Справа № 236/4742/19
04 лютого 2020 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді - Саржевської І.В.,
за участю секретаря - Олійник С.М.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Лиман в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та від імені малолітньої ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
26.11.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, в якій просив визнати ОСОБА_2 та її малолітню доньку - ОСОБА_3 , 2012 року народження, такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 3-5).
12.12.2019 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та від імені малолітньої ОСОБА_3 , 2012 року народження, треті особи: Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням (а.с. 13-15).
Позивач ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача в судове засідання, про що суду надав відповідну заяву.
Відповідач ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про розгляд справи без її участі та відзиву на позовну заяву суду не надала.
Третю особу: орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом; третьою особою не направлено свого представника для участі в судовому засіданні, заперечень проти задоволення заяви представником органу опіки та піклування Лиманської міської ради висловлено не було.
Третя особа ОСОБА_4 , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечує, просить справу розглянути без її участі, про що суду надала відповідну заяву.
Ухвалою суду від 04.02.2020 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності від 19.03.1991 року, є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-9).
Згідно довідки № 6365 від 25.11.2019 року, виданої Виконавчим комітетом Лиманської міської ради Донецької області, в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: позивач ОСОБА_1 , його дружина - ОСОБА_4 , а також відповідач ОСОБА_2 та малолітня ОСОБА_3 (а.с. 10).
Відповідач ОСОБА_2 є дочкою позивача, малолітня ОСОБА_3 є донькою відповідача ОСОБА_2 та відповідно онукою позивача.
Відповідач ОСОБА_2 та її малолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , однак, за місцем реєстрації не проживають, не користуються житлом, не зберігають в будинку належне їм майно, їх особисті речі в будинку відсутні, про що був складений відповідний акт (а.с. 11). Вона разом з дитиною фактично змінили місце проживання, однак дотепер не припинили попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948),ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950).
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України).
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Поважними причинами відсутності члена сім`ї понад один рік може бути строкова служба в армії, навчання, лікування, тривалі відрядження тощо.
Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Як зазначено в ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, з 19.03.1991 року у позивача виникло право власності на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності. Відповідач з малолітньою дитиною тривалий час відсутні за адресою реєстрації в зазначеному будинку не проживають з моменту реєстрації. Власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Що стосується прав малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід зазначити, що Органом опіки і піклування виконавчого комітету Лиманської міської ради було надано суду висновок № 2 від 13.01.2020 року "Про можливість визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням", в якому зазначено, що 21.12.2019 службою у справах дітей Лиманської міської ради Донецької області проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 в ході якого встановлено, що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вказаною адресою не проживає, особисті речі малолітньої в будинку відсутні. Тому орган опіки та піклування виконавчого комітету Лиманської міської ради вважає за можливе визнати малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням.
З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача стосовно визнання ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог.
Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.
Керуючись ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 4, 13, 18, 76-83, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та від імені малолітньої ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: в матеріалах справи відсутній, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право на користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності від 19.03.1991 року.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення повинно бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 05.02.2020 року.

Суддя -