ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року м. Чернівці

справа № 725/3749/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.

секретар Герман Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про зняття арешту з майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 жовтня 2019 року (головуючий у 1-й інстанції Нестеренко Є.В.),

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про зняття арешту з майна.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 20 березня 2013 року заступником начальника Першотравневого відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції Мандзюком О.І. було винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №37126125 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 шкоди у сумі 120 000 гривень.

26 квітня 2013 року під час виконання виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на земельну ділянку площею 0,21 га, що знаходиться на території села Червона Діброва Михайлівської сільської ради та на заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику. В подальшому 10 лютого 2014 року заступником начальника Першотравневого ВДВС Чернівецького міського управління юстиції Мандзюком О.І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

________________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/62/20 Категорія 83

З інформаційної довідки реєстру нерухомого майна від 06.06.2019 року вбачається, що арешт накладений у відповідності до постанови від 26.04.2013 року з майна не знятий.

Боржник по виконавчому провадженні ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якого, згідно заповіту, відкрилася спадщина в тому числі на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , на яку накладений арешт, що порушує її право отримати належне за заповітом майно.

Просила суд зняти арешт з двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , який накладено постановою Першотравневого відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції від 26.04.2013 року по виконавчому провадження ВП №37126125.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 жовтня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням усіх фактичних обставин справи, порушенням норми матеріального і процесуального права.

Посилається на те, що арешт накладений у відповідності до постанови від 26.04.2013 року на майно, в тому числі на двокімнатну квартиру, порушує її право отримати належне за заповітом її дідуся, майно.

Просила скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення про повне задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст.367ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Перший відділ державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області є неналежним відповідачем по справі.

Колегія суддів вважає правильними зазначені висновки суду першої інстанції.

Судом установлено, що згідно державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_2 був власником двокімнатної квартири АДРЕСА_2 .

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 04.12.2012 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 було стягнуто шкоду у розмірі 120000 гривень.

20 березня 2013 року заступником начальника Першотравневого відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції Мандзюком О.І. було винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №37126125 про стягнення з померлого ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 шкоди у сумі 120000 гривень. В подальшому 26.04.2013 року державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

10 лютого 2014 року заступником начальника Першотравневого ВДВС Чернівецького міського управління юстиції Мандзюком О.І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із вжиттям усіх заходів щодо звернення стягнення на майно, що перебуває на території Першотравневого відділу ДВС Чернівецького МУЮ, та передано до Глибоцького відділу РУЮ в Чернівецькій області для подальшого виконання, у зв`язку із перебування на їхній території іншого майна боржника.

Згідно заповіту від 28.07.2004 року ОСОБА_2 заповів усе належне йому майно у рівних частина ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до якого входить: двокімнатна квартира АДРЕСА_2 , земельна ділянка площею 0,21 га, що знаходиться на території села Червона Діброва Михайлівської сільської ради, та грошові кошти.

Відповідно до свідоцтва про зміну прізвища імені, по батькові від 01.02.2005 року, зареєстрованим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького обласного управління юстиції, актовий запис №7, ОСОБА_4 змінила своє прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » та ім`я з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ».

Згідно свідоцтва про шлюб, зареєстрованого 01.07.2017 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Чернівецькій області, ОСОБА_10 змінила своє прізвище на

« ОСОБА_11 ».

Як вбачається із відповіді Першого відділу ДВС м. Чернівці ГТУЮ в Чернівецькій області від 18.10.2019 року №14.1-16/4324 ВП №37126125 закінчено на підставі п.10.ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме направлено за належністю до іншого відділу виконавчої служби - Глибоцького відділу ДВС РУЮ.

З реєстру автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 15.07.2019 року вбачається, що виконавче провадження №37126125 з 17.02.2014 року перебуває на примусовому виконанні Глибоцького РВ ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області.

Так, відповідно до п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України позивач на власний розсуд визначає особу, яка стає відповідачем, про що зазначається в позовній заяві.

Згідно положень ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах 1 та 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Таким чином, з аналізу вищевказаних норм права вбачається, що діючим законодавством саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

При цьому, з урахуванням наведених в постанові Верховного суду від 24 квітня 2019 року висновків у цій справі суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості вирішення питання про заміну неналежного відповідача, оскільки по суті справа вирішується судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності і обґрунтованості ухваленого судом першої інстанції рішення в межах, встановлених статтею 367 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Такий висновок узгоджується з правовою позицію, яку Велика Палата Верховного Суду виклала у своїй постанові від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц та Верховний Суд виклав у своїй постанові від 25 квітня 2019 року у справі № 583/3361/17.

Аналізуючи вищевикладене, колегією суддів встановлено, що матеріали справи не містять клопотання позивача про заміну неналежного відповідача на належного.

Відповідно до положень частин 1,2 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй,

а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Згідно п.2 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження).

На підставі викладеного відповідачем по даній справі може бути особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, тобто стягувач у виконавчому провадженні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що належним відповідачем у даній справі, має виступати особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, тобто ОСОБА_3 , а третьою особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено Глибоцький РВ ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області.

Враховуючи вищевикладене апеляційний суд не робить висновку про обґрунтованість та доведеність позову, оскільки суд не вправі розглянути спір по суті заявлених вимог за відсутності належного відповідача у справі.

Разом з тим, позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом до належного відповідача, тому і право на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не є порушеним.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення або з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 січня 2020 року.

Головуючий: А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська

І.Б. Перепелюк