Номер провадження 2/754/491/20
РІШЕННЯ

Іменем України

24 січня 2020 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Клочко І.В.

за участю

секретаря судового засідання Шевчук М.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про встановлення батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 1998р. вона проживала спільно з відповідачем, аз 17.11.2001р. в зареєстрованому шлюбі. В зареєстрованому шлюбі у сторін народились ОСОБА_3 , 2002 року народження, та ОСОБА_4 , 2004 року народження.

У зв`язку з тим, що сімейне життя не склалось між сторонами, зареєстрований шлюб було розірвано 19.01.2006р.

Через пів року після розірвання шлюбу, відповідач став ініціатором налагодження та відновлення сімейних стосунків з позивачем без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_5 , однак відповідач відмовився подавати документи до органів РАГСу для визнання батьківства.

Після народження третьої дитини, позивач тривалий час проживала у батьків, а відповідач жив своїм життям, не надавав матеріальної допомоги позивачу та кошти на утримання дітей.

Останнє нетривале примирення сторін і спроба налагодити сімейні відносини закінчились народженням четвертої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, відповідач відмовився від визнання батьківства при реєстрації дитини в органах РАГСу.

При реєстрації ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в Деснянському відділ реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Київського міського управління юстиції, прізвище, ім`я та по батькові дітей записано відповідно до ч.1 ст. 135 СК України.

Оскільки діти проживають разом з позивачем, а відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, остання, відповідно до ст. 180 СК України, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

З огляду на викладене, позивач просить визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_5 та ОСОБА_7 та стягнути з нього аліменти на утримання дітей в розмірі 2000грн. на кожну дитину, починаючи з 17.10.2018р. до їх повноліття.

В судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву за викладеними в ній обставинами та просила задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся за зареєстрованим місце проживання, однак всі судові повістки повертались з відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язок щодо пересилання поштового відправлення». За даних обставин, суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що 17.11.2001р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Новоград-Волинського міського управління юстиції Житомирської області (а.с.10).

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №61 від 19.01.2006р. (а.с.11).

Відповідно до копій свідоцтв про народження, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зазначено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.12).

Відповідно до копій свідоцтв про народження, батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.13,14).

Згідно витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька від 12.06.2019р., відомості про батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_2 записані відповідно до ч.1 статті 135 СК України (а.с.42-43).

Відповідно до довідки про забезпеченість житловою площею та комунальними послугами від 09.10.2018р. та довідки форми №3 від 09.10.2018р., позивач ОСОБА_1 та її діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 зареєстровані у житловому приміщенні - квартирі АДРЕСА_1 (а.с.15,16).

В підтвердження сумісного проживання сторін, позивач надала довідку ЖБК «Кристал-16» від 06.11.2012р., згідно якої ОСОБА_2 дійсно прописаний та проживає за адресою - АДРЕСА_2 (а.с.17).

Відповідно до копії картки зареєстрованого місця проживання виданої 09.10.2018р., ОСОБА_2 21.08.2012р. був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , знятий з реєстрації місця проживання 23.11.2012р. за адресою - АДРЕСА_3 (а.с.18).

Обидві вищевказані довідки суд не приймає до уваги, оскільки останні не підтверджують батьківство відповідача стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Подані письмові заяви ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в яких особи підтверджують, що ОСОБА_2 на момент народження двох молодших дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 проживав разом з позивачкою та вів разом з нею спільне господарство, суд не приймає до уваги, оскільки дані особи не були попереджені про відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів.

Також за вищевказаних підстав суд не приймає письмові пояснення ОСОБА_13 .

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Аналогічні положення містяться у статтях 15, 16 ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері.

Відповідно до роз`яснень п.9 Постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Згідно до ч. 1 ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання батьківства.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 СК України, жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як про батька дитини з актового запису про народження дитини і така вимога матері відповідно до ч. 2 цієї статті може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство».

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст.128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Будь-яких інших доказів на підтвердження доводів позивача суду не надано.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Вирішуючи справу в межах наданих до суду доказів та матеріалів, враховуючи встановлені судом обставини та дані про батька ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , які записані зі слів матері, відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, як ОСОБА_2 , а не ОСОБА_2 , суд приходить до висновку про відсутність підстав для встановлення батьківства.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.2 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Оскільки позивачем не доведено факт батьківства ОСОБА_2 , суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 12, 13, 19, 76-79, 81, 141, 206, 258-260, 263-265 ЦПК України, статтями 125, 128, 129, 134, 138 Сімейного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд -

в и р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - повністю.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП - відсутнє в матеріалах справи, останнє відоме зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 .

Повний текст складено 03.02.2020р.

Суддя