ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року м. Херсон

Справа №664/3193/18

Провадження №22ц/819/44/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),

судді: Приходько Л.А.

Радченко С.В.

секретар судового засідання: Кутузова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 12 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Бойка В.П., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виноградівської об`єднаної територіальної громади Цюрупинського району Херсонської області про визнання права постійного користування майном (земельною ділянкою) в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Виноградівської об`єднаної територіальної громади Цюрупинського району Херсонської області про визнання права постійного користування майном (земельною ділянкою) в порядку спадкування.

Позов мотивований тим, що після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина на все майно, що належало спадкодавцю.

За життя ОСОБА_2 отримав державний акт на право постійного користування землею, серії І-ХС № 004436 від 25 жовтня 2001 року, згідно якого йому надавалась у постійне користування земельна ділянка площею 84,20 га, для ведення селянського (фермерського) господарства, що розташована на території Виноградівської сільської ради Цюрупинського району Херсонської області.

Позивач, бажаючи успадкувати вказану земельну ділянку, звернулася із заявою до приватного нотаріуса, за якою відкрита спадкова справа, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що спадкування права постійного користування земельною ділянкою законодавством не передбачено.

За життя ОСОБА_2 не встиг переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди. Посилаючись на положення ст.1218 ЦК України, за якими до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі за аналогією ч. 2 ст. 407 ЦК України та ч. 2 ст. 102-1 ЗК України, які передбачають успадкування права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), позивач просила задовольнити її позов.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 12 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ,посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених нею позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомленні. В заяві від 03 лютого 2020 року Виноградівська сільська рада просить розглянути справу за відсутності їх представника.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2001 року ОСОБА_2 був виданий державний акт, серії І- НОМЕР_1 № 004436, на право постійного користування земельною ділянкою площею 84,20 га, для ведення селянського (фермерського) господарства, що розташована на території Виноградівської сільської ради Цюрупинського району Херсонської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер і після його смерті відкрилася спадщина. За заявою позивача, як спадкоємця першої черги, відкрито спадкову справу до майна померлого.

Згідно листа приватного нотаріуса Олешківського районного нотаріального округу Вороніної О. Ю. від 11 жовтня 2018 року, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 84,20га надану за життя ОСОБА_2 для ведення селянського (фермерського) господарства та роз`яснено, що спадкування права постійного користування земельною ділянкою законодавством не передбачено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, застосувавши до спірних правовідносин правові позиції Верховного Суду України, викладені у постановах від 05 жовтня 2016 року (справа №6-2329цс16) та від 23 листопада 2016 року (у справі №6-3113 цс 15), вважав, що право користування земельною ділянкою, яке виникло в особи лише на підставі державного акта на право володіння земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини.

Разом із цим, у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №368/54/17 (провадження №14-487цс19) Велика Палата Верховного Суду відступила від раніше висловлених Верховним Судом України висновків, зазначивши наступне.

За змістом статей 6, 50 ЗК України 18 грудня 1990 року N561-XII (у редакції на час його прийняття) у довічне успадковуване володіння земля надається громадянам Української РСР для ведення селянського (фермерського господарства). Громадянам Української РСР, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, що ґрунтується переважно на особистій праці та праці членів їх сімей, надаються за їх бажанням у довічне успадковуване володіння або в оренду земельні ділянки, включаючи присадибний наділ.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 березня 1991 року, яка втратила чинність на підставі Постанови Верховної Ради України N2201-XII від 13 березня 1992 року, затверджено форми державних актів: на право довічного успадковуваного володіння землею; на право постійного володіння землею; на право постійного користування землею.

ЗК України, у редакції від 13 березня 1992 року, не передбачав такого виду права як довічне успадковуване володіння земельною ділянкою.

При цьому відповідно до пункту 8 Постанови Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2200 «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до ЗК України.

