провадження №: 2/752/3665/20
У Х В А Л А

13.01.2020 року суддя Голосіївського районного суду м.Києва Мазур Ю.Ю., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Голосіївського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до Голосіївського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про звільнення майна з-під арешту.

Дослідивши матеріали справи, суддя вважає, що подана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Як вбачається зі змісту поданої позовної заяви, позивач просить звільнити квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , з-під арешту, що накладений постановою слідчого СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 12.03.2008 та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження: арешт нерухомого майна, підстава обтяження: постанова б/н, 12.03.2008, СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві, слідчий - Котьолкін Д.С., об`єкт обтяження: квартира, частина, адреса: АДРЕСА_1 .

Разом з цим, як вбачається із матеріалів справи, постановою слідчого СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 12.03.2008, кримінальна справа № 01-10764 по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, накладено арешт на частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить обвинуваченому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за вищевказаною адресою.

Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільним процесуальним кодексом визначається юрисдикція та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлюється порядок здійснення цивільного судочинства.

Перелік підстав для відмови у відкритті провадження у справі є вичерпний і розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно ст.170 КПК України, завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Зі змісту ч. 3 ст. 174 КПК України 2012 року вбачається, що у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Цією ж статтею власнику або іншому володільцю майна, які не були присутні при розгляді питання про його арешт, гарантовано право ініціювати скасування відповідного заходу перед слідчим суддею або судом (у разі здійснення судового розгляду справи по суті), якщо в подальшому у застосуванні арешту відпала потреба або його було накладено необґрунтовано. Обмежень щодо стадії процесу, на якій може бути заявлено відповідне клопотання, норми кримінального процесуального закону не містять.

З висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17-ц (провадження № 14-326цс18) вбачається, що у разі, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому КПК України; зняття арешту з майна, накладеного в рамках кримінального провадження, розглядається у встановленому кримінальним процесуальним законодавством порядку.

Таким чином, оскільки, кримінальне провадження було закрито під час досудового розслідування, здійснення судового контролю дотримання прав і свобод людини на відповідній стадії процесу згідно з чинним кримінальним процесуальним законом належить до повноважень слідчого судді. А прямих заборон ініціювання перед слідчим суддею питання про скасування арешту майна у відповідній ситуації і прийняття ним такого рішення закон не встановлює, то питання про скасування арешту майна може бути вирішено слідчим суддею за клопотанням власника або іншого володільця майна в порядку, передбаченому КПК України.

А тому, приходжу до висновку, що спір з приводу якого подано заяву, підлягає вирішенню у порядку кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі вищевикладеного, вважаю за необхідне у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, відмовити у відкритті провадження у справі, оскільки така позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 259, 260 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Голосіївського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про звільнення майна з-під арешту.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ю.Ю.Мазур