Провадження № 22-ц/801/71/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 рокуСправа № 127/14834/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Копаничук С.Г.

суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.

при секретарі: Богацькій О.М.

учасники справи:

позивач - заступник прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій обл., Вінницького транспортного коледжу,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ТОВ «Лабораторія технічного контролю «Мір»;

треті особи - Вінницька міська рада;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Вінницького транспортного коледжу на ухвалу Вінницького міського суду від 14.11.2019 року, постановлену судом під головуванням судді Бойка В.М. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Вінницького транспортного коледжу до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ТОВ «Лабораторія технічного контролю «Мір», за участю третьої особи - Вінницької міської ради, про визнання права власності держави на земельну ділянку, визнання недійсними державних актів, -

ВСТАНОВИВ:

15.06.2018 року заступник прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Вінницького транспортного коледжу звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ТОВ «Лабораторія технічного контролю «Мір», за участю третьої особи - Вінницької міської ради, про визнання права власності держави на земельну ділянку, визнання недійсними державних актів.

Ухвалою Вінницького міського суду від 14 листопада 2019 року зазначений позов залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі на зазначену ухвалу, заступник прокурора Вінницької області просить її скасувати через порушення судом норм процесуального права, а матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зазначив, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу через майже півтора роки з дня відкриття провадження у справі та провівши десять судових засідань. Вказав, що про порушення прав держави стало відомо у 2016 році ,а Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області протягом тривалого часу не здійснюється захист порушених інтересів держави у спірних правовідносинах, в зв`язку з чим обов`язок захисту таких інтересів виникає у прокуратури.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів ОСОБА_8 вважає ухвалу суду законною і обґрунтованою ,а доводи скарги безпідставними.

Згідно ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідившиматеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду вказаним вимогам не відповідає.

Суд першої інстанції встановив, що заступник прокурора Вінницької області звернувся до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Вінницького транспортного коледжу з позовом до відповідачів про визнання права власності держави на земельну ділянку, визнання недійсним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договорів купівлі-продажу земельних ділянок, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на них та витребування їх з чужого незаконного володіння . Підставою звернення до суду в інтересах держави зазначено те, що уповноважені органи на захист інтересів держави не звертались до суду з відповідним позовом про визнання державного акту про право власності на землю недійсним та витребування спірних земельних ділянок з чужого незаконного володіння, що порушує права та інтереси держави.

Залишаючи позов заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Вінницького транспортного коледжу без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що прокуратура не довела та суд не встановив обставин невиконання або неналежного виконання Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області та Вінницьким транспортним коледжем, які є самостійними юридичними особами з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів держави. Посилання в позовній заяві прокурора на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження є недостатнім для прийняття до розгляду позову прокурора.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Згідно п.1 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Такі випадки передбачені, зокрема, статтями 23,36 ч.1 Закону України «Про прокуратуру», частинами 1,3-5 ст. 56 ЦПК (в редакції чинній на момент подання позовної заяви), відповідно до яких прокурор може захищати права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства і держави; звертатися до суду із позовом (заявою, поданням) в інтересах держави та здійснювати у суді представництво в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.(ч.3 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру»

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії. .(ч.4 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру»)

Згідно ч.4,5 ст.56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Основним для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.99 N 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі N 806/1000/17).

Як вбачається з матеріалів справи, Вінницький транспортний коледж заснований на державній власності, є підпорядкованим Міністерству освіти і науки України та являється правонаступником Вінницького технікуму залізничного транспорту .

Останньому ,на підставі рішення 16 сесії 22 скликання від 17.10.1997 року Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області та на підставі Державного акту на право постійного користування землею ІІ - ВН№001029 від 24.12.1997 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №12, для навчальних та дослідних потреб було надано на праві постійного користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 2 ,7 га (2,1916 га ріллі ; 0,5084 га - лісосмуги) на території Вінницько-Хутірської сільської ради за межами населеного пункту ,встановлено межі землекористування в натурі та передано на зберігання технікуму межові знаки .(т.1, а.с.69-104)

Відповідно до закону вказане право постійного користування землею перейшло до правонаступника - Вінницького транспортного коледжу.

З матеріалів справи також вбачається і не спростовано ,що 16.11.2016 року відповідач ОСОБА_1 у реєстраційній службі Вінницького міського управління юстиції ,на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЗ №453629 від 13.10.2008 року, виданого управлінням Держземагентства у Вінницькому районі згідно рішення третейського суду від 04.08.2007 року , зареєструвала за №17482161 право власності на земельну ділянку , кадастровий № :01:131:0002 з цільовим призначенням « для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» .

При цьому , як вбачається із доказів ,що містяться в матеріалах справи , повідомлень відповідних органів , відповіді Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Вінницькому відділенню поліції , належна ОСОБА_9 за державним актом земельна ділянка, площею 1,15 га за місцем розташування межами частково співпадає із земельною ділянкою , що перейшла в постійне користування Вінницького транспортного коледжу за державним актом від 24.12.1997 року ;

примірника державного акту на право власності на землю ОСОБА_1 ЯЗ №453629 від 13.10.2008 року в архіві відділу не виявлено (а.с.129 т.1);

в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки на території Вінницько-Хутірської сільської ради запис стосовно реєстрації вказаної земельної ділянки за ОСОБА_1 відсутній ;

у Головному управлінні Держгеокадастру відсутні як оригінал ,так і копія рішення третейського суду від 04.08.2007 року у справі №1-3469 (а.с.108 т.1);

проекту землеустрою та технічної документації щодо надання ОСОБА_1 у власність земельної ділянки ,площею 1,15 га на території Вінницько-Хутірської сільської ради у відділі у Вінницькому районі ГУ Держгеокадастру України не виявлено (а.с.114 т.1);

дозвіл Вінницько-Хутірською сільською радою на розроблення проекту щодо відведення земельної ділянки ,площею 1,15 га у власність ОСОБА_1 не надавався; рішення про зміну цільового призначення вказаної земельної ділянки не приймалося(т.1.а.с.217);

Вінницька районна державна адміністрація розпоряджень про надання ОСОБА_1 земельної ділянки .площею та рішень про зміну цільового призначення землі в період з 01.01.2002 року по 13.10.2008 року не приймала(т.1 а.с.218);

земельна ділянка ,кадастровий номер № :01:131:0002 була внесена до бази ДЗК 09.11.2016 року державним реєстратором управління Держгеокадастру м.Вінниці Пранманом А.Ю. (т.1. а.с.176)

Оскільки згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку ,а також право постійного користування земельною ділянкою виникають з моменту державної реєстрації цих прав, докази здійснення якої за ОСОБА_9 до 09.11.2016 року у матеріалах справи відсутні , право власності у ОСОБА_9 на вказану земельну ділянку до цієї дати згідно земельного законодавства не виникло.

І хоча , відповідно до Постанови Верховної ради України від 13.05.2015 року №401- VІІІ «Про зміну і встановлення меж м. Вінниці і Вінницького району Вінницької області», землі Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району включені в межі міста Вінниці(а.с.141 т.1) , в результаті чого при розробленні технічної документації у листопаді 2016 року земельній ділянці ОСОБА_1 було присвоєно новий кадастровий номер №:10:001:0016 та адреса по АДРЕСА_1 , проте згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», що набрав чинності з 01.01.2013 року та має пріоритет у застосуванні, у державній власності залишаються, зокрема, усі інші землі ,розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок ,зазначених у п. п. «а» п.3 цього розділу (земельні ділянки на яких розташовані будівлі, споруди інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності територіальної громади ; земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування ,комунальних підприємств, установ, організацій ).

Оскільки земельна ділянка , площею 2,7 га (2,1916 га ріллі ; 0,5084 га - лісосмуги) на території Вінницько-Хутірської сільської ради за межами населеного пункту в постійне користування Вінницькому технікуму залізничного транспорту надавалась для навчальних та дослідних потреб, вона, відповідно до Українського класифікатора цільового використання землі, затвердженого листом Деркомзему України від 24.04.1998 року №14-1-7/1205 відноситься до земель сільськогосподарського призначення .

Розташування ж цієї ділянки на час надання її в користування за межами населеного пункту та відсутність на ній об`єктів нерухомого майна комунальної власності ,а також відсутність даних щодо зміни її цільового призначення вказує на те, що станом на 01.01.2013 року зазначена ділянка, що перейшла на праві постійного користування Вінницькому транспортному коледжу в межах визначених Державним актом на право постійного користування землею ІІ - ВН№001029 від 24.12.1997 року, залишилась у державній власності.

Оскільки дані щодо реєстрації речового права ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1,15 га, кадастровий номер № :01:131:0002 державним реєстратором управління Держгеокадастру м.Вінниці Пранманом А.Ю. була внесена до бази ДЗК 09.11.2016 року ,саме на цю дату необхідно встановити орган, що уповноважений реалізовувати державну політику у сфері державного нагляду в агоропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства та розпоряджатися землями сільськогосподарського призначення.

Відповідно до п.п.1 п.3,п. 4 Положення про державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015 року( в редакції на 09.11.2016 року) Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику, зокрема, у сфері земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності. Основними завданнями Держгеокадастру є ,зокрема, реалізація державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності. Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань вживає відповідно до закону заходів щодо повернення самовільно зайнятих земельних ділянок їх власникам або користувачам; розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.(п.7 Положення).

Відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України ( у ред. на час реєстрації прав ) центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Як вбачається з матеріалів справи ,заступник прокурора своє звернення до суду у червні 2018 року з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, належним чином обгрунтував обставинами бездіяльності останнього з листопада 2016 року по здійсненню контролю і захисту державних земель сільськогосподарського призначення ,викладеними у позовній заяві та підтвердив наданими доказами, що свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

Тим самим заступник прокурора у позові самостійно визначив та зазначив у позові з посиланням на законодавство та надані докази, у чому саме відбулося порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтував у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначав територіальний орган державної влади , уповноважений державою здійснювати відповідні функції на час виникнення спірних правовідносин - Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, а відтак наявні підстави для представництва інтересів держави прокурором.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув , всупереч наведеним вимогам закону доводи прокурора не перевірив та дійшов передчасного висновку про залишення позову без розгляду, тому доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За встановлених судом апеляційної інстанції обставин, колегія суддів вважає, що ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 379, 381- 384 ЦПК України, суд, -

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області ,- задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду від 14.11.2019 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : Копаничук С.Г.

Судді : Медвецький С.К.

Оніщук В.В.