Пунктом 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України 2001 року визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

У рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп (справа про постійне користування земельними ділянками) зазначено, що у Земельному кодексі Української РСР від 18 грудня 1990 року була регламентована така форма володіння землею, як довічне успадковуване володіння. ЗК України, в редакції від 13 березня 1992 року, закріпив право колективної та приватної власності громадян на землю (зокрема, право громадян на безоплатне одержання у власність земельних ділянок для ведення сільського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства тощо (ст. 6)). Це свідчить про те, що поряд із впровадженням приватної власності на землю громадянам, на їх вибір забезпечувалася можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового користування. При цьому в будь - якому разі виключалась як автоматична зміна титулів права на землю, так і будь-яке обмеження права користування земельною ділянкою у зв`язку з непереоформленням правового титулу.

Конституційний Суд України вважав, що встановлення обов`язку громадян переоформити земельні ділянки, які знаходяться у постійному користуванні, на право власності або право оренди до 01 січня 2008 року, потребує врегулювання чітким механізмом порядку реалізації цього права відповідно до вимог частини 2 статті 14, частини 2 статті 41 Конституції України. У зв`язку з відсутністю визначеного у законодавстві відповідного механізму переоформлення громадяни не в змозі виконати вимоги пункту 6 Перехідних положень Кодексу у встановлений строк, про що свідчить неодноразове продовження Верховною Радою України цього строку. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт.

Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення;

- пункту 6 Постанови Верховної Ради України "Про земельну реформу" від 18 грудня 1990 року N 563-ХII з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

З огляду на викладене, особа, яка володіє земельною ділянкою на праві довічного успадковуваного володіння за Законом не може бути позбавлена права на таке володіння.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що зі смертю особи не відбувається припинення прав і обов`язків, окрім тих, перелік яких визначено у статті 1219 ЦК України і спадкоємець стає учасником правовідношення з довічного успадковуваного володіння.

За спадкоємцем може бути визнано право довічного користування земельною ділянкою, оскільки право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою відноситься до тих прав, які можуть бути успадковані.

Згідно ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст.263 ч.4 ЦПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права та є обов`язковими при розгляді справ у подібних правовідносинах.

Зібрані у справі докази свідчать, що після отримання спадкодавцем ОСОБА_2 права постійного користування землею площею 84,20га, розташованої на території Виноградівської сільської ради Цюрупинського району Херсонської області, на її базі 24 листопада 1992 року було створено фермерське господарство "АРБІ", головою якого був ОСОБА_2 , до дати його смерті. Надалі вказане господарство очолила його донька ОСОБА_3 . Позивач ОСОБА_1 (дружина померлого) є членом фермерського господарства, яка в порядку спадкування за законом має право на успадкування права постійного користування землею, яке входить до складу спадщини на належало померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Оскільки позивачу в нотаріальній конторі було відмовлено в оформлені спадкових прав на постійне користування земельною ділянкою, то колегія суддів вважає, що права ОСОБА_1 підлягають судовому захисту шляхом визнання за нею в порядку спадкування за законом права постійного користування спірною земельною ділянкою.

За наведених обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в порядку ст.376 ЦПК України з прийняттям у справі нової постанови про задоволення заявлених позовних вимог.

Щодо судових витрат.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено: якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що судовий збір в сумі 1858,00грн., пов`язаний зі сплатою судового збору при подачі позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 705,00грн. та 1153,00грн., відповідно, належить стягнути із Виноградівської об`єднаної територіальної громади Цюрупинського району Херсонської області.

Керуючись ст.367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 12 листопада 2019 року скасувати та прийняти по справі нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до Виноградівської об`єднаної територіальної громади Цюрупинського району Херсонської області про визнання права постійного користування майном (земельною ділянкою) в порядку спадкування, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 право постійного користування землею площею 84,20га, що розташована на території Виноградівської сільської ради Цюрупинського району Херсонської області, яке належало померлому спадкодавцю згідно державного акту на право постійного користування землею, серія 1-ХС №004436, виданого Цюрупинською районною Радою народних депутатів Херсонської області 25 жовтня 1991 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №268.

Стягнути з Виноградівської об`єднаної територіальної громади Цюрупинського району Херсонської області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1858,00грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 06 лютого 2020 року.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: Л.А. Приходько

С.В. Радченко