пунктом третім частини друго статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ч. 2 ст. 1186 ЦК України якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_4 постійно проживав разом із батьками, останнім було відомо про його психічний розлад, але ними не було вжито заходів щодо надання йому психіатричної допомоги у встановленому законом порядку.

Суд вважає безпідставними доводи відповідачів про те, що вони не передбачали можливість заподіяння їхнім сином ОСОБА_4 тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , оскільки відповідачі, в першу чергу, як батьки, повинні були звернутись до психіатричного закладу із заявою про психіатричний огляд сина та його госпіталізацію, а тому суд вважає, що на них слід покласти обов`язок по відшкодуванню моральної та майнової шкоди, яка була завдана позивачці неправомірними діями сина відповідачів ОСОБА_4 , внаслідок чого вона втратила чоловіка, понесла витрати на його лікування та поховання.

Відтак, враховуючи вищевикладенесуд також відкидає заперечення представника відповідачів щодо доведеності витрат, понесених на лікування ОСОБА_5 і вважає за необхідне стягнути з кожного з відповідачів в рівних частинах на користь позивачки 2202,15 грн. витрат на лікування ОСОБА_5 , що знайшли своє підтвердження під час розгляду справи і підтверджені вищенаведеними довідкою Мельнице-Подільської номерної комунальної лікарні №6, квитанцією №050 від 15 червня 2018 року, виданою ФОП ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Згідно ст.2 ЗУ «Про поховання та похоронну справу»`від 10 липня 2003 року, поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

В позовній заяві ОСОБА_1 просить стягнути з відповідачів 5000,00 грн. витрат на придбання домовини, 23 129,00 грн. -на поминальний обід, 15 000,00 грн. - на придбання надгробного пам`ятника. Вказані витрати в загальній сумі 43 129,00 грн. підтверджено вищенаведеними накладними, актом, довідкою, доданими позивачкою до матеріалів справи, тому суд відносить їх до витрат на поховання.

При цьому суд не враховує письмові заперечення представника відповідача стосовно понесених витрат позивачкою з даного приводу і вважає, що з огляду на положення ст.1201 ЦК України та Закону України «Про поховання та похоронну справу», ці витрати відносяться до витрат на поховання, оскільки вони були понесені позивачкою безпосередньо внаслідок смерті її чоловіка, були здійснені нею у зв`язку з його похованням відповідно до звичаїв і традицій в Україні, пов`язаних зі смертю людини, відтак підлягають стягненню в повному обсязі в рівних частинах з відповідачів.

Таким чином позовні вимоги позивачки в частині відшкодування майнової шкоди слід задовольнити повністю і стягнути з відповідачів у рівних частинах на користь позивачки 2202,15 грн. витрат на лікування ОСОБА_5 , 43 129,00 грн. витрат на його поховання, всього 45331,15 грн., відповідно по 22 665,58 грн. з кожного.

Стосовно стягнення з відповідачів моральної шкоди, заявленої позивачкою в сумі 200 тисяч гривень суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Приймаючи рішення про стягнення з відповідачів завданої позивачці моральної шкоди суд, враховуючи той факт що позивачка втратила чоловіка, що призвело до значних моральних страждань, які носять триваючий характер, вважає, що позивачка зазнала істотних негативних змін в особистому житті, перенесла страждання, пов`язані зі смертю близької людини, з її похованням, проведенням ритуальних заходів і продовжує нести ці душевні страждання та враховуючи, що життя людини є найвищою соціальною цінністю, беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає частковій компенсації з урахуванням наступного.

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує роз`яснення, викладені в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року, з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Враховуючи ступінь моральних страждань позивачки, їх тривалість і тяжкість, незворотність втрати, істотність вимушених змін у житті, а також з урахуванням конкретних обставин по справі, а саме, що відповідачі являються особами пенсійного віку, хворіють, через свій похилий вік не завжди спроможні услідкувати за хворим сином, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідачів на користь позивачки на відшкодування моральної шкоди підлягає 30 000,00 грн. гривень, з кожного по 15 000,00 грн.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення 704,80 грн. (по 352,40 грн. з кожного) понесених судових витрат на сплату судового збору.

Крім того, з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у сумі 704,80 грн., з кожного по 352,40 грн.

На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1186, 1201 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 263, 265, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, спричиненої злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 22 665,58 грн. на відшкодування майнової шкоди, 15 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, 352,40 грн. на відшкодування понесених судових витрат, всього 38 017,98 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 22 665,58 грн. на відшкодування майнової шкоди, 15 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, 352,40 грн. на відшкодування понесених судових витрат, всього 38 017,98 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 352,40 грн. судового збору в користь держави.

Стягнути з ОСОБА_3 352,40 грн. судового збору в користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення через Борщівський районний суд Тернопільської області до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка:ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , жителька с.Панівці Борщівського району Тернопільської області.

Відповідачка : ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , житель с.Панівці Борщівського району Тернопільської області.

Відповідач : ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , житель с.Панівці Борщівського району Тернопільської області.

Повне рішення складено 27 липня 2020 року.

Головуючий