Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/786/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21.12.2020смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді: Кривенко О.В.

за участю секретаря: Маташнюк О.В.,

представника відповідача Вовчанської Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат,

В С Т А Н О В И В:

30 вересня 2020 р. АТ КБ ПриватБанк звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 137 829,34 грн. та судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Як на підставу позовних вимог позивач вказав, що відповідач звернувся до ПриватБанку про надання кредитних послуг, у зв`язку з чим підписав анкету - заяву № б/н від 02.09.2013 р., згідно якої отримав кредит у розмірі 4 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок № НОМЕР_1 з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки до 03.2016 року.

Відповідач порушує кредитні зобов`язання та має станом на 31.07.2020 року заборгованість у сумі 137 829,34 грн., яка складається з: 3 915,03 грн. заборгованості за кредитом; 133 914,31 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

Посилаючись на викладене, АТ КБ ПриватБанк просить стягнути з відповідача на їх користь вищевказану суму заборгованості.

Ухвалою судді від 02.10.2020 р. відкрите провадження у справі, розгляд її призначений у порядку спрощеного позовного провадження на 04.11.2020 р., про що повідомлені сторони.

Представник позивача в судові засідання не з`явилася, одночасно з позовною заявою подала клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, його представник ОСОБА_2 не заперечувала проти розгляду справи у відсутність представника позивача, зважаючи на письмове клопотання про розгляд справи без її участі.

У відзиві представник відповідач ОСОБА_2 позов не визнала у повному обсязі, посилаючись на те, що, позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом своїх прав, оскільки термін дії кредитної картки закінчився у березні 2016 року. Після цієї дати добровільного погашення не було, а примусове списання коштів без згоди боржника не перериває строку позовної давності. Тому представник відповідача ОСОБА_2 керуючись ч.3 та ч.4 ст. 267 ЦК України, просить застосувати до спірних правовідносин положення про строк позовної давності та відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог.

Від представника позивача АТ КБ ПриватБанк Свіхіної А.М. до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог з ОСОБА_1 в розмірі 14 241,19 грн. - заборгованості за тілом кредиту, в тому числі: 3 915,03 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 10 326, 16 грн. - заборгованість за простроченими відсотками а також понесені позивачем судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_3 у відповіді на відзив з доводами відповідача не погодилася. Посилалася на наявність у відповідача боргу у зазначеному позивачем розмірі. Також зазначала, що при підписанні кредитного договору відповідач погодився на те, що Банк має право списувати грошові кошти з будь-яких рахунків боржника, відкритих у Банку. Щодо пропуску строку позовної давності представник позивача зазначила, що відповідно до п.1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором збільшений до 50 років.

Відповідно до правил користування карткою строк дії картки діє до останнього календарного дня вказаного місяця, тобто до 03.2016 року а позивач звернувся до суду з позовом 16.09.2020 року, а тому позивач звернувся до суду з позовом в межах строку позовної давності.

Заслухавши представника відповідача ОСОБА_2 , яка по суті позовних вимог надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві, дослідивши письмові матеріали, суд дійшов висновку, щоу задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 вересня 2013 року ОСОБА_1 підписана анкета - заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, на підставі якої відповідачу видано кредитну карту № НОМЕР_1 від 02 вересня 2013 року з кредитним лімітом.

Відповідно до наданої АТ КБ «Приватбанк» довідки без номера та дати, строк дії кредитної картки № НОМЕР_1 від 02 вересня 2013 року, виданої відповідачу, закінчився у березні 2016 року (тобто 31 березня 2016 року).

Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві, ОСОБА_1 висловив свою згоду з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, при цьому він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, а екземпляр договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом роздруківки з офіційного сайту.

Згідно з наданим уточненим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31.07.2020 року становить 14 241,19 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту 3 915,03 грн.; заборгованість за відсотками 10 326,16 грн.

Представник відповідача просить суд застосувати строк позовної давності, оскільки строк дії кредитного договору сплив у березні 2016 року, а тому позивачу слід відмовити в задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовними вимогами 01.09.2020 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Таким чином, у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання.

Матеріали справи не містять доказів переукладання кредитного договору з відповідачем. Відтак строк кредитування за карткою № НОМЕР_1 від 02 вересня 2013 року до 31 березня 2016 року.

Згідно довідки АТ КБ 'ПриватБанк' без номеру і дати на ім`я відповідача надавалася одна картка № НОМЕР_2 , датою відкриття якої є 02.09.2013 року, термін дії 03.2016

Таким чином, у цій справі вимоги банку про стягнення процентів після 31 березня 2016 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають лише позовні вимоги про стягнення з відповідача тіла кредиту у розмірі 3 915,03 грн та відсотків за користування кредитними коштами, обрахованими за період з 02 вересня 2013 року до 31 березня 2016 року.

Однак, відповідач у своєму відзиві наполягає на застосуванні наслідків пропуску позивачем строку позовної давності під час звернення до суду з даним позовом.

ЄСПЛ, практика якого є обов`язковою для застосування національними судами, зауважує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу" (див. mutatis mutandis рішення у справах "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії" від 20 вересня 2011 року ("OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia", заява N 14902/04, § 570), "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" від 22 жовтня 1996 року ("Stubbings and Others v. the United Kingdom", заяви N 22083/93 і N 22095/93, § 51)).

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Висновок про правильне застосування норм матеріального права щодо позовної давності міститься, зокрема у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13.

Відповідно до цього висновку для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Отже, враховуючи, що з позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів АТ КБ «Приватбанк» звернувся 01.09.2020 року, то суд дійшов до висновку, що позивач пропустив трирічний строк звернення до суду (позовну давність), визначеного статтею 257 ЦК України, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Клопотань щодо його поновлення та доказів пропуску строку з поважних причин позивачем суду не надано, суд, з урахуванням заяви відповідача про застосування строків позовної давності та положень ст. 267 ЦК України, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

За умовами ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати, понесені АТ КБ «ПриватБанк», відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 223, 247, 263-265, 280-283, 288-289 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В позовних вимогах Акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 02 вересня 2013 року відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили через 30 днів, якщо не буде подана апеляційна скарга.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У відповідності до п.15.5 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України у новій редакції до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Миколаївського апеляційного суду або через суд першої інстанції.

Суддя : О. В. Кривенко