Дата документу 18.12.2020
Справа № 937/39/20
Провадження № 2/937/1129/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2020 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Бахаєва І.М.,

за участю секретаря судового засідання Фурсової Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (надалі АТ «ПУМБ») звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в сумі 33173,33 грн., яка утворилась за договором від 30.04.2014 № GP-6324102.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.07.2016 ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилось шляхом приєднання до ПАТ «ПУМБ» та останнє є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал». 30.04.2014 між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, на виконання умов якого відповідачка за вказаним вище договором отримала кредит в сумі 5672,37 грн. Однак, відповідачка свої зобов`язання з дотримання кредитних зобов`язань не виконує. Заборгованість відповідачки перед позивачем складає 33 173,53 грн., з яких 3508,56 грн. заборгованість за кредитом; 208,57 грн. заборгованість за процентами; 1955,24 грн. заборгованість за комісією; 27 501,16 грн. штрафні санкції. На підставі викладеного, позивач просив суд позов задовольнити та стягнути з відповідача наведену вище заборгованість.

Представник позивача ПАТ «ПУМБ» - адвокат Фацул М.В. в позовній заяві просив справу розглядати за його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_1 в судові засідання не з`явилась, на адресу суду від неї надійшло клопотання про витребування у ПАТ «ПУМБ» виписки руху коштів за період з 30.04.2014 по 31.12.2019 про кредитному договору, з метою повного та всебічного розгляду справи. Також надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, та застосувати до позовних вимог строки давності.

Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 січня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін та призначено судове засідання.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом встановлено, що 30.04.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) підписано Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, за умовами якого (п. 2.1.) банк надає позичальнику кредит з метою та у сумі кредиту, вказаній в пропозиції й в порядку, передбаченому цим розділом, а позичальник зобов`язується сплатити банку разову комісію своєчасно і в повному обсязі, виплачувати банку проценти за користування кредитом та комісії, використати його за призначенням, виконати інші умови кредитного договору та повертати кредит банку частинами у сумах та терміни, визначені у графіку платежів.

Пунктом 3.5. Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків визначено, що надання кредиту здійснюється не пізніше 3 робочих днів з дати акцепту пропозиції банком. Датою надання кредиту є дата списання коштів у розмірі суми кредиту з відповідного позичкового рахунку, відкритого позичальнику у банку та її перерахування (ініціація переказу) у відповідних частинах на рахунок позичальника або видачі йому готівкою.

Відповідно до п. 4.1. Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти розраховані, виходячи з процентної ставки вказаної у пропозиції від неповерненої суми кредиту.

Згідно з п. 4.2. Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, за обслуговування кредиту позичальник щомісячно сплачує комісію у розмірі, вказаному у Пропозиції, від початкової суми кредиту, перерахованої Банком згідно з цим розділом.

Кредитний договір набуває чинності в порядку визначеному пропозицією й цим розділом й діють до моменту виконання позичальником зобов`язань за ним.

Також, вбачається, що 30.04.2014 між позичальник та банком укладено пропозицію укласти договори (оферта) у відповідності до чинних Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків банку, які разом з Умовами є невід`ємною частиною цієї Пропозиції та становлять кредитний договір № GP-6324102.

Згідно з умовами наведеної вище Пропозиції Банк (ПАТ «Банк Ренесанс Капітал») зобов`язався надати позичальнику ОСОБА_1 кредит в сумі 9656,33 грн., в т.ч. з метою рефінансування в сумі 8810,52 грн., із розміром процентної ставки 9 процентів річних, на строк 48 місяців, а саме з 05.05.2014 по 05.05.2018, з щомісячним погашенням платежу до 5 числа кожного календарного місяця, а позичальник зобов`язалась щомісячно сплачувати суму в розмірі 370,72 грн. та 370,40 грн. (останній платіж), а також щомісяця 130,35 грн. комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва.

Як встановлено судом та вбачається із змісту Статуту АТ «ПУМБ», затвердженого рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів, оформленого протоколом від 27.11.2018 р. № 80, АТ «ПУМБ» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» в результаті реорганізації останнього шляхом приєднання до АТ «ПУМБ» згідно рішення загальних зборів акціонерів цього Банку та рішення єдиного акціонера ПАТ «Банк Ренесанс Капітал».

Згідно з ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що письмовою вимогою (повідомленням) за вих. від 06.06.2018 № 161 АТ «ПУМБ» повідомлено ОСОБА_1 про заміну кредитора у зобов`язанні кредитному договорі № GP-6324102 та встановлено строк його виконання до 13.06.2018.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 взятих на себе договірних зобов`язань належним чином не виконала, кредитні кошти та відсотки за користування кредитом в строк, визначений у договорі в повному обсязі не повернула, чим порушила умови договору.

Так, за розрахунком АТ «ПУМБ», за ОСОБА_1 обліковується заборгованість за тілом кредиту в сумі 5 060,35 грн. та відсоткам за користування кредитом в сумі 471,31 грн. за період з 05.07.2016 по 04.05.2018.

Натомість, у позовній заяві, позивач просить стягнути з відповідачки 3508,56 тіло кредиту та 208,57 грн. - заборгованість за процентами. Тобто між наданим розрахунком і позовними вимогами наявна розбіжність, яку позивач не усунув в ході судового розгляду справи.

Разом з тим, із заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04.09.2019 справа №320/2142/19, судом встановлено, що на підставі виконавчого напису нотаріуса від 14.08.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. винесено виконавчий напис №6659, яким з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» звернуто стягнення заборгованості за кредитним договором №GP-6324102 за період з 03.08.2017 по 03.08.2018 в сумі 14478,34 грн., в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту 7976,99 грн., прострочена заборгованість за комісією 4853,52 грн., прострочена заборгованість за процентами 1217,83 грн., витрати за вчинення виконавчого напису в сумі 430 грн. 00 коп.

На підставі вказаного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. 28.08.2018 було відкрито виконавче провадження №57088315.

Виконавчий напис нотаріуса, вчинений 14.08.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., зареєстрованому в реєстрі за №6659, про звернення стягнення за ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором №GP 6324102 від 30.04.2014, за вказаним рішенням суду, визнано таким, що не підлягає виконанню. Рішення суду сторонами та учасниками у справі не оскаржувалось.

Судом також встановлено, що згідно виписки по особовому рахунку відповідачки ОСОБА_1 , долученим до справи позивачем, в період з 11.12.2018 по 06.12.2019 відбувалось автоматичне погашення простроченої заборгованості по кредитному договору №GP 6324102 від 30.04.2014, зокрема по тілу кредиту в сумі 4468,43 грн., відсоткам в сумі 1009,26 грн., та комісією в сумі 2898,28 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, з урахуванням обставин, встановлених рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 04.09.2019 справа №320/2142/19, та в результаті дослідження судом виписки по особовому рахунку в період з 30.04.2014 по 16.12.2019, враховуючи заяву відповідачки ОСОБА_1 , що останній платіж на погашення заборгованості по кредиту, нею добровільно здійснено в квітні 2015 року, що також підтверджується випискою по особовим рахункам в період з 05.05.2014 по 14.11.2016, суд приходить до наступного висновку.

На підставі виконавчого напису нотаріуса КМНО Хара Н.С., вчиненого 14.08.2018, та зареєстрованого в реєстрі за №6659, в порядку примусового стягнення боргу, з відповідачки ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» була частково стягнута заборгованість за кредитним договором №GP 6324102 від 30.04.2014 за період з 03 серпня 2017 року по 03 серпня 2018 року, на загальну суму 8375,97 грн., з яких на погашення заборгованості за тілом кредиту 4 468, 43 грн., заборгованості за процентами 1009,26 грн., та заборгованості за комісією 2898,28 грн.

Згідно графіку платежів, який є невід`ємною частиною кредитного договору № №GP 6324102 від 30.04.2014, тіло кредиту за сукупністю щомісячних платежів із липня 2017 року по травень 2018 року, тобто той період, за який здійснено примусове стягнення за виконавчим написом нотаріуса, складає 2528,27 грн., відсотки відповідно 115,37 грн.

Таким чином, заборгованість відповідачки перед позивачем по кредитному договором №GP 6324102 від 30.04.2014 за платіжний період з липня 2017 року по травень 2018 року погашена.

Судом також встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 добровільно сплатила заборгованість за кредитним договором за платіжний період з травня 2014 року по березень 2015 року, останній платіж нею здійснено 23 квітня 2015 року. Зазначене підтверджується випискою по особовим рахункам з 05.05.2014 по 14.11.2016.

Таким чином, заборгованість відповідачки за кредитним договором №GP 6324102 від 30.04.2014 виникла за платіжний період з квітня 2015 року по червень 2017 року, натомість позивач у довідці про стан та історію заборгованості за кредитним договором №GP 6324102, непогашену заборгованість розраховує за період з 05.07.2016 по 05.05.2018.

Відповідачка ОСОБА_1 у своїй заяві до суду просила застосувати позовну давність до спірних правовідносин.

Статтею 256 ЦК України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи, що відповідає ст. 261 ЦК України.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Якщо умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як встановлено судом та вбачається із доданої до матеріалів справи виписки по особовим рахункам з 05.05.2014 по 14.11.2016, відповідачка ОСОБА_1 , на погашення заборгованості за кредитним договором, останній платіж здійснила 23 квітня 2015 року за платіжний період березень 2015 року.

За наступний платіжний період, відповідно до умов кредитного договору, відповідачка ОСОБА_1 повинна була сплатити до 05 травня 2015 року, чого нею зроблено не було. Таким чином, право вимоги у позивача виникло з моменту прострочення сплати відповідачкою чергового платежу за кредитом, тобто з 06 травня 2015 року.

Частиною 1 ст. 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №161/20278/14-ц.

Як вбачається з виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 30.04.2014 по 16.12.2019, платежі, які вчинені на погашення заборгованості відповідачки в період з 11.12.2018 по 06.12.2019 виконані не позичальником, а банком в автоматичному режимі в порядку автоматичного погашення простроченої заборгованості без згоди відповідача, а тому не можуть вважатися вчиненням особою дій, що свідчать про визнання боргу.

Крім того, позивачем не надано належних доказів того, що 14.12.2015 саме відповідачкою ОСОБА_1 особисто, або за її волі, на погашення комісії по черговому платежу за квітень 2015 року здійснено платіжну операцію в сумі 100 грн. Відомості про даний платіж міститься в довідці про стан та історію заборгованості за кредитним договором № - 6324102. Натомість згідно виписки по особовим рахункам з 05.05.2014 по 14.11.2016, така операція ОСОБА_1 не здійснювалась. Й сама відповідачка у заяві про застосування до позовних вимог строків давності, вказує про здійснення останнього платежу на погашення заборгованості по кредиту в квітня 2015 року, що відповідає матеріалам справи. Таким чином, даний платіж не може свідчити про визнання відповідачкою боргу, та переривати строки давності.

За графіком платежів пропозиції укласти договір (оферту) строк кредиту та договору страхування становить 48 місяців з 05.05.2014 по 05.05.2018.

Отже, оскільки за умовами договору відповідачка мала виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 05 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (48 місяців), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Як встановлено судом, відповідачка взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами та комісією, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів встановленим у договорі кредитування.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає 05 числа кожного місяця.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Відповідачка заявила про застосування строку позовної давності, але оскільки позивачем не вказано у позові за який період пред`явлено вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, а лише зазначено, що заборгованість відповідачки склалась станом на 10.12.2019, суд застосовує позовну давність до місячних платежів, вказаних у графіку платежів кредитного договору, при цьому враховуючи фактичне погашення заборгованості по окремим щомісячним платежам.

Таким чином, позовна давність до певних щомісячних платежів щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме за період з 05.05.2015 по 05.12.2016 року - спливла, так як позивач звернувся до суду з позовною заявою згідно з штампом на поштовому конверті 27 грудня 2019 року/а.с.39/.

У зв`язку з чим, первинний позов АТ «ПУМБ» підлягає задоволенню частково. Стягненню підлягає заборгованість у межах трирічної позовної давності по кожному із платежів встановлених графіком платежів у кредитному договорі №GP- 6324102 від 30.04.2014, тобто за період із січня 2017 року по червень 2017 року включно, до періоду, а саме липень 2017 року травень 2018 року, за який відбулось примусове погашення заборгованості.

Розмір заборгованості, що підлягає стягненню на користь позивача складає 1442 гривні 16 копійок, з яких: 1294,67 грн. - заборгованість за кредитом; 147,49 грн. - заборгованість за процентами.

Вирішуючи питання обґрунтованості заявлених позову в частині позовних вимог про стягнення заборгованості із щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, суд виходить з наступного.

Статтею 42 Конституції України унормовано, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, права споживачів, а також механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів регламентуються Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що була чинною станом на час укладення спірного договору), договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Частиною 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що була чинною станом на час укладення спірного договору) визначено, що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно з ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Із змісту рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Постановою Правління Національного Банку України від 10.05.2007 р. № 168 затверджено Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які були чинними станом на час укладення між сторонами у цій справі кредитного договору від 18.09.2013 р.

Так, п. 3.6. наведених вище Правил, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

З огляду на викладене, судом встановлено, що кредитний договір від 30.04.2014 № GP-6324102, який складається з Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, а також із Пропозиції укласти договори (оферта) містить положення щодо необхідності сплати позичальником (відповідачкою у цій справі) комісійної винагороди.

Судом при розгляді справи по суті спору враховано висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 р. у справі № 6-1746цс16, за змістом яких, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, Банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому Банк нараховував, а Позичальник сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

За таких обставин, враховуючи, що обслуговування кредиту, в т.ч. сплата комісійної винагороди за обслуговування кредиту є супутньою послугою, яка супроводжує кредит, суд дійшов висновку, що умови кредитного договору відносно компенсації сукупних послуг банку за рахунок позивача суперечать нормам Закону України «Про захист прав споживачів», а тому є нікчемними в силу норм ч. 4 ст. 11 вказаного Закону.

Статтею 217 ЦК України унормовано, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

За таких обставин, на підставі вище викладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачки ОСОБА_1 1955,24 грн. нарахованої комісії на підставі кредитного договору від 30.04.2014 № GP-6324102. У зв`язку з чим, у задоволенні вказаної вимоги суд вважає за необхідне відмовити.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні вимоги про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 1 955,24 грн. комісії у зв`язку з безпідставністю такої вимоги, строк позовної давності, заявленої відповідачкою у цій справі, до вимоги про стягнення комісії судом не застосовується.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідачки ОСОБА_1 неустойку в сумі 27501,16 грн. за порушення строку виконання основного зобов`язання, яка складається з неустойки за прострочення основної заборгованості, неустойки за прострочення процентів, неустойки за прострочення комісії, штрафу за відправку повідомлень на уточнення реквізитів та штрафу за прострочення платежів від усієї суми простроченої заборгованості.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема, у випадку прострочення виконання.

Згідно з п. 6.2. кредитного договору, на який посилається позивач, за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів та/або комісії у терміни, що передбачені графіком платежів та/або іншим чином визначені відповідно до кредитного договору, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10% від простроченої суми за кожний випадок прострочення, а також за кожний місяць прострочення встановленого терміну від простроченої суми, розрахованої на останній місяць місячного строку. Застосування штрафів, передбачених цим пунктом, здійснюється в другий день від дати прострочення, передбаченої Графіком платежів.

Враховуючи встановлену вище судом нікчемність умов кредитного договору від 30.04.2014 № GP-6324102 в частині нарахування позичальнику комісії за обслуговування кредиту, суд дійшов висновку про відсутність підстав для нарахування неустойки за прострочення сплати позичальником суми комісії. У зв`язку з чим, у задоволенні вимоги в частині стягнення з відповідачки ОСОБА_1 6374,08 грн. неустойки за прострочення комісії суд вважає за необхідне відмовити.

Крім того, розглянувши наданий до матеріалів справи розрахунок заявленої до стягнення у цій справі неустойки, судом встановлено, що останній, окрім періоду нарахування та вже визначеної суми неустойки, не містить жодних даних, на які саме суми основної заборгованості по тілу кредиту, заборгованості по відсоткам за користування кредитом та у якому відсотковому розмірі до суми заборгованості розраховувалась заявлена позивачем неустойка.

З огляду на викладене, суд позбавлений можливості перевірити та встановити відповідність наданого розрахунку заборгованості зі сплати неустойки умовам п. 6.2. кредитного договору від 30.04.2014 № GP-6324102, в т.ч. визначити на яку саме суму основного боргу, як зі сплати тіла кредиту, так і зі сплати відсотків за користування кредитом, нараховується позивачем неустойка, а також чи відповідають нараховані суми розміру відсотків, що визначені в п. 6.2. вказаного договору.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог АТ «ПУМБ» про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 27501,16 грн. штрафних санкцій (неустойки) у зв`язку з недоведеністю заявлених вимог в цій частині.

Враховуючи відмову судом у задоволенні вимоги про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 27501,16 грн. штрафних санкцій (неустойки) у зв`язку з недоведеністю заявлених вимог, строк позовної давності, заявленої відповідачкою у цій справі, до вимоги про стягнення неустойки судом не застосовується.

На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги позивача АТ «ПУМБ» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості такими, що підлягають частковому задоволенню, а тому слід стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість в розмірі 1442 грн. 16 коп., з яких: 1294 грн. 67 коп. - заборгованість за кредитом, 147 грн. 49 коп. - заборгованість за процентами.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» з відповідача також слід стягнути судовий збір у розмірі 83 грн. 51 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,81,89,133,141,263,265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 553, 554, 610, 611, 1050, 1054 ЦК України, ст. 42 Конституції України, Постановою Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №161/20278/14-ц, суд

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» суму заборгованості за кредитним договором GP -6324102 в розмірі 1442 (одна тисяча чотириста сорок дві) гривні 16 копійок, з яких: 1294 (одна тисяча двісті дев`яносто чотири) гривні 67 копійок - заборгованість за кредитом; 147 (сто сорок сім) гривень 49 копійок - заборгованість за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 83 (вісімдесят три) гривні 51 копійку.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням пп. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні відомості учасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство ««Перший Український Міжнародний Банк»», (, 04070, місце знаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4).

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