Головуючий суду 1 інстанції - Река А.С.
Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 408/8208/19-ц
Провадження № 22-ц/810/422/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Гаврилюк В.К., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.

учасники справи:

позивач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області в особі Лисичанського міського відділення

відповідач - ОСОБА_1

третя особа - Державний нотаріус Біловодської державної нотаріальної контори Луганської області Анохін Олександр Олександрович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області

на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 14 травня 2020 року, ухваленого у складі судді Реки А.С., в залі судових засідань Сватівського районного суду Луганської області у м. Сватове

у справі за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державний нотаріус Біловодської державної нотаріальної контори Луганської області Анохін Олександр Олександрович про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом.

Позов мотивовано тим, що 20 лютого 2018 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом № 132 видане державним нотаріусом Біловодської державної нотаріальної контори Луганської області Анохіним О.О., згідно з яким до складу спадщини входить право на недоотриману спадкодавцем ОСОБА_2 суму страхових виплат у розмірі 36584,73 грн.

Посилаючись на те, що сума страхових виплат не може входити до складу спадщини померлого ОСОБА_2 , оскільки останній не набув права на щомісячні страхові виплати та не звертався до робочих органів Фонду соціального страхування України на підконтрольній владі України території, а тому нотаріус неправомірно включив до складу спадщини померлого недоотриману суму страхових виплат, УВДФСС України у Луганській області просило задовольнити позовні вимоги, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.02.2018 року № 132, видане ОСОБА_1 державним нотаріусом Біловодської державної нотаріальної контори Луганської області Анохіним О.О. в частині включення до складу спадщини недоотриманих ОСОБА_2 сум щомісячних страхових виплат за період з 01.12.2014 по 08.05.2017 року, враховуючи перерахунок щомісячних страхових виплат з 01.03.2017 року та доплату по перерахунку щомісячних страхових виплат з 01.03.2014 року в розмірі 31752,58 грн та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 14 травня 2020 року у задоволенні позовних вимог Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено за необґрунтованістю.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із того, що померлий ОСОБА_2 не повинен був переміщуватися з тимчасово окупованої території України для звернення про продовження здійснення йому страхових виплат, відсутність такого звернення не є підставою припинення виплат.

Склад спадщини, визначений державним нотаріусом у свідоцтві про прийняття спадщини за заповітом, є правильним, нотаріус відповідно до вимог статті 1228 ЦК України правомірно видав відповідачу свідоцтво про право на спадщину за законом, у тому числі на недоотримані страхові виплати, оскільки його зміст повністю кореспондується зі змістом інформації, наданої Фондом про наявність заборгованості перед померлим ОСОБА_2 за страховими виплатами.

Не погодившись з вказаним рішенням, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Сватівського районного суду Луганської області від 14.05.2020 у справі № 408/8208/19-ц та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області до ОСОБА_1 щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.02.2018 № 132 в частині включення до складу спадщини щомісячні страхові виплати за період з 01.12.2014р. по 08.05.2017р., враховуючи перерахунок щомісячних страхових виплат з 01.03.2017 року, та доплату по перерахунку щомісячних страхових виплат з 01.03.2014 р. на суму 31752,58 грн, задовольнити в повному обсязі;

стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області () сплачений судовий збір у сумі 1921,00 грн за подання позовної заяви;

стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області () сплачений судовий збір у сумі 2881,50 грн за подання апеляційної скарги на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 14.05.2020 у справі № 408/8208/19-ц.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на момент смерті спадкодавця - ОСОБА_2 щомісячні страхові виплати за період з 01.12.2014 року по 08.05.2017 року спадкодавцю нараховані не були, а відтак у розумінні ст.1227 ЦК України не можуть належати спадкодавцю та не можуть входити до складу спадщини.

ОСОБА_2 перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Краснодоні Луганської області. У зв`язку з тим, що відділення у м. Краснодоні не здійснило переміщення у населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі відповідно до Постанови КМУ № 595, з 01 грудня 2014 року було припинено видатки на забезпечення діяльності відділення у м. Краснодоні та відповідно припинено нарахування та виплату страхових виплат потерпілим у відділенні у м. Краснодоні.

З витягу реєстру потерпілих вбачається, що потерпілому ОСОБА_2 нараховані та невиплачені щомісячні страхові виплати за липень - листопад 2014 року у сумі 4832,15 грн. За період з 01.12.2014 року по 08.05.2017 року щомісячні страхові виплати потерпілому не нараховані.

ОСОБА_2 з 01 грудня 2014 року не звертався з заявою про поновлення раніше призначеної страхової виплати до робочих органів Фонду соціального страхування України на території підконтрольній владі України, за таких підстав спадкоємець - ОСОБА_1 не має права на отримання щомісячних страхових виплат, так як ці виплати не входять до складу спадщини.

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надходило.

В судовому засіданні представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області підтримала апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явилася, про місце та час судового засідання повідомлена належним чином.

В судове засідання державний нотаріус Біловодської державної нотаріальної контори Луганської області Анохін О.О. не з`явився про місце та час судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що згідно інформації Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області від 26.12.2017 № 03/4-4145 потерпілому ОСОБА_2 не виплачені щомісячні страхові виплати за липень - листопад 2014 року на загальну суму 4832,15 гривень. Також, необхідно до нарахувати потерпілому щомісячні страхові виплати з 01.12.2014 року по 08.05.2017 року, враховуючи перерахунок щомісячних страхових виплат з 01.03.2017 року та доплату по перерахунку щомісячних страхових виплат з 01.03.2014 року на суму 31752,58 гривень. Загальна сума недоотриманих страхових виплат складає 36584,73 гривень, що також підтверджується роздруківкою з бази даних «реєстр потерпілих» ЦІАСФ.

ОСОБА_1 , як дружина потерпілого ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , 20.02.2018 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, відповідно до якого спадщина складається з: недоотриманої страхової виплати у розмірі 36584,73 грн, яка належала потерпілому на підставі відповіді Управління Фонду соціального страхування України у Луганській області від 26.12.2017 року № 03/4-4145.

ОСОБА_2 перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Луганської області в м. Сорокине (Краснодон) Луганської області.

Постанова Фонду про припинення страхових виплат потерпілому ОСОБА_2 у матеріалах справи відсутня.

Так, розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085-р визначено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1276-р «Про внесення змін у додатки 1 і 2 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085 внесено зміни до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. До складу визначених переліком населених пунктів увійшло м. Сорокине (Краснодон) Луганської області.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Статтею 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включаються до складу спадщини.

Правовий аналіз вказаних норм свідчить про те, що до складу спадщини входить сума страхових виплат, які були нараховані, але не отримані спадкодавцем за життя.

Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Як встановлено в судовому засіданні, та не заперечувалося представником позивача, постанова відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області в м. Сорокине (Краснодон) Луганської області про припинення страхових виплат потерпілому ОСОБА_2 відсутня.

За таких обставин, колегія суддів судової палати вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, щодо відсутності підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину, в частині включення до складу спадщини страхових сум на загальну суму 31752,58 грн не має, оскільки страхові виплати призначалися потерпілому ОСОБА_2 пожиттєво, постанова про припинення цих виплат відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області в м. Сорокине (Краснодон) Луганської області не виносилася, а тому ці виплати увійшли до складу спадщини, право на яку має відповідач.

Аналогічні висновки зроблено у постановах Верховного Суду від 15.07.2019 року справа № 426/20009/18, від 25.07.2019 року справа № 418/2433/18, від 10.02.2020 року справа № 408/9431/18, від 10.02.2020 року справа № 418/2435/18, від 12.02.2020 року справа № 642/6946/18, від 14.04.2020 року справа № 431/6282/18.

Довід скаржника про те, що ОСОБА_2 не перемістився з тимчасово окупованої території України, та не набув права на страхові виплати, колегія суддів до уваги не приймає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості; шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1,6).

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Перший протокол ратифікований Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) ЄСПЛ, яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1V «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

Як зазначено Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні (проживання за кордоном), на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08 липня 2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови , який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

На теперішній час Україна від зобов`язань, визначених статтями 1, 14 Конвенції та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції в окремих районах Донецької та Луганської областей України відповідно до статті 15 Конвенції не відступала.

Отже, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відсутність у померлого ОСОБА_2 довідки про взяття його на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, не є підставою для не нарахування йому належних страхових виплат, оскільки останні є його майном в розумінні статті 1 Першого Протоколу та ввійшли до складу спадщини.

Довід скаржника про те, що відділення Фонду у м. Сорокине (Краснодон) Луганської області не перемістилося з тимчасово окупованої території України, що є підставою для не нарахування страхових виплат, колегія суддів також до уваги не приймає виходячи з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595 «Про деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей (далі - Тимчасовий порядок).

Пунктом 8 Тимчасового порядку (із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 08 квітня 2015 року № 239, від 26 серпня 2015 року № 636) особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік

Як зазначено в п. 2 Тимчасового порядку, у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади. Казначейське обслуговування місцевих бюджетів за видатками та кредитуванням у населених пунктах на тимчасово неконтрольованій території здійснюється після повернення такої території під контроль органів державної влади.

Однак постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року у справі № 826/18826/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 жовтня 2015 року, п. 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей визнано незаконним та нечинним з моменту прийняття, вказано, що він порушує права позивачів на отримання належної їм пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги.

Доводи апеляційної скарги про припинення забезпечення діяльності відділення у м. Сорокине (Краснодоні), та як наслідок припинення виплати страхового відшкодування потерпілому, не заслуговують на увагу, оскільки Європейський суд з прав людини зауважив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (KECHKO v. UKRAINE, № 63134/00, § 26, ЄСПЛ, від 08 листопада 2005 року).

Доводи апеляційної скарги про те, що на момент смерті спадкодавця - ОСОБА_2 щомісячні страхові виплати в разі частковою чи повної втрати працездатності за період з 01 грудня 2014 року по 08.05.2017 року спадкодавцю нараховані не були, а відтак у розумінні положень статті 1227 ЦК України не можуть належати спадкодавцю та не можуть входити до складу спадщини, не заслуговують на увагу, оскільки вказані доводи спростовуються довідкою, наданою Фондом на запит нотаріуса щодо наявності недоотриманих сум страхових виплат.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання представника скаржника на постанову Верховного Суду від 14.04.2020 року у справі № 431/6232/18, оскільки обставини справи, які зазначені в цій справі не є тотожними з обставинами даної справи, так відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області в м. Сорокине (Краснодон) Луганської області постанова про припинення страхових виплат потерпілому ОСОБА_2 не ухвалювалась.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши у межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та прийняв законне рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Оскільки, судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому згідно ст. 375 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області залишити без задоволення.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 14 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 липня 2020 року.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді: В.К. Гаврилюк

Ю.П. Лозко