Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.12.2020 м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Питель О.В.,

секретар судового засідання Гусєв Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 125/474/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Барської районної державної адміністрації про визнання права власності на нерухоме майно,

за участі: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_5 ,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Служби у справах дітей Барської районної державної адміністрації у Вінницькій області про визнання права власності на 2/3 частки житлового будинку. У позовній заяві позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_6 . Зі своїм чоловіком позивач мешкала по АДРЕСА_1 . Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_2 . Спільне проживання позивача зі спадкодавцем, на думку позивача, підтверджується даними акту обстеження матеріально-побутових умов від 29.11.2017. На день смерті ОСОБА_6 залишилося спадкове майно - житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_2 . Вказаний будинок належав чоловікові позивача на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У серпні 2014 року відповідач ОСОБА_3 звернулася до Барського районного суду Вінницької області з позовом до Терешківської сільської ради Барського району про визнання права власності на спадкове майно після смерті сина - ОСОБА_6 . У позовній заяві позивач ОСОБА_3 вказала, що інших спадкоємців після смерті сина нема, та рішенням Барського районного суду Вінницької області від 05.09.2014 позов ОСОБА_3 було задоволено, визнано за нею право власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 . 30.09.2014 ОСОБА_3 зареєструвала право власності на вказаний житловий будинок у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Коли позивач дізналася про це, то у листопаді 2018 року подала апеляційну скаргу на вказане рішення Барського районного суду Вінницької області від 05.09.2014, та постановою Вінницького апеляційного суду від 06.02.2019 апеляційну скаргу було задоволено частково, рішення Барського районного суду Вінницької області від 05.09.2014 - скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові ОСОБА_3 . Позивач зазначає, що у постанові від 06.02.2019 Вінницький апеляційний суд вказав: "Суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими аргументи апеляційної скарги, що оспорюваним рішенням вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_1 , а також малолітнього ОСОБА_2 , оскільки вони разом проживали з спадкодавцем на момент його смерті в орендованому помешканні, квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , без проведення реєстрації місця проживання, про що свідчить акт обстеження матеріально-побутових умов від 29.11.2017, а тому, в силу положень частини третьої, четвертої статті 1268 ЦК України, вона та її малолітній син є такими, що прийняли спадщину". На підставі вказаної постанови Вінницького апеляційного суду 06.03.2019 було скасовано право власності на спірний будинок за ОСОБА_3 . Позивач вважає, що вона та її малолітній син мають право на спадщину після смерті її чоловіка ОСОБА_6 , тому просила визнати за нею та за сином по 1/3 частці житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_2 .

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Невольчук С.П. подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідач не визнає повністю. На обґрунтування зазначив, що позивач просить визнати за нею та за її малолітнім сином право власності на 2/3 частки житлового будинку. Для підтвердження факту прийняття спадщини позивач надала суду акт обстеження матеріально-побутових умов, який відповідач вважає неналежним доказом у справі. Представник відповідача посилається на положення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, відповідно до якого, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання за місцем проживання спадкодавця, доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Також представник відповідача зазначив, що відповідно до положень вказаного порядку, якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину. Таким чином, представник відповідача вважає, що ОСОБА_1 не прийняла спадщину після смерті свого чоловіка. Крім того, представник відповідача вважає, що у вказаному позивачем акті обстеження зазначена інформація, що не відповідає дійсності. ОСОБА_6 не проживав постійно по АДРЕСА_1 . Останнім часом, близько 6 місяців перед смертю, ОСОБА_6 проживав у своєї матері ОСОБА_3 у с. Гавришівка Барського району. Поряд з цим, представник відповідача вважає, що дана категорія справ не підсудна судам, оскільки лише до повноважень нотаріусів входить видача свідоцтва про право на спадщину.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив. Щодо аргументів відповідача про те, що дана категорія справ не підсудна суду, оскільки лише нотаріус видає свідоцтво про право на спадщину, позивач зазначила, що сама ОСОБА_3 не звернулася до нотаріуса та не отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, коли у 2014 році оформлювала право власності на усе спадкове майно після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_3 звернулася до суду та вказала неправдиві відомості про відсутність інших спадкоємців. Позивач зазначила, що дійсно проживала з чоловіком по АДРЕСА_1 з 20.08.2012 по 05.02.2014. Позивач також звернула увагу суду на те, що ОСОБА_3 не оскаржувала постанову Вінницького апеляційного суду від 06.02.2019.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала свої вимоги, просила задовольнити їх з підстав, що викладені у позовній заяві, визнати за нею та за її малолітнім сином ОСОБА_2 право власності по 1/3 частці житлового будинку по АДРЕСА_2 . Додатково пояснила, що з ОСОБА_6 позивач познайомилася у 2012 році, у серпні вони зняли квартиру та почали разом проживати, 03.12.2013 офіційно уклали шлюб. ОСОБА_6 розповідав позивачеві, що у них з мамою та сестрою погані стосунки, вони ділять будинок, який передав йому у спадщину його дідусь.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Шевчук Н.Й. підтримала позовні вимоги з підстав, що викладені у позовній заяві та відповіді на відзив. Додатково звернула увагу суду на те, що у постанові Вінницького апеляційного суду від 06.02.2019 вказано, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 , також цей факт підтверджується даними акту обстеження та показаннями свідків. Просила позов задовольнити.

