РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2020 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого судді Якуші Н.В.,
при секретарі судових засідань Петрова Ж.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Державний нотаріус Другої Харківської міської державної нотаріальної контори головного територіального управління юстиції у Харківській області Міністерства юстиції України Одрінська Оксана Володимирівна, Харківська міська рада, про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем на час смерті та надання додаткового строку для прийняття спадщини, -
І. Стислий виклад позиції сторін.
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, у якій просила суд: встановити факт її постійного проживання на час відкриття спадщини, визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 на два місяці після набрання вироком законної сили.
В обґрунтування позовних вимог вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 . Померлою заповіт не складався. Спадкодавець володіла на праві спільної сумісної власності з іншими членами родини квартирою АДРЕСА_1 , в тому числі і з позивачем, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 22.12.1997 року, реєстровий номер 1016. Родинний зв`язок підтверджується свідоцтвом про народження від 24.09.1976 року. 22.06.2002 року вона зареєструвала шлюб та змінила прізвище на « ОСОБА_4 », який рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01.10.2012 року було розірвано. Після розірвання шлюбу вона залишила собі прізвище « ОСОБА_4 ». Зазначила, що мешкає в даній квартирі майже з народження. З 1993 року має прописку, а зараз реєстрацію місця проживання. Вказала, що її мати також мешкала в цій квартирі разом із нею. Останні декілька років вона тяжко хворіла на онкологічне захворювання та потребувала постійного догляду. Про те, що її мати була зареєстрована за іншою адресою ( АДРЕСА_2 ) вона дізналась коли мати вже тяжко хворіла. Її мати померла в лікарні 16.10.2016 року, куди її доставила карета швидкої медичної допомоги з адреси: квартира АДРЕСА_1 . Зазначила, що крім неї, спадкоємицею є її сестра ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка із заявою на прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 не зверталась. Вказала, що сестра на прийняття спадщини не претендує. Крім того вказала, що вона пропустила строк для прийняття спадщини у зв`язку з тим, що вважала спадщину прийнятою, оскільки все життя мешкала з матір`ю.
На адресу суду надійшов письмовий відзив від відповідача, який остання у наданій до суду заяві просила не розглядати. Зміст письмового відзиву складався з того, що ОСОБА_2 просила відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/4 частка у праві спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності від 22.12.1997 року. Спадкоємцями першої черги після смерті матері є вона та позивач по справі, оскільки з чоловіком спадкодавець була розлучена більше п`ятнадцяти років тому, батьки спадкодавиці померли раніше, інших дітей вона не мала. Заповіт ОСОБА_3 не складала. Зазначила, що з заявою про прийняття спадщини у передбачений законом строк вона не зверталась, оскільки вважала себе такою, що фактично прийняла спадщину. Посилання позивача на те, що вона не претендує на прийняття спадщини не відповідає дійсності.
На адресу суду надійшла письмова заява відповідача ОСОБА_2 , в якій остання зазначила, що визнає позовні вимоги у повному обсязі, посилалась на те, що її мати ОСОБА_3 останні 20 років свого життя мешкала за адресою: АДРЕСА_3 , а останні кілька років свого життя тяжко хворіла. Зазначила, що її сестра, позивач по справі, мешкає зі своєю сім`єю за адресою: АДРЕСА_3 та доглядала їх матір до самої смерті. Повідомила суд, що не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері та пропустила строк для подачі заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. У цій же заяві просила суд вимоги позивача задовольнити та надісланий нею раніше відзив на позовну заяву не розглядати.
ІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та наданий час для усунення недоліків.
04 жовтня 2019 року позивачем були усунуті вказані недоліки, про що подана відповідна заява.
Ухвалою суду від 09 жовтня 2019року провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Державний нотаріус Другої Харківської міської державної нотаріальної контори головного територіального управління юстиції у Харківській області Міністерства юстиції України Одрінська Оксана Володимирівна, про встановлення факту спільного проживання та надання додаткового строку для прийняття спадщинивідкрито, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 21 січня 2020 року у прийнятті визнання відповідачем ОСОБА_5 позову було відмовлено, підготовче провадження цивільній справі було закрито, справу призначено до розгляду, залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Харківську міську раду.
Ухвалою суду від 03 березня 2020 року було витребувано посвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 .
Ухвалою суду 10 червня 2020 року було витребувано копію заповіту у спадковому реєстрі за №1809616 від 25.06.1985 року.
ІІІ. Пояснення учасників справи в судовому засіданні.
У судове засідання позивач не з`явилась, її представник ОСОБА_9 підтримав заявлені у позові вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі, наводив аргументи, викладені у позові. Позивач ОСОБА_1 , була допитана у судовому засідання 10.06.2020 року та повідомила суду, що разом з матір`ю мешкала за адресою АДРЕСА_3 все своє життя, мешкали вони однією родиною, один одному допомагали.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, була повідомлена своєчасно та належним чином, у своїй заяві від 02.01.2020 року просила суд розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала.
Представник третьої особи Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення судового засідання не надходило.
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суду показали, що є сусідками позивача за адресою АДРЕСА_3 та підтвердили суду, що померла ОСОБА_3 мешкала у цій квартирі з часу її вселення у 60 роках та до самої її смерті. Зазначили, що у цій же квартирі мешкала і позивач. Між позивачем та померлою ОСОБА_3 були дуже добрі відносини, вони піклувалися один про одного, коли позивач народила дитину, то ОСОБА_3 допомагала їй її виховувати, потім ОСОБА_3 почала хворіти, ОСОБА_12 забезпечувала їй належне лікування та догляд.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 17.10.2016 року (а.с.7).
Відповідно до долученої копії лікарського свідоцтва про смерть №1043 від 17.10.2016 року судом встановлено, що померла ОСОБА_3 , 1952 р.н., була зареєстрована за адресою АДРЕСА_5 , гурт1 (а.с.9) та 06.12.2016 року була знята з реєстрації у зв`язку із смертю (а.с.71). При цьому, наявна у справі копія паспорту ОСОБА_3 свідчить про те, що остання була зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 з 06.03.1975 до 16.07.2002 року.
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 24.09.1976 р. вбачається, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_7 та ОСОБА_3 (а.с.19).
Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища вбачається, що відповідно до актового запису від 22.06.2002 року №340 ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_13 та змінила прізвище на ОСОБА_4 (а.с.132).
Як вбачається з копії засвідченої спадкової справи №223П/2019, заведеної ІНФОРМАЦІЯ_5 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкова справа була заведена на підставі заяви ОСОБА_1 , позивача по справі, яка у своїй заяві зазначила, що фактично прийняла спадщин, оскільки фактично проживала з померлою за однією адресою, та протягом встановлених строків від спадщини не відмовилась.
Крім того, з матеріалів спадкової справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса із заявою від 02.01.2020 року, зі змісту якої вбачається, що остання не мешкала разом із спадкодавцем за однією адресою на час її смерті, на спадщину не претендує та не заперечує, щоб свідоцтво на право спадщини отримала спадкоємець ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину, оскільки проживала з матір`ю за однією адресою на час сметрі останньої.
Також встановлено, що постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.08.2019 року позивачу по справі було відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що спадкоємець пропустив, встановлений законом строк для прийняття спадщини. Зі змісту постанови вбачається, що згідно Витягу з Єдиного спадкового реєстру за №57338040 від 27.08.2019 року спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , не заводилась. Спадкоємець за законом ОСОБА_1 на час відкриття спадщина, не була зареєстрована разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, факт фактичного проживання його зі спадкодавцем, судом не встановлено, рішення суду, у відповідності ст. 1272 ЦК України, про визначення їй додаткового строку, для подання нею заяви про прийняття спадщини, не надано (а.с.11).
Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 22.12.1997 року №1016 було посвідчено, що квартира АДРЕСА_6 , дійсно належить ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 (а.с.21).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.07.2020 року, інформація щодо права власності, інші речові права, іпотеки та обтяження щодо квартири за адресою: АДРЕСА_3 відсутня.
Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за адресою: АДРЕСА_3 станом на 10.06.2020 року зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.177).
V. Норми права, що підлягають застосуванню.
Статтею 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно із частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Частиною першою статті 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Місцем проживання фізичної особи згідно із частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
При цьому місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Місце проживання це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Встановлення зазначених обставин є необхідним для вирішення питання щодо можливості застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України.
З аналізу наведених норм можна дійти висновку про те, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з реєстрацією місця проживання спадкодавця, а відповідно до статті 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання спадкодавця, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку.
При цьому відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини частини 3 статті 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.
Така правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 01 серпня 2018 року у справі № 212/9157/15-ц та від 10 січня 2019 року у справі 484/747/17.
У справах про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем у разі наявності спору, належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 21 лютого 2019 року у справі № 420/2383/16-ц.
Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Наведене свідчить, що територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування є відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця спадкоємців.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
VІ. Позиція суду та висновки суду за результатами розгляду справи.
Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач обґрунтовувала свої вимоги тим, що вона хоче набути статусу спадкоємця померлої ОСОБА_3 , оскільки звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за матір`ю, з якою мешкала за однією адресою на день її смерті.
Отже, предметом спору у цій справі є захист спадкового права ОСОБА_1 , як майнового об`єкта цивільного права.
Суд зазначає, що питання про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, з огляду на обставини, встановлені судом, можуть бути вирішені в судовому порядку лише за належного суб`єктного складу, що передбачає участь в справі як спадкоємців, які прийняли спадщину, так і органу місцевого самоврядування, що діє від імені територіальної громади, якій може відійти відумерла спадщина, зокрема, у разі відсутності спадкоємців, які б прийняли спадщину.
При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами у справах про спадкування є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Так, виходячи із встановлених у судовому засіданні обставин та заяви відповідача від 02.01.2020 року, яку вона долучила до матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_2 , інша донька померлої ОСОБА_3 була зареєстрована з ОСОБА_3 за однією адресою, тобто є особою, що фактично прийняла спадщину після своєї матері, а тому є належним відповідачем у цій справі. При цьому, складання відповідачем ОСОБА_2 відмови у прийнятті спадщини за законом, вказані обставини не змінює, оскільки відмова від прийняття спадщини була направлена до нотаріальної контори поза межами строку звернення із цією заявою.
Щодо отриманого з архіву копії заповіту, складеного 25.06.1985 року від імені ОСОБА_3 , яка мешкає за адресою АДРЕСА_7 , то суд вважає його таким, що не містить у собі інформації щодо предмета доказування, тобто не є належним доказом, який встановлює чи спростовує обставини, які мають значення для розгляду справи, бо у вказаному заповіті відсутні відомості щодо року народження заповідача, а тому немає можливості однозначно ідентифікувати її особу, та крім того, адреса реєстрації особи, яка склала заповіт є відмінною від встановленого місця реєстрації померлої ОСОБА_3 , яка на час складання цього заповіту була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ,що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорту на ім`я ОСОБА_3 .
Посилання представника Харківської міської ради зазначені у письмових поясненнях, в яких останні проти позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні, суд оцінює критично, оскільки вони були спростовані встановленими у судовому засіданні обставинами, а саме судом було встановлено родинний зв`язок між позивачем та померлою, факт їх проживання однією родиною було підтверджено свідченнями свідків та заявою відповідача по справі, яка вказані обставини підтвердила, проти задоволення позову не заперечувала, іншими доказами по справі.
Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 в цій частині обґрунтована та підлягає задоволенню.
Щодо вимоги позивача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, то суд зазначає наступне.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
У судовому засіданні представник позивача наголосив на тому, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини, оскільки вважала себе такою, що фактично прийняла спадщину.
Разом з тим, відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» необґрунтованою є практика місцевих судів щодо визнання поважності причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини фактичним користуванням і володінням майном спадкодавця або ж проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що підстав для задоволення вимоги позивача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини немає.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд зазначає, що інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів у позивача для вчинення нею дій по зверненню до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті матері, наведено не було.
VІІ. Судові витрати.
Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 133, 141, 247, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Державний нотаріус Другої Харківської міської державної нотаріальної контори головного територіального управління юстиції у Харківській області Міністерства юстиції України Одрінська Оксана Володимирівна, Харківська міська рада, про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем на час смерті та надання додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити частково.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 за спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_12 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ,

Представник позивача адвокат Дядейко Олександр Олександрович, адреса для листування: м. Харків, пр.. Науки, оф. 3А/36-Г.

Відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_8 ,

Треті особи Харківська міська рада, , адреса для листування 61007, м. Харків, майдан Конституції, Державний нотаріус Другої ХМДНК Одірнська О.В., адреса для листування: 61093, м. Харків, вул. Озерянська, 6.

Повне судове рішення складено 27.07.2020 року.

Суддя-