Провадження № 2/752/3157/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 листопада 2020 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Рожок В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Києві справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання -

в с т а н о в и в:

у жовтні 2019 року ТОВ «Порше Мобіліті», звернулося до суду з позовом, заявивши позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 16702,33 грн інфляційних втрат та 294015,13 грн 3 % річних за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором від 20.05.2013 № 50008949, які нараховано за період з 17.10.2014 року по 30.10.2015 року, а також просив покласти на відповідача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 4660,77 грн, на професійну правничу допомогу в сумі 15000,00 грн та поштові витрати в сумі 500,00 грн.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про порушення відповідачем строків розрахунків за укладеним сторонами договором, що негативним чином вплинуло на майнові права ТОВ «Порше Мобіліті». Зокрема у позовній заяві вказано, що між сторонами існували кредитні правовідносини, виконання зобов`язань за якими забезпечувалося заставою рухомого майна. Зважаючи на прострочення відповідача як позичальника за кредитом та заставодавцем за договором застави позивач звернувся до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави у зв`язку з наявністю неоплаченого боргу станом на 16.07.2014 в сумі 536178,71 грн. Виконавчий напис було пред`явлено до примусового виконання, предмет застави арештовано та оцінено і передано для реалізації з прилюдних торгів у межах відкритого виконавчого провадження. До моменту продажу предмету застави з прилюдних торгів відповідач погасив заборгованість, визначену у виконавчому написі і виконавче провадження було закрито. У подальшому позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави з огляду на наявність у відповідача боргу в сумі 599221,26 грн станом на 31.10.2016. Позовні вимоги було відхилено рішенням суду першої та апеляційної інстанцій. Проаналізувавши мотиви відмови та приписи чинного законодавства, позивач звернувся до суду з цим позовом, заявивши вимоги про стягнення 294015,13 грн 3 % річних та 16702,33 грн інфляційних втрат, нарахованих на суму прострочення в розмірі 536178,71 грн за період з 17.10.2014 по 30.10.2015.

На підтвердження заявлених вимог до позовної заяви приєднано засвідчені копії кредитного договору від 20.05.2013 року з додатками, договору застави, повідомлення від 17.09.2014 року про дострокове повернення кредиту з доказами його надсилання, виконавчого напису від 10.02.2015 року, матеріалів виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, докази оплати боргу відповідачем, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13.05.2019 року, постанови Київського апеляційного суду від 24.09.2019 року.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 03.02.2020 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначенням судового засідання для розгляду спору по суті на 21.05.2020 року.

На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, хоча про наявність у провадженні суду цивільної справи з позовними вимогами до них, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлявся своєчасно на належним чином (докази направлення повісток, копії позову, ухвали про відкриття провадження за відомими позивачу адресам відповідача та підтвердженою адресою місця його реєстрації в матеріалах справи) .

Заперечень від сторін щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не надходило.

20.05.2020 року від адвоката позивача до суду надійшло клопотання про проведення судового засідання за відсутності представника.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи за позовними вимогами до нього ТОВ «Проше Мобіліті» повідомлявся належним чином, однак судову повістку не отримав, поштове відправлення повернуто до суду з відміткою відділу зв`язку про причини повернення - адресат відсутній. Зазначені обставини є підставою для висновку суду про належне повідомлення сторони.

З огляду на викладене, врахувавши думку представника позивача, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін, ухвалення заочного рішення у порядку, передбаченому правилами ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Вивчивши позовну заяву і приєднані до неї документи, проаналізувавши правову позицію позивача та дослідивши подані докази, суд встановив наступне.

20.05.2013 року ТОВ «Порше Мобіліті», яке діяло відповідно до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 02.07.2009 року, в якості позикодавця (за текстом договору - «Компанія») та ОСОБА_1 в якості позичальника уклали кредитний договір № 50008949, за умовами якого позикодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти (кредит і додатковий кредит) на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 320788,51 грн, що еквівалентно 39307,50 доларів США та 118869,05 грн, що еквівалентно 14565,50 доларів США, зі сплатою відсотків річних та комісій, розмір та порядок нарахування яких визначається у додатках - Загальних умовах кредитування, Графіку погашення кредиту та інше.

Підписаний сторонами графік погашення кредиту передбачав сплату позичальником 59-ти платежів у строк з 15.06.2013 року по 15.04.2018 року щомісячно по 1078,00 доларів США кожен та один платіж на суму 1077,90 доларів США до 15.05.2018 року. Такі платежі включали в себе частину погашення кредиту, проценти за користування кредитом, погашення суми додаткового кредиту, проценти за користування додатковим кредитом). Також у графіку було визначено розмір разової комісії за надання (розміщення) кредиту, розмір процентів за користування кредитом на рік, розмір процентів за користування додатковим кредитом на рік.

За вказаним договором позичальник зобов`язався, серед іншого, використовувати кредит і додатковий кредит відповідно до їх цільового призначення, забезпечити його повернення в установлений строк, сплачувати проценти за користування кредитом (п. 1.4.2, п 2.1, п. 5.1 кредитного договору).

Договір кредиту, що описується, передбачав установлення забезпечення виконання позичальником грошових зобов`язань у вигляді застави майна у зв`язку з придбанням якого кредит надавався - для оплати автомобіля AUDI А4 2013 року випуску (основний кредит) та для оплати страхових платежів на цей автомобіль (додатковий кредит).

Матеріалами справи підтверджується, що зобов`язання заставодавця за кредитним договором взяв на себе відповідач, шляхом укладення з позивачем нотаріально посвідченого договору застави транспортного засобу № 50008949 від 21.05.2013.

За твердженнями позивача відповідачеві було надано кредитні в сумі 320788,51 грн, що еквівалентно 39307,51 доларів США та додатковий кредит в сумі 118869,05 грн, що еквівалентно 14565,50 доларів США та, у зв`язку з порушенням відповідачем термінів оплату чергового платежу, позивач скористався своїм правом та зажадав дострокового повернення несплаченої частини кредиту і відсотків за користування ним відповідно до п. 3.2 Загальних умов кредитування, для чого відповідачеві було надіслано письмову вимогу (повідомлення) від 17.09.2014 року.

Як слідує з приєднаної до позовної заяви вимоги (повідомлення) від 17.09.2014 року позивач вимагав достроково повернути заборгованість за кредитом в сумі 393059,15 грн (невиплачена сума кредиту), несплачені чергові платежі в сумі 39926,26 грн (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу), штрафні санкції відповідно до п. 8.3 кредитного договору в сумі 1701,33 грн, штраф за порушення терміну повернення кредиту в розмірі 20 % від суми кредиту в розмірі 101491,97 грн, всього: 536178,71 грн.

Оскільки відповідач не виконав вимогу позикодавця про дострокове повернення кредиту та оплату боргу, що виник разом зі штрафними санкціями, позивач звернувся до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису.

10.02.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А.М. вчинено виконавчий напис, за яким зобов`язано звернути стягнення на транспортний засіб автомобіль AUDІ А4, що належав ОСОБА_1 та переданий в заставу ТОВ «Порше Мобіліті» за договором застави від 21.05.2013 року, строк платежу за яким настав 16.07.2014 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації транспортного засобу запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» з несплачених чергових платежів (прострочених відсотків та суми основного боргу) в розмірі 39926,26 грн, штрафних санкцій в сумі 1701,33 грн, штрафу за порушення термінів повернення кредиту в розмірі 101491,97 грн, суми кредиту в розмірі 393059,15 грн, всього: 536178,71 грн.

14.02.2016 року відділом Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису від 10.02.2015 року про звернення стягнення на предмет застави автомобіль марки AUDІ A4.

27.02.2015 року державним виконавцем вилучено вказаний транспортний засіб, про що складено акт опису й арешту майна .

18.03.2015 року за постановою відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві призначено експерта - суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні.

За наслідками оціники вилученого транспортного засобу державним виконавцем на підставі постанови від 15.10.2015 року передано предмет застави представнику ДП «Сетам» для зберігання та подальшої реалізації.

Разом з тим, до моменту продажу предмета застави з прилюдних торгів, відповідач перерахував позивачеві 536178,71 грн, задовольнивши таким чином грошові вимоги позикодавця за кредитним договором та заставодержателя за договором застави (платіжний документ від 30.10.2015 року в матеріалах справи), достроково розрахувавшись за кредитом.

02.11.2015 року відділом Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 10.02.2015 року зважаючи на повну оплату боргу.

Надалі у травні 2017 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, розрахованої станом на 16.10.2016 року в сумі 599221,26 грн, з яких 60865,25 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 481316,82 грн - заборгованість з дострокового повернення кредиту, 57039,01 грн - збитки з відновлення порушеного права.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 13.05.2019 року у справі № 752/9844/17 у задоволенні позовних вимог відмовлено, зокрема, з підстав незаконності намагань позивача двічі стягнути з відповідача борг за кредитом, розрахований після 02.11.2015 року (закінчення виконавчого провадження).

Постановою Київського апеляційного суду від 24.09.2019 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13.05.2019 року змінено у його мотивувальній частині, шляхом викладення його в редакції цієї постанови. Так, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що місцевий загальний суд безпідставно не визначив момент припинення кредитних правовідносин сторін, та помилково вважав, що після закінчення виконавчого провадження 02.11.2015 року позивач не вправі нараховувати відповідачеві заборгованість за кредитним договором. У постанові від 24.09.2019 року встановлено, що датою припинення правовідносин сторін за кредитним договором та договором застави слід вважати 16.10.2014 року (30-ть днів з моменту направлення вимоги (повідомлення) від 17.09.2014 року, і саме з 16.10.2014 року позивач не міг на законних підставах нараховувати відповідачеві як відсотки за користування кредитом, так і основний борг та штрафні санкції. Також Київським апеляційним судом встановлено, що позивач неправильно визначив черговість погашення наявної станом на 30.10.2015 року заборгованості відповідача та неправильно провів її зарахування за даними свого бухгалтерського обліку.

Проаналізувавши фактичні обставини спірних правовідносин та мотивацію, наведену у постанові Київського апеляційного суду від 24.09.2019, позивач звернувся до суду з позовом від 29.10.2019, в якому просить стягнути з відповідача 16702,33 грн 3 % річних та 294015,13 грн інфляційних втрат, нарахованих на суму в розмірі 536178,71 грн за період з 17.10.2014 по 30.10.2015, тобто після 16.10.2014 та дату свого звернення до суду з огляду на те, що відповідач допустив порушення строку розрахунків за договором та керуючись приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Так, згідно з указаною нормою законодавства боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України установлено право кредитора зажадати від боржника сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми та, відповідно обов`язок боржника понести таку міру відповідальності за порушення грошового зобов`язання, яка виступає своєрідним способом захисту майнового права та інтересу кредитора, полягає у відшкодуванні його матеріальних втрат й отриманні компенсації за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

На думку суду, факт прострочення відповідача у правовідносинах з позивачем за кредитним договором є обставиною яка не потребує доведення, адже установлена судовими рішеннями, що набрали законної сили, що відповідає положенням ч. 4 ст. 82 ЦПК України, де вказується, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, позові вимоги є правомірними, обґрунтованими і доведеними.

Задля забезпечення законності та обґрунтованості судового рішення судом проведено перевірку правильності визначеної позивачем ціни позову та застосованих позивачем строків прострочення. При перевірці правильності ціни позову суд керується складовими загальної суми боргу, на яку позивач проводив нарахування 3 % річних та інфляційних втрат (536178,71 грн), що відображені у вимозі (повідомленні) від 17.09.2014 (а.с. 28) та зауважує, що у позовній заяві позивач не навів іншого обґрунтованого розрахунку суми боргу в розмірі 536178,71 грн і до позовної заяви також не було приєднано детального розрахунку суми боргу, викладеного окремим аркушем .

Строки нарахування 3 % річних та інфляційних втрат позивачем визначено вірно, проте суд не погоджується з позицією ТОВ «Порше Мобіліті» правильність нарахування 3 % річних та застосування індексу інфляції до сум в розмірі 1701,33 грн та 101491,97 грн, що становлять собою суми штрафів (1701,33 грн - штраф, нарахований в порядку п. 8.3 договору, 101491,97 грн - штраф, за порушення терміну повернення кредиту у розмірі 20 % від суми кредиту (п. 8.2 договору).

За уточненим розрахунком суду правильним та правомірним є нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на суму в розмірі 432985,41 грн, а саме: на 39926,26 грн несплачених чергових платежів (прострочених відсотків та простроченої суми основного боргу) та 393059,15 грн невиплаченої суми кредиту, яка підлягала достроковому поверненню.

Нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на суми штрафів в розмірі 1701,33 грн та 101491,97 грн мало б своїм наслідком застосування до відповідача подвійної міри відповідальності, що є недопустимим та безпідставним.

Таким чином, відповідно до уточненого розрахунку суду до стягнення з відповідача підлягають 13487,79 грн 3 % річних та 201089,52 грн інфляційних втрат, нарахованих на суму прострочення в розмірі 432985,41 грн за період з 17.10.2014 по 30.10.2015.

З огляду на викладене, позовні вимоги задовольняються частково, а судові витрати підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

До позовної заяви позивачем було приєднано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, до якого, поряд з витратами зі сплати судового збору в сумі 4660,77 грн, було віднесено 15000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 500,00 грн витрат, пов`язаних з вчиненням дій, необхідних для підготовки справи до розгляду (поштові витрати). На підтвердження таких витрат позивач надав у засвідчених копіях договір про надання юридичних послуг від 10.04.2018, укладений з Адвокатським об`єднанням «КПД Консалтинг», заявку на надання юридичних послуг № 57 від 04.10.2019, довіреність на імя ОСОБА_2 , ордер на надання правової допомоги АО«КПД Консалтинг», свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_2 , а також оригінал платіжного доручення про сплату 4660,77 грн судового збору.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За умовами наданого суду договору про надання юридичних послуг від 10.04.2018 за надання послуг замовник сплачує виконавцеві винагороду, сума якої визначається у відповідній додатковій угоді (заявці), яка підписується сторонами (п. 2.1). Замовник сплачує виконавцю винагороду шляхом перерахування відповідної суми у гривнях на поточний банківський рахунок виконавця на підставі рахунка, оформленого та наданого виконавцем (п. 2.2). Замовник здійснює оплату рахунків, виставлених виконавцем у строки, визначені у відповідній додатковій угоді (заявці). Державне мито, арбітражний/судовий збір, поштові, нотаріальні, перекладацькі та інші подібні видатки, пов`язані з виконанням договору, замовник оплачує самостійно. Якщо такі витрати оплачує виконавець, замовник компенсує виконавцю ці витрати на підставі окремих рахунків, що виставляються виконавцем (п. 3.1).

Згідно з наявною в матеріалах справи заявкою про надання юридичних послуг № 57 від 04.10.2019 послуги, зо надаються виконавцем та коштують 15000,00 грн - це послуги з забезпечення належного представництва інтересів замовника у суді першої інстанції за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 50008949 від 20.05.2013, оплата яких проводиться у вигляді передплати, яка вноситься протягом 5-ти банківських днів з дня отримання від виконавця відповідного рахунку.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат суд виходить з того, що на момент постановлення рішення у справі позивачем, так само як і його адвокатом не було подано суду документів, які б підтверджували понесення витрат Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн та 500,00 грн на поштові витрати, якими, в силу описаного договору та заявки мали б бути рахунок, докази його безготівкової оплати, платіжний документ про понесення поштових витрат і розмірі 500,00 грн. Також в матеріалах справи не міститься детального опису послуг (правничої допомоги) адвоката та поштових витрат.

Враховуючи викладене, розподіляючи між сторонами судові витрати, суд покладає на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог судовий збір, тоді як решта витрат, пов`язаних з розглядом справи, документально не доведена належними, достовірними та достатніми доказами, у зв`язку з чим не підлягає розподілу між сторонами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-83, 141, 259, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (02152, м. Київ, просп. Павла Тичини, 1-в, ідентифікаційний код 36422974) 13 487 (тринадцять тисяч чотириста вісімдесят сім) грн 79 коп. 3 % річних, 201 089 (двісті одну тисячу вісімдесят дев`ять) грн 52 коп. інфляційних втрат та 3218 (три тисячі двісті вісімнадцять) грн 66 коп. судового збору, що разом складає належну до стягнення суму в розмірі 217 795 (двісті сімнадцять тисяч сімсот дев`яносто п`ять) гривень 97 копійок..

В рещті заявлених позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, або ж через суд, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 27 листопада 2020 року.

Суддя К.Г. Плахотнюк