Справа № 161/5784/19 Провадження №22-ц/802/249/20 Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В.
Категорія:36 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

06 лютого 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Карпук А.К., вивчивши клопотання відповідача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2019 року в справі за позовом Державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

17 січня 2020 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.11.2019 у даній справі.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 20.01.2020 апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки стороною не сплачено судовий збір та надано строк тривалістю п`ять днів з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків.

27.01.2020 відповідач ОСОБА_1 подав до апеляційного суду клопотання, в якому посилаючись на важке матеріальне становище та відсутність можливості сплатити судовий збір, просить звільнити його від сплати судового збору.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 27.01.2020 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору та продовжено на 5 днів з дня отримання копії даної ухвали термін на усунення недоліків апеляційної скарги на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.11.2019 в даній справі, які зазначені в ухвалі Волинського апеляційного суду від 20.01.2020.

05.02.2020 відповідач ОСОБА_1 повторно подав клопотання про звільнення від сплати судового збору.

У клопотанні про звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1 , зазначаючи ті ж самі підстави для звільнення від сплати судового збору, на які він посилався при поданні попереднього клопотання про звільнення від сплати судового збору, повторно просить звільнити його від сплати судового збору, на підтвердження чого подав довідку про доходи за період з січня 2019 року по січень 2020 року.

У задоволенні клопотання належить відмовити з таких підстав.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10, судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Відповідно до практики ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим, там де такі суди існують, гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

У зв`язку з цим, при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" (далі - Закон № 3674-VI), а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Згідно з частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. Приписами ст. 8 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Нормами ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» передбачено право суду, а не обов`язок щодо звільнення, відстрочення або розстрочення сплати судового збору.

Щодо вказівки відповідача на незрозуміле посилання апеляційного суду на практику Європейського суду з прав людини, то апеляційний суд звертає увагу заявника, що відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на національні суди покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість якої надано ВРУ та практику ЄСПЛ, як джерело права.

Згідно з поданою довідкою про доходи ОСОБА_1 , за період з січня 2019 року по січень 2020 року, сума пенсії за останній рік (лютий 2019 року по січень 2020 року ) складає 22885,25 грн, тобто середній розмір пенсії - 1907,10 грн, що перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність станом на 01.01.2020 (відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік"- прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить 1638 грн).

Також належить відмітити, що згідно з ухвалою Волинського апеляційного суду від 08.01.2020, підставою для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору у справі за його апеляційною скаргою на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.08.2019, слугувало те, що розмір судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду складав 2881,50 грн, тобто, його розмір перевищував 5% розміру річного доходу заявника.

В даному випадку розмір судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду становить 420,40 грн, що складає 1,83 відсотка розміру річного доходу заявника, тобто не перевищує 5 відсотків розміру річного доходу, а тому аргументи про незначний дохід, не можуть слугувати підставою для звільнення від сплати судового збору.

Оскільки на виконання вимог ухвали суду від 20.01.2020 відповідач ОСОБА_1 подав заяву про звільнення від сплати судового збору, додав документ про доходи, якого раніше не надавав, а також у зв`язку із відсутністю підстав для звільнення від сплати судового збору, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність продовжити ОСОБА_1 термін на усунення недоліків апеляційної скарги, які зазначені в ухвалі Волинського апеляційного суду від 20.01.2020.

Керуючись ст. 136, ч.2 ст. 357 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2019 року.

Продовжити ОСОБА_1 на 5 (п`ять) днів з дня отримання копії даної ухвали термін на усунення недоліків апеляційної скарги на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2019 року в даній справі, які зазначені в ухвалі Волинського апеляційного суду від 20 січня 2020 року.

У разі невиконання вимоги суду у зазначений строк апеляційна скарга буде визнана неподаною та повернута особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя