Номер провадження: 22-ц/813/2277/20
Номер справи місцевого суду: 501/2887/16-ц
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2020 року м. Одеса

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Погорєлова С.О.,

за участю секретаря Биковій К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 березня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

До Іллічівського міського суду Одеської області 12.12.2016 року звернувся позивач ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів (т.1 а.с. 1-4).

Позовна заява мотивована тим, що 28 листопада 2011 року, позивач ОСОБА_3 , уклав з ОСОБА_1 в письмовій формі договір позики, згідно з яким передав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 40000,00 доларів США (сорок тисяч доларів США), що на день складання уточненої позовної заяви складає за офіційним курсом НБУ (1 долар 27,95 гривень) 1 118 000 гривень. (один мільйон сто вісімнадцять тисяч гривень 00 копійок).

При фактичному одержанні вказаної суми ОСОБА_1 також була надана розписка від 28.11.2011 року. Згідно договору позики ОСОБА_1 зобов`язався повернути грошові кошти до 01 грудня 2012 року та сплатити 15% річних за користування грошовими коштами. Кошти, які отримав ОСОБА_1 були потрачені на сімейні потреби, а саме на будівництво будинку та ремонт у квартирі.

Не повернувши грошові кошти за договором позики та відсотки за користування коштами, 28 листопада 2013 року ОСОБА_1 підписав розписку, якою підтвердив отримання займу за договором від 28.11.2011 року та погодився повернути 52000,00 доларів США (40000,00 доларів США та 12000,00 доларів США - відсотки за користування грошовими коштами за період з 28.11.11 р, по 28.11.13 р).

Від 09.01.2018 року позивач ОСОБА_3 , надав до суду уточнену позовну заяву якою просив стягнути в солідарному порядку з подружжя ОСОБА_1 , ОСОБА_2 суму позики у розмірі 75 400 доларів США (сімдесят п`ять тисяч чотириста гривень 00 копійок), що на день складання уточненої позовної заяви за офіційним курсом НБУ ( І долар 27,95 гривень) складає 2 107 430,00 грн. (два мільйона сто сім чотириста тридцять тисячі десять гривень 00 копійок(т.1 а.с. 223-226).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 12 березня 2019 року позов ОСОБА_3 було задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів (суми боргу) у розмірі 52 000,00 доларів США грн. (п`ятдесят дві тисячі доларів США).

Стягнуто з солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 8 000,00 грн.(вісім тисяч гривень 00 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що відповідачами в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надано жодного доказу до суду, на підтвердження того, що договір позики від 28.11.2011 року який був укладений ОСОБА_1 та грошові кошти, які були отримані за договором позики в сумі 40 000 доларів США, не були використані в інтересах сім`ї відповідачів. Посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що кошти брались на вирішення судових справ, судом не прийнято до уваги оскільки жодного доказу, що кошти були витрачені на судові справи ОСОБА_1 , до матеріалів справи не надав.

Суд частково задовольняючі позовні вимоги, виходив з наступного. Повторно розписка про отримання коштів у розмірі 52 000 доларів США була підписана 28.11.2013 року. З вимогою про повернення боргу позивач звернувся вперше 28.10.2014 році. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Щодо солідарного стягнення, суд першої інстанції дійшов висновку, що хоча у розписці не зазначена згода ОСОБА_2 на отримання позики як дружини, але враховуючи, що на момент складання розписки про отримання коштів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі. Кошти, отримані за вказаним договором, використані в інтересах сім`ї, а саме на будівництво будинку, якій будується на земельній ділянки, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , на утримання квартири, та потреби сім`ї. Дарування квартири відповідачем ОСОБА_1 своїй дружині ОСОБА_2 , під час існуючої заборгованості, суд розцінив, як намагання уникнути відповідальності за неповернення боргу.

Суд також зазначив, що дружина мала право на звернення до суду з позовом про визнання договору позики недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового, але до матеріалів справи ОСОБА_2 не надала доказів про звернення до суду з відповідним позовом.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які подали апеляційну скаргу

23 квітня 2019 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 березня 2019 року, відповідно до якої просила рішення суду першої інстанції - скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Апелянт ОСОБА_2 посилається на те, що при ухваленні рішення судом було порушено норми матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 вказує, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях, оскільки те, що відповідачі є подружжям не означає, що договір укладено в інтересах сім`ї.

Якщо договір не укладено в інтересах сім`ї і кошти не використані в інтересах сім`ї, то ОСОБА_2 не має а ні права, а ні потреби ставити питання про недійсність такого договору, оскільки апелянт не є стороною цього договору і він ніяк не зачіпає її права.

Також вказує, що положення ч. 4 ст. 65 СК, на якій побудовано рішення суду апріорі побудовані на відсутності згоди одного з подружжя на укладання договору. Суть цих положень якраз і полягає в тому, що другий з подружжя визнається зобов`язаним за договором, на укладання якого він згоду не надавав.

23 квітня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 березня 2019 року, відповідно до якої просив рішення суду першої інстанції - скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апелянт ОСОБА_1 посилається на те, що при ухваленні рішення судом було порушено норми матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не було застосовано строк позовної давності до спірних правовідносин.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

31 липня 2019 року ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 відповідно до якої просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Іллічівського районного суду - без змін.

31 липня 2019 року ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідно до якої просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Іллічівського районного суду - без змін.

Вказує, що позивачем при зверненні до суду із відповідним позовом не було порушено строк позовної давності та що ОСОБА_1 неодноразово визнавав факт отримання грошових коштів.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

11.05.2019 року Ухвалою Одеського апеляційного суду в складі судді Журавльова О. Г. було відкрито провадження по справі за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 березня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.06.2019 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.

Розпорядженням № 5164 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 07.11.2019 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду під головуванням судді Князюка О. В.

Ухвалою від 07 листопада 2019 року справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

На підтвердження позовних вимог позивач посилався на договір позики від 28.11.2011 року, розписку від 28.11.2011р. та розписку від 28 листопада 2013 року, написану відповідачем ОСОБА_1 (т.1, а.с. 9-10).

Судом встановлено, що 28.11.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір позики, що підтверджується розпискою від 28.11.2011 року, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав у борг грошові кошти у розмірі 40000 доларів США, зі строком повернення 01.12.2012 року (а.с. 9-10). Також ОСОБА_1 підписав розписку від 28 листопада 2013 року на суму 52 000 доларів США.(а.с.11)

Відповідач свого зобов`язання не виконав, грошові кошти позивачеві не повернув.

ОСОБА_1 у судовому засіданні визнав, що брав у борг за договором позики кошти у розмірі 40 000 доларів США.

Відповідач ОСОБА_1 мав у власності квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 16.04.2009 року. ОСОБА_1 подарував ІНФОРМАЦІЯ_1 своєї дружині - ОСОБА_2 вищезазначену квартиру. (т.1 а.с. 107-108). Місце реєстрації не змінив, та на цей час проживає за місцем реєстрації разом з дружиною та сином.

ОСОБА_2 до укладання шлюбу мала прізвище ОСОБА_4 . Так відповідно до відповіді віх №283 від 11.04.2017р. з Молодіжненської селищної ради на підставі договору купівлі продажу від 11 травня 2007 року у приватній власності є земельна ділянка , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 93 -94). На дані земельній ділянки на цей час збудований будинок, та в експлуатацію не введений (а.с. 122).

Позивач звертався до відповідача ОСОБА_1 28.10.2014р. та 17.11.2016 року з вимогами повернути борг (а.с. 22).

Мотивувальна частина

застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

П.п. 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позичальником умови договору позики щодо своєчасного повернення суми боргу не виконані, позика використана в інтересах сім`ї, тому відповідачі повинні нести солідарну відповідальність за невиконання зобов`язань за договором позики.

Однак, з таким висновком суду у повній мірі погодитися не можна.

Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з положеннями частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У статті 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач з вимогою до відповідача про повернення боргу за договором позики 28 листопада 2011 р. та розписки від 28 листопада 2013 року звернувся 28.10.2014р. та 17.11.2016 р., з позовною заявою до суду звернувся 12.12.2016 р., тобто в межах трирічного строку позовної давності, який почав свій відлік від першої вимоги 28.10.2014 року.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними, а апеляційна скарга такою, що не підлягає задоволенню.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням зазначених норм права та обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач не виконав в повному обсязі грошового зобов`язання за договором позики, укладеним 28.11.2011 року, відповідно, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню борг за договором позики.

За змістом статті 65 СК України укладений одним із подружжя договір створює обов`язки для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сім`ї, а майно, одержане за цим договором, використане для задоволення потреб сім`ї.

Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї.

Частиною 2 ст.73 Сімейного Кодексу України визначено, що стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і одержане за договором використано на її потреби.

Зазначена позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2013 року № 6-163цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Ознаками доказів є їх достовірність та достатність.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. ст. 79, 80 ЦПК).

Оскільки будь-яких доказів на підтвердження того, що отримані в борг кошти ОСОБА_1 були витрачені саме в інтересах сім`ї (на будівництво будинку), позивач не надав, що є його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України), тому колегія суддів вважає, що підстави для задоволення позовних вимог щодо солідарного стягнення боргу за договором позики з ОСОБА_2 відсутні у зв`язку з їх недоведеністю. І з цього приводу, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 .

У зв`язку з викладеним вище, оскаржуване судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 8000 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 березня 2019 скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) грошових коштів (суми боргу) у розмірі 52 000,00 доларів США грн. (п`ятдесят дві тисячі доларів США).

Ця сума має бути конвертована в національну валюту гривню за курсом на день здійснення платежу.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 8 000,00 грн.(вісім тисяч гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 31.07.2020 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: О. М. Таварткіладзе

С.О. Погорєлова