Дата документу 15.01.2020
Справа № 937/9516/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 січня 2020 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Міщенко Т.М.,
за участі секретаря Макаренко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ігнатов Євген Євгенович до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, третя особа: державний виконавець Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Капасюк Олена Володимирівна, про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,
Позивач в судове засідання не з`явився, від його представника Ігнатова Є.Є. надійшла заява про розгляд справи без їх участі, на позові наполягають, не заперечують проти винесення заочного рішення.
Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.
Від приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.
Від державного виконавця Мелітопольського міськрайонного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Капасюк О.В. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та на розсуд суду.
Відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України.
10.01.2019 постановою державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Капасюк О.В. відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого напису № 4317, вчиненого 17.08.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у розмірі 88 785,09 грн /а.с.7, 13/.
Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» встановлений порядок оскарження нотаріальних дій: «Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти».
Так, згідно вимог статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України, а саме Постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172.
Згідно з п. 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року в редакції, чинній на час вчинення виконавчого напису, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
Відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для вчинення виконавчого напису на кредитному договорі стягувану достатньо надати: а) оригінал кредитного договору, б) завірену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Згідно вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат").
Так, при вчиненні виконавчого напису № 4317 від 17.08.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. на підставі кредитного договору № DNH4KS84640788 від 26 березня 2006 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "ПриватБанк", та наданого банком розрахунку заборгованості, не враховано, що розмір заборгованості перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, не є безспірними. Розрахунок боргу, здійснений відповідачем щодо наявності грошового зобов`язання за кредитом, процентах, річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1
Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором зроблений Банком одноособово, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача, не відповідає дійсності, оскільки як вбачається з правової позиції, викладеної у Постанові ВСУ № 6-2003цс 15 від 21 жовтня 2015 року, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Як вбачається з наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку останній платіж по кредитному договору був здійснений мною 21.12.2006, тобто право вимоги погашення боргових зобов`язань у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло з 21.12.2006 /а.с.10-11/.
Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.
Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.
Крім того, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до його звернення до суду.
Вищевказаний правовий висновок зазначений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12.
Окремо слід зазначити, що 03.10.2013 ПАТ КБ «ПриватБанк» звертався до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по вищезазначеному кредитному договору.
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 18.12.2019 на підставі заяви представника позивача про залишення позову без розгляду вказаний позов був залишений без розгляду, що підтверджується копією вказаної ухвали суду /а.с.14/.
У заяві № DNH4KS84640788 від 26 березня 2006 року про надання споживчого кредиту не зафіксована домовленість сторін про збільшення позовної давності, а встановлена кінцева дата повернення кредиту до 24.09.2007, а оскільки останній платіж по кредитному договору був здійснений ОСОБА_1 21.12.2006, тобто право вимоги погашення боргових зобов`язань у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло з 21.12.2006.
При вчиненні виконавчого напису № 4317 від 17.08.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. не враховано, що з дня виникнення права вимоги, а саме: з 21.12.2006, минуло більше трьох років, тобто вказаний виконавчий напис вчинений всупереч вимогам, передбаченим ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», згідно якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років
На підставі вищезазначеного суд вважає, що виконавчий напис № 4317 від 17.08.2015 слід визнати таким, що не підлягає виконанню.
На підставі вищевикладеного та керуючись ч.12 ст.28, ст.ст. 263-265, 280-289 Цивільного процесуального кодексу України ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат»,
Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ігнатов Євген Євгенович до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, третя особа: державний виконавець Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Капасюк Олена Володимирівна, про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справі, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня вручення повного заочного рішення суду.
До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складено 15 січня 2020 року.
Суддя: