Постанова

Іменем України

22 липня 2020 року

м. Київ

справа № 180/893/16-ц

провадження № 61-9741св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Друга нікопольська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Марганецького районного суду Дніпропетровської області у складі судді Тананайської Ю. А. від 08 січня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду у складі колегії суддів: Городничої В. С., Варенко О. П., Лаченкової О. В., від 10 квітня

2019 року,

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про зменшення обов`язкової частки у спадщині.

Позовну заяву мотивовано тим, що вона є спадкоємцем за заповітом частини майна, яке належало спадкодавцю ОСОБА_6 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке складається з павільйону «Волна» з прибудовами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та всіх вкладів (грошових рахунків), що знаходяться у ПАТ КБ «Приватбанк». Державний нотаріус повідомила її про те, що окрім неї, на вищевказане майно (обов`язкову частку у спадщині) претендує відповідач, чоловік покійної -

ОСОБА_2 . Крім неї, ОСОБА_6 склала заповіт на

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на інше належне їй майно. Вказує, що за життя ОСОБА_6 жодного разу не складала заповіт на свого чоловіка ОСОБА_2 , перебувала з останнім у напружених відносинах і фактично не перебувала з ним у шлюбних відносинах, а тому просила обов`язкову частку у спадщині ОСОБА_2 , після смерті ОСОБА_6 , зменшити у чотири рази, порівняно із встановленою законом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області

від 08 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б давали підстави для зменшення обов`язкової частки у спадщині ОСОБА_2 , після смерті його дружини.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 08 січня

2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не звернули уваги на преюдиційні обставини, встановлені у рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2012 року, відповідно до яких стосунки між подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_2 ускладнилися та останній чинить перешкоди у користуванні належним дружині майном. Суди не взяли до уваги показання свідків про напруженні відносини подружжя. Крім того судами не звернуто уваги на майновий стан ОСОБА_2 , що має значення при вирішенні питання про зменшення обов`язкової частки у спадщині на підставі статті 1241 ЦК України.

Відзив на касаційну скаргу

У серпні 2019 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність ухвалених судами рішень.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 липня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 14 липня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_2 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 листопада 2005 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 склала заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_3 грошові заощадження, які знаходяться на рахунках, відкритих у Державному ощадному банку України.

Згідно з заповітом, складеним 18 травня 2015 року, ОСОБА_6 на випадок своєї смерті заповіла: ОСОБА_1 грошові заощадження, які знаходяться на рахунках, відкритих у ПАТ КБ «Приватбанк», павільйон «Волна» з прибудовами по АДРЕСА_2 ; ОСОБА_4 - квартиру АДРЕСА_3 ; ОСОБА_5 - квартиру АДРЕСА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

Після смерті ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 та ОСОБА_3 прийняли спадщину, подавши до нотаріуса у встановлений законом строк відповідні заяви.

ОСОБА_2 станом на 7 липня 2015 року досяг пенсійного віку, тобто був непрацездатним, та має право на обов`язкову частку у спадщині.

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_2 була призначена пенсія за віком в 2001 році.

26 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а 08 лютого 2016 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на обов`язкову частку у спадковому майні. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено з тих підстав, що спадкоємцем не надано документів, які підтверджують право власності на квартиру

АДРЕСА_3 , та не подано відомостей та документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області

від 29 грудня 2012 року частково задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 та зобов`язано останнього не чинити ОСОБА_6 перешкоди у користуванні будівлею АДРЕСА_2 .

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області

від 18 травня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування після смерті ОСОБА_6 .

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого

2020 року.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частини першої статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня

2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що суд може зменшити розмір обов`язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема майнового стану спадкоємця.

За змістом частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що позивач не надала належних та достатніх доказів на підтвердження того, що між відповідачем та спадкодавцем було припинено спілкування чи існували неприязні стосунки, зумовлені поведінкою саме відповідача, який є особою похилого віку, або інших обставин, які мають істотне значення, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Наявність неприязних стосунків між відповідачем та позивачем не може бути підставою для зменшення розміру обов`язкової частки чоловіка спадкодавця у спадщині.

Посилання касаційної скарги на преюдиційні обставини, встановлені у рішенні Марганецького міського суду Дніпропетровської області

від 29 грудня 2012 року, є необґрунтованими.

Преюдиція - це встановлене процесуальним законом правило (нетиповий нормативний припис) звільнення від доказування обставин, встановлених в мотивувальній частині рішення суду у цивільній, господарській, адміністративній справі, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини або постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, вироком, іншим кримінально-процесуальним актом, коли в силу закону завершення провадження по кримінальній справі не може бути закінчене постановленням вироку про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої їх ухвалено, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки зазначеним рішенням суд не встановлював обставин, з якими закон пов`язує можливість зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині, а лише керувався положеннями статті 391 ЦК України щодо права власника вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Це судове рішення не звільняє позивача від доказування.

При цьому судами попередніх інстанцій враховані обставини, встановлені рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області

від 18 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, зокрема факт проживання ОСОБА_6 на момент смерті із своїм чоловіком ОСОБА_2 у м. Марганець; піклування та догляд ОСОБА_2 за дружиною під час перебування останньої у лікарні (відвідування протягом усього часу перебування) та перед смертю спадкодавця (двічі викликав дружині швидку допомогу), а також організацію відповідачем поховання спадкодавця.

Вказані обставини спростовують доводи позивача про наявність підстав для зменшення обов`язкової частки відповідача у спадщині та відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Марганецького районного суду Дніпропетровської області від 08 січня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович