Номер провадження: 22-ц/813/2750/20
Номер справи місцевого суду: 520/8979/18
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2019 року, постановлену під головуванням судді Коваленко О.Б., -

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, в якому просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання, на підставі рішення Київського районного суду м.Одеси від 09 квітня 2012 року, визначивши розмір аліментів 2200 грн. щомісячно, починаючи з дати звернення до суду, тобто з 17.07.2018 року, пожиттєво.

В обґрунтування вимог позивачка зазначила, що між нею та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб. 09 квітня 2012 року рішенням Київського районного суду м. Одеси по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання дружин, призначено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання в сумі 500 грн., щомісячно, протягом строку інвалідності. На протязі тривалого часу аліменти на користь позивачки стягувались нерегулярно, що ставило її вкрай скрутне становище, про що свідчить листування державних виконавців з працівниками бухгалтерії по місцю роботи боржника. Доводилось за допомогою рішення суду стягувати значну заборгованість, яка утворилась, протягом багатьох місяців залишатись без будь якої матеріальної допомоги, що негативно вплинуло на її здоров`я.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів задоволений частково.

Збільшений розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.04.2012 року, та визначений розмір аліментів у сумі 2500 грн. щомісячно, починаючи з дати набрання законної сили судовим рішенням.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 , представник ОСОБА_2 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якої просить рішення суду скасувати, винести постанову, якою у задоволені позову відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_3 , представник ОСОБА_2 зазначає, що позивачем до справи були додані заява та додані до неї документи, які стали підставою для часткового задоволення позову, які відповідачем отримані не були, та не повинні були прийняти судом до розгляду у відповідності до норм цивільно-процесуального законодавства, також зазначив, що матеріальний стан позивачки не змінювався, а тому відсутні підстави для зміни розміру аліментів, крім того суд збільшивши розмір аліментів в своєму рішенні не обґрунтував таке збільшення саме до 2500 грн.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , опікун ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду відповідає вимогам закону, надані суду докази були отримані за місцем роботи боржника, якими в повному обсязі володів відповідач, в зв`язку з чим просила рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу відхилити.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 лютого 1992 року.

З 01 грудня 2009 року позивачці ОСОБА_1 встановлена 2 група інвалідності.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання дружини стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання в сумі 500 грн., щомісячно, протягом строку інвалідності.

Згідно довідки серія 10 ААВ №716262 від 17.12.2013 року ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи безстроково.

Відповідно довідки №4145 від 11 липня 2018 року ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Центральному об`єднаному УПФУ в м. Одесі і отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання, як інвалід 2 групи у розмірі 1452 грн.

З довідки №274 від 23 травня 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 , який працює в КП «Одесміськелектротранс» нарахований дохід за період з 01.11.2018 року по 30.04.2019 року у розмірі 104070, 60 грн., тобто його середньомісячна заробітна плата складає 17345 грн.

Задовольняючи позов, ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 76 СК України, після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. На підставі ст.79 ч 3 СК України, якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Судом, у відповідності до вимог закону, обґрунтовано було взято до уваги погіршення матеріального стану позивача, внаслідок загального збільшення цін на споживчі товари та ліки, також судом було враховано, що позивачка є інвалідом другої групи безстроково.

Відповідно до даних Міністерства фінансів України, які знаходяться у відкритому доступі, показники інфляції, зокрема, за останні роки складали: 2014 рік - 24,90%, 2015 рік - 43,30%, 2016 рік - 12,40%, 2017 рік - 13,70%, 2018 рік - 9,80%, 2019 рік - 2,70%.

Тобто, при визначенні розміру аліментів, судом першої інстанції вірно враховано матеріальне становище, сімейний стан позивача та відповідача, у зв`язку з чим суд збільшив стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання позивачки у розмірі 2500 грн. щомісячно на законних підставах та у відповідності до матеріалів справи.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем до справи були додані заява та додані до неї документи, які стали підставою для часткового задоволення позову, які відповідачем отримані не були, та не повинні були прийняти судом до розгляду у відповідності до норм цивільно-процесуального законодавства, а також те, що матеріальний стан позивачки не змінювався, а тому відсутні підстави для зміни розміру аліментів, крім того суд збільшивши розмір аліментів в своєму рішенні не обґрунтував таке збільшення саме до 2500 грн., колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, у відповідності до ст. 81 ЦПК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, позивачем були доведені та надані докази про зміну розміру аліментів, які у відповідності до діючого законодавства були прийняті судом та їм надана правова обґрунтована оцінка у рішенні суду.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 17 січня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра