Справа № 673/362/20
15 липня 2020 року Старокостянтинівський районний суд
Хмельницької області
головуючого судді Завадської О.П.
при секретарі Поважнюк О.Б.
з участю позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі, клопотань, заперечень, відзиву на направляв.
Протокольною ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15 липня 2020 року суд поставнив заочний розгляд справи.
Заслухавши пояснення позвача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наступне.
Судом встановлено, що згідно розписки ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 в липні 2016 року 3000 доларів США із зобов`язанням сплачувати за його користування 5 % від суми щомісячно. Станом на 03 травня 2018 року визначено борг в розмірі 3300 доларів США, які останній зобов`язувався повернути до 01 липня 2018 року (розписка датована 01 липня 2016 року).
ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що дану розписку власноручно написав ОСОБА_2 в 2018 році стосовно отриманих в борг 3000 доларів США в липні 2016 року.
В січні 2020 року позивач пред`явив відповідачу досудову вимогу повернути основний борг в розмірі 3300 доларів США та проценти за користування кредитом в розмірі 3135 доларів США.
Згідно зістаттею 1046 ЦК Україниза договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК Українидоговір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.
Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
Згідно з вимогами статей 202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до вимог частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 виклав правовий висновок, відповідно до якого за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Аналізуючи зазначені норми суд прийшов до висновку про укладеність договору позики, адже за своєю суттю розписка ОСОБА_2 про отримання в борг грошових коштів є документом, що підтверджує як укладення договору, так і засвідчує отримання відповідачем від позивача грошових сум.
Дані обставини знайшли своє підтвердження і у вищевказаній довідці Деражнянського ВнП Летичівського ВП ГУ НП в Хмельницькій області від 07 серпня 2019 року.
Суд при оцінці доказів по справі враховував обставини справи, а також презумпцію правомірності правочину, визначену положеннями ст. 204 ЦПК України.
В матеріалах справи відсутні докази того, що договір позики, який укладений між сторонами є нечинним, його не дійсність не спростована, а тому зобов`язання за даними правочином підлягають до виконання.
З огляду на вищевикладене уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 263-265, 280-282, 355 ЦПК України,
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Суддя: