Справа №477/52/20
Провадження №2/477/276/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді Саукової А.А.,

із секретарем судового засідання Тристан В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк» або Банк) звернулося до суду позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором від 05 серпня 2011 року, укладеним між позивачем та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на загальну суму 12956,30 грн.

В обґрунтування свого позову зазначав, що 05 серпня 2011 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір кредиту шляхом підписання заяви-анкети та приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ Приватбанк з оформленням пластикової кредитної картки.Відповідно до укладеного договору позивач надав кредит в сумі 13200 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак позичальник не виконував умови кредитного договору в частині вчасного повернення кредиту та відсотків за користування ним, в зв`язку з чим за ним виникла заборгованість. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Відповідачі по даній справі є спадкоємцями померлого, які постійно проживали з ним на час смерті, отже прийняли спадщину, до складу якої входять у тому числі, й кредитні зобов`язання спадкодавця.

В судове засідання представник позивача за позовом не з`явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, надав заяву з проханням здійснити заочний розгляд справи за його відсутності. Також надіслав відповідь на відзив (а.с.118-123) в яких просив позов задовольнити.

ВідповідачіОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, від їх представника - адвоката Ткаченко Я.О. надійшла заява, в якій вона просила справу розглянути за її відсутності та відсутності відповідачів, у задоволенні позовних вимог просила відмовити та підтримала заперечення до позову зазначені у відзиві (а.с.72-75).

У відзиві на позовну заяву, представник відповідачів зазначила, про позовна заява необґрунтована та позовні вимоги не відповідають чинному законодавству. Відповідачам не було відомо про укладення померлим ОСОБА_3 договору про отримання кредиту та наявність заборгованості перед позивачем. Відповідачі не отримували у спадщину після померлого ОСОБА_3 ніякого майна, в зв`язку з його відсутністю, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав. Також є невідповідність у даті укладення договору, 05 серпня 2011 року або ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідно розрахунку заборгованості, позивач з 27 листопада 2014 року припинив нараховувати проценти, тобто позивачу стало відомо, що боржник помер саме в листопаді 2014 року. В той же час позивач не пред`явив вимоги до спадкоємців у строки встановлені ст.1281 ЦК України (а.с.72-75).

У своїй відповіді на відзив представник позивача зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер. Позивачу стало відомо про смерть позичальника 22 листопада 2015 року, а 27 листопада 2015 року, у встановлений ст.1281 ЦК України позивач заявив претензійну вимогу до спадкоємців боржника шляхом направлення претензії до нотаріальної контори. Таким чином строк передбачений ст.1281 ЦК України не пропущений. Крім того строк дії кредитної картки, отриманої ОСОБА_3 до березня 2016 року. Строк погашення кредиту в повному обсязі визначеному останнім днем, вказаним на картці. Отже, строк пред`явлення кредиторських вимог не пропущений, оскільки з позовом банк звернувся до суду 08 січня 2020 року.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих доказів, встановив наступні обставини та взаємовідносини сторін та дійшов до такого висновку.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що 05 серпня 2011 року ОСОБА_3 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ Приватбанк, за змістом якої він погодився, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним і Банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився з даним договором до його укладання і погодився з його умовами (а.с.6).

З наданого Банком розрахунку заборгованості та виписки по кредиту, заборгованість ОСОБА_3 становить 12956,30 грн., яка складається з наступного: заборгованості за тілом кредиту в сумі 12591,42 та заборгованості за відсотками в сумі 364,88 грн.(а.с.4-5,126-131).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказує, що є невідповідність у даті укладення договору: 05 серпня 2011 року або 27 червня 2012 року. Однак, з матеріалів справи вбачається, що анкета заява позичальником підписана 05 серпня 2011 року та йому видана одна кредитна картка, а 27 червня 2012 року - це дата активації картки ( а.с. 125,126).

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.85).

Дослідивши копію спадкової справи № 222/2015, після смерті ОСОБА_3 , судом встановлено, що 22 листопада 2015 р. позивачем була направлена претензія кредитора до Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області, в зв`язку з чим 03 грудня 2015 року зроблено запис в книзі обліку і реєстрації спадкових справ та заведено спадкову справу. На запит нотаріальної контори Шевченківська сільська рада Вітовського району Миколаївської області надала довідку про те, що на день відкриття спадщини, разом з ОСОБА_3 були зареєстровані дружина - ОСОБА_2 і син ОСОБА_1 (а.с.170-186).

Однак, станом на час розгляду справи до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину ніхто не отримував.

Відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відомості щодо наявності нерухомого майна у ОСОБА_3 відсутні (а.с.86).

При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

За положеннями ст. 1281 ЦК України (у редакції, що діяла на день відкриття спадщини), спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Аналіз статті 1281 ЦК України дає підстави для висновку, що строки пред`явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців є обмежувальними (преклюзивними), тобто їх пропущення припиняє права кредиторів, а тому ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються.

Щодо тверджень позивача у відповіді на відзив, що про смерть позичальника йому стало відомо 22 листопада 2015 року та доказів іншого відповідачами не надано, суд зазначає наступне.

Згідно розрахунку заборгованості, банк припинив нарахування процентів ОСОБА_3 з листопада 2014 року, про це вказує у відзиві і представник відповідачів, однак представник Банку у своїй відповіді на відзив жодного пояснення цьому факту не надав, лише зазначив про те, що дізнався про смерть позичальника 22 листопада 2015 року.

Припинення нарахування процентів з листопада 2014 року, хоча сам розрахунок охоплює період з 2012 по 2017р.р., та відсутність пояснень банку про причини припинення нарахування процентів саме у цей період, на думку суду, підтверджує позицію відповідачів, що саме в цей період банку стало відомо про смерть позичальника, про що зазначають відповідачі у відзиві.

В силу ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна.

Тобто, у спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, а саме в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Позивач вказує, що відповідачі постійно проживали з ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, що підтверджується копіями їх паспортів, тому вважаються такими, що прийняли спадщину

Разом з тим, суд зазначає, що факт постійного проживання відповідачів на момент смерті із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не свідчить про те, що спадкодавець був власником будинку.

Звертаючись із позовом до відповідачів, як до спадкоємців ОСОБА_3 , позивач мав довести, що спадкоємцями всього майна є саме відповідачі та у якій частці.

Позивач не надав доказів на підтвердження того, що спадкодавцю за життя взагалі належало будь-яке рухоме чи нерухоме майно.

В той же час, відповідачі у відзиві, копія якого направлялась банку, зазначили про відсутність будь-якого майна у ОСОБА_3 , що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відповідно до якої відомості щодо наявності нерухомого майна у ОСОБА_3 відсутні.

Як слідує зі спадкової справи, з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса ніхто не звертався та свідоцтва про право власності на майно в порядку спадкування не видавались.

Позивач, зазначивши у позові про розгляд справи у відсутність його представника, та отримавши відзив відповідачів, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався, доказів наявності спадкового майна не надав.

Відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно чч.1-2 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За положеннями частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно змісту статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У відповідності до статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі ст. 141 ЦПК України суд не відшкодовує позивачу понесені ним судові витрати через те, що у задоволенні його позову було відмовлено у повному обсязі.

Керуючись статями 258, 259, 263, 265, 279, 280-282, ЦПК України,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне найменування сторін:

позивач акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», 01001, м. Київ вул. Грушевського, 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 14360570.

відповідач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_2 ;

Повний текст рішення складений і підписаний 21 грудня 2020 року.

Суддя А.А. Саукова