За клопотанням позивача, у судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_9 були сусідами ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , коли вони мешкали по АДРЕСА_1 , у судовому засіданні підтвердили, що регулярно бачили ОСОБА_6 , які мешкали за вказаною адресою з 2012 по 2014 роки. Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що квартира по АДРЕСА_1 належить їй. ОСОБА_6 та ОСОБА_1 орендували квартиру з 2012 по 2014 рік, після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_1 пожила у квартирі ще кілька місяців і переїхала. На запитання представника відповідача, свідок суду пояснила, що бачила ОСОБА_6 регулярно, оскільки він платив їй за квартиру, крім того, свідок приїжджала у квартиру, щоб перевірити чи все гаразд, ОСОБА_6 завжди були разом.

У судовому засіданні представник відповідача не визнав позовні вимоги з підстав, що викладені у відзиві на позов. Додатково звернув увагу суду на те, що акт обстеження матеріально-побутових умов не може бути належним доказом прийняття спадщини, позивачем не дотримано порядок отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса, тому просив у задоволенні позову відмовити.

За клопотанням представника відповідача у судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які пояснили суду, що ОСОБА_6 до смерті проживав разом з матір`ю у с. Гавришівка.

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що є рідною сестрою ОСОБА_6 , та донькою відповідача. Зазначила, що її брат ОСОБА_6 жив разом з матір`ю, брат працював вахтовим методом у м. Києві. Про те, що брат одружився, свідкові не було відомо, про наявність невістки - ОСОБА_1 вона дізналася після смерті брата. Додатково на запитання свідок пояснила, що вона не жила з матір`ю, але часто відвідувала її у вихідні дні.

Свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що є чоловіком племінниці відповідача, проживає у с. Гавришівка неподалік ОСОБА_3 свідок вказав, що часто бачив там ОСОБА_6 , який допомагав йому з побутових питань.

Свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що є онукою відповідача, донькою свідка ОСОБА_10 . Свідок зазначила, що проживає у м. Хмельницькому, однак влітку 2012 року гостювала у бабусі, тому їй відомо, що її дядько ОСОБА_6 жив у с. Гавришівка разом з ОСОБА_3 .

Органом опіки та піклування Барської районної державної адміністрації подано до суду висновок № 01-1-26/1284 від 23.06.2020 про доцільність визнання права власності за малолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на частку житлового будинку.

Судом були встановлені такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до даних копії свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серії НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінив своє прізвище з " ОСОБА_6 " на " ОСОБА_6 ", про що 18.06.1999 зроблено запис № 8 (а.с. 10).

Згідно з даними Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 1, батьком ОСОБА_6 був ОСОБА_13 (а.с. 53).

ОСОБА_6 , 1979 року народження, успадкував майно після смерті ОСОБА_14 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.02.1996 (а.с. 11).

03.12.2013 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 , після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище " ОСОБА_1 " (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя ОСОБА_6 народився син ОСОБА_2 (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 помер, що підтверджується даними копії свідоцтва про смерть (а.с. 17).

Згідно з даними копії акту обстеження матеріально-побутових умов від 29.11.2017, у АДРЕСА_1 постійно проживав ОСОБА_6 разом з дружиною ОСОБА_1 без реєстрації у період з 20.08.2012 по 05.02.2014 (а.с. 18). Оригінал вказаного акту знаходиться на а.с. 88.

Житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_2 , складається з житлового будинку (літера "А"), житловою площею 63,5 кв.м., загальною площею 83,5 кв.м. з належними до нього будівлями та спорудами: веранда "а", прибудова "а1", хлів "Б", підвал "Б1", хлів прибудова "б", паркан "1", ворота "4", хвіртка "5", колодязь "6" (а.с. 19-25).

Вартість вказаного житлового будинку станом на 02.03.2020 106470 грн, а вартість 2/3 часток - 70980 грн відповідно (а.с. 27-51).

Відповідно до даних Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 143323336, станом на 30.10.2018 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с. 52).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 06.02.2019 у справі № 125/2223/14-ц апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , задоволено частково. Постановлено: рішення Барського районного суду Вінницької області від 05.09.2014 у даній справі скасувати та ухвалити нове; у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Терешківської сільської ради Барського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно за законом відмовити; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1690 гривень (а.с. 14-16). У судовому засіданні було оглянуто оригінал вказаної постанови Вінницького апеляційного суду, що зберігається у матеріалах цивільної справи № 125/2223/14-ц.

Під час розгляду справи, апеляційним судом було встановлено таке: "Суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими аргументи апеляційної скарги, що оспорюваним рішенням вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_1 , а також малолітнього ОСОБА_2 , оскільки вони разом проживали з спадкодавцем на момент його смерті в орендованому помешканні, квартирі, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , без проведення реєстрації місця проживання, про що свідчить акт обстеження матеріально-побутових умов від 29.11.2017, а тому, в силу положень частини третьої, четвертої статті 1268 ЦК України, вона та її малолітній син є такими, що прийняли спадщину".

Відповідно до даних Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 158654298, станом на 06.03.2019 на підставі постанови Вінницького апеляційного суду від 06.02.2019 № 125/2223/14-ц внесено відомості про скасування права власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с. 54).

Згідно з даними довідки Терешківської сільської ради Барського району Вінницької області № 237 від 15.05.2020, ОСОБА_3 постійно проживала разом з сином ОСОБА_6 з січня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_2 (а.с. 65).

Відповідно до даних акту обстеження факту проживання громадянки ОСОБА_3 АДРЕСА_2 від 14.05.2020, підтверджено, що ОСОБА_6 був прописаний і проживав постійно з матір`ю ОСОБА_3 з січня 2013 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 66).

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані такими нормами права.

Згідно з частиною першою, другою статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

За правилами частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною четвертою статті 1268 ЦК України передбачено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Оцінюючи надані сторонами докази, суд виходить з такого.

Згідно з положеннями статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таке виключення встановлено у частині четвертій статті 82 ЦПК України, відповідно до якої - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладені положення процесуального законодавства, суд не приймає у якості доказу того факту, що спадкодавець ОСОБА_6 до дня смерті проживав з матір`ю, відтак, позивач не прийняла спадщину після смерті чоловіка, - довідку Терешківської сільської ради Барського району Вінницької області № 237 від 15.05.2020, акт обстеження факту проживання громадянки ОСОБА_3 АДРЕСА_2 від 14.05.2020, що надані представником відповідача, та показання свідків, оскільки та обставина, що позивач ОСОБА_1 станом на день смерті чоловіка ОСОБА_6 проживала разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , відтак, прийняла спадщину після його смерті, встановлена рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили (постанова Вінницького апеляційного суду від 06.02.2019). Таким чином, відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України ці обставини не доказуються під час розгляду даної справи, у якій беруть ті самі особи.

Керуючись вказаними вище положеннями, суд також не вправі оцінювати іншим чином, ніж це зробив вже Вінницький апеляційний суд у постанові від 06.02.2019 № 125/2223/14-ц, обставини щодо прийняття спадщини позивачем ОСОБА_1 та оцінювати докази (акт обстеження матеріально-побутових умов від 29.11.2017), що вже були оцінені судом апеляційної інстанції.

Суд критично оцінює заперечення представника відповідача про те, що дана категорія справ не підсудна судам, оскільки лише до повноважень нотаріусів належить видача свідоцтв про право на спадщину. Так, лише до повноважень нотаріусів належить таке право, однак, на момент коли позивач дізналася про свої порушені права та порушені права її малолітнього сина, як спадкоємців, вже було рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання права власності на спадкове майно за відповідачем. Тобто позивач не мала можливості реалізувати свої права у позасудовому порядку та, очевидно, що з даного питання між сторонами виник спір, відтак, відновити свої порушені права та права малолітнього сина позивач могла лише у суді, тому такі заперечення представника відповідача суд не вважає достатньою підставою для відмови у позові позивачеві.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах, та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 слід задовольнити та визнати за ними право власності по 1/3 частці спірного житлового будинку.

Відповідно до положень статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підтвердження здійснення судових витрат позивачем надано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 840,80 грн.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, суд дійшов висновку, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути понесені позивачем судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку житлового будинку (літера "А"), житловою площею 63,5 кв.м., загальною площею 83,5 кв.м., з належними до нього будівлями та спорудами: веранда "а", прибудова "а1", хлів "Б", підвал "Б1", хлів прибудова "б", паркан "1", хвіртка "5", ворота "4", колодязь "6", що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку житлового будинку (літера "А"), житловою площею 63,5 кв.м., загальною площею 83,5 кв.м., з належними до нього будівлями та спорудами: веранда "а", прибудова "а1", хлів "Б", підвал "Б1", хлів прибудова "б", паркан "1", хвіртка "5", ворота "4", колодязь "6", що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складання через суд першої інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ).

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Барської районної державної адміністрації (майдан Св. Миколая, 18, м. Бар, Вінницька область, 23000, ЄДРПОУ - 04051000).

Повний текст рішення суду складено 18.12.2020.

Суддя