ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/3798/19 Номер провадження 22-ц/814/1384/20Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю.А. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна»

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 березня 2020 року у складі судді Іващенко Ю.А.

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року представник позивача ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Позов мотивовано тим, що 16 листопада 2017 року на вул. Котляревського, вул. Костянтинівській у м. Прилуки Чернігівської області відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ГАЗ 2705, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив проїзд регульованого перехрестя на заборонений сигнал світлофору та допустив зіткнення з автомобілем Renault Megane д.н.з НОМЕР_2 під керуванням страхувальника ОСОБА_2 , що спричинило пошкодження транспортних засобів.

24 листопада 2017 року відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Класичне» № -0000001 від 25 жовтня 2017 року позивач здійснив виплату страхового відшкодування страхувальнику ОСОБА_2 в сумі 117 939,15 грн.

Постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 грудня 2017 року у справі № 742/3616/17 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вважає, що до позивача на підставі статті 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» перейшло право вимоги, яке потерпілий мав до відповідача як особи, яка безпосередньо завдала йому шкоди внаслідок ДТП, у розмірі 117 939,15 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивачем було надіслано відповідачу письмові вимоги (претензії) вих. № 222 від 21.06.2019 року та № 335 від 05.07.2019 року про відшкодування вказаної шкоди, які залишено без задоволення.

Посилаючись на викладене, просив суд стягнути з ОСОБА_1 завдану ним майнову шкоду в розмірі 117939,15 грн., 1921 грн. судового збору та 9090,40 грн. витрат на професійну правничу допомогу на користь ТОВ «Юридична компанія «Стратег».

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 березня 2020 року позов ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» майнову шкоду в розмірі 17 939 грн. 15 коп.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» судовий збір в розмірі 292 грн. 19 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до положень статті 1194 ЦК України у системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки на час настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ТДВ «Страхове Товариство «Домінанта» згідно полісу страхування власників наземних транспортних засобів № АМ /1566030 , а страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну за даним полісом становить 100 000,00 грн., то до стягнення з відповідача підлягає різниця між фактичним розміром завданої шкоди (117 939,15 грн.) і сумою страхового відшкодування (100 000,00 грн.), а саме майнова шкода в розмірі 17 939 грн. 15 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що на момент подання позову та прийняття оскаржуваного рішення позивач не міг заявити свої вимоги про відшкодування шкоди до ТДВ «СТ «Домінанта» з причин, що не залежали від нього, оскільки строк пред`явлення кредиторами своїх вимог до ТДВ «СТ «Домінанта», яке перебуває в стані припинення з 13.06.2019 року, закінчився ще 13.08.2019 року, а МТСБУ відповідно до п.п. «а» п. 41.2 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, для виконання зобов`язань страховика - повного члена МТСБУ за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності лише у разі недостатності коштів та майна страховика, визнаного банкрутом та/або ліквідованого.

Вважає, що договірне зобов`язання між відповідачем та ТДВ «СТ «Домінанта» на момент подання позову та прийняття оскаржуваного рішення було припинене на підставі частини першої статті 607 ЦК України через неможливість його виконання, а тому позивач має право на відшкодування відповідачем завданої внаслідок ДТП шкоди на загальних підставах в рамках виконання деліктного зобов`язання відповідно до частини першої статті 1166, пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Частина третя статті 3 ЦПК України встановлює, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК України).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що 16 листопада 2017 року о 04-50 год. в м. Прилуки по вул. Котляревського відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ГАЗ 2705, д.н.з. НОМЕР_1 здійснив проїзд регульованого перехрестя вул. Костянтинівська-Котляревського на заборонений сигнал світлофору, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Renault Megane д.н.з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 грудня 2017 року у справі № 742/3616/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за статтею 124 КУпАП із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Майнові інтереси власника автомобілю Renault Megane д.н.з НОМЕР_2 ОСОБА_3 , що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, на момент ДТП були застраховані у ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» за договором № -0000001 добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Класичне» від 25 жовтня 2017 року.

16 листопада 2017 року ОСОБА_3 подав позивачеві повідомлення № 15846 про настання події, що має ознаки страхового випадку, а 23 листопада 2017 року - заяву на виплату страхового відшкодування на ФОП ОСОБА_4 згідно рахунку-фактури № 023 від 17 листопада 2017 року щодо вартості відновлювального ремонту автомобілю страхувальника на суму 117 939,15 грн.

24 листопада 2017 року платіжним дорученням № 4338 згідно страхового акту № 1601-2101/17-71101 від 24 листопада 2017 року позивач здійснив виплату страхового відшкодування страхувальнику ОСОБА_3 у розмірі 117 939,15 грн.

Цивільно-правова відповідальність володільця автомобілю ГАЗ 2705, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (поліс обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № АМ / 1566030 від 10 серпня 2017 року) з лімітом відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну - 100 000,00 грн. на кожного потерпілого.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між учасниками справи виникло декілька цивільно-правових зобов`язань: договірне зобов`язання між позивачем і потерпілою особою ОСОБА_3 - за договором добровільного майнового страхування (стаття 979 ЦК України, частина перша, пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»); деліктне зобов`язання між потерпілою особою ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_1 - із завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки (статті 1187, 1188 ЦК України) та договірне зобов`язання між відповідачем ОСОБА_1 та ТДВ «СТ «Домінанта» - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 999 ЦК України, пункт 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування», статті 6, 10, 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Після виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Класичне» відповідно до статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією, як вірно зазначено місцевим судом.

Разом з тим, згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (пункти 69-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц).

Суд першої інстанції вірно встановив, що майнову відповідальність за шкоду, завдану потерпілому ОСОБА_3 у межах ліміту відповідальності страховика - 100 тис. грн. має нести ТДВ «СТ «Домінанта», яке є зобов`язальною особою, та обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ПрАТ «СК «Євроінс Україна» до ОСОБА_1 лише в межах різниці між розміром завданої шкоди (виплаченого потерпілому страхового відшкодування) і сумою страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини сторін.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо припинення дії договору обов`язкового страхування (поліс № АМ1566030) на момент подання позову та ухвалення оскаржуваного рішення є безпідставними, оскільки правове значення має чинність полісу внутрішнього страхування на момент настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого, що підтверджується інформацією Централізованої бази даних МТСБУ.

У вказаній постанові від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, яку правомірно врахував суд першої інстанції при вирішенні справи, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

За таких обставин, у разі якщо позивач (особа, якій завдана шкода) не звертався до страховика відповідача (завдавача шкоди) та не отримував його відмову у виплаті страхового відшкодування, а пред`явив відразу вимогу до особи, відповідальної за шкоду, то відсутні передбачені законом підстави для задоволення його позовних вимог в цій частині.

Рішення засновників ТДВ «СТ «Домінанта» щодо припинення юридичної особи страховика прийнято 13.06.2019 року - через півтора роки після настання страхового випадку та виникнення у позивача права вимоги до страховика цивільно-правової відповідальності заподіювача шкоди. Нездійснення позивачем свого права на одержання страхового відшкодування від страховика не є підставою для стягнення цих коштів з особи, відповідальність якої застрахована.

Згідно інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридична особа ТДВ «СТ «Домінанта» не припинилася, а отже, не втратила цивільної та процесуальної право- й дієздатності, а тому доводи апеляційної скарги позивача про неможливість одержання страхового відшкодування від страховика відповідача ґрунтуються на припущеннях.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика, правонаступника якого встановлено, договори страхування зберігають свою силу до закінчення строку дії такого договору.

У разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія.

У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Таким чином, вирішуючи справу, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права й висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи наведене, судова колегія апеляційного суду залишає апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» - залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.Б. Бутенко

Судді: О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна