Справа № 163/2509/19 Головуючий у 1 інстанції: Чишій С. С.
Провадження № 22-ц/802/773/20 Категорія: 18 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Данилюк В.А.,

суддів Киці С.І., Шевчук Л.Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків та моральної шкоди за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Бердичевського Олександра Валерійовича на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 06 березня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2019 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 104441,43 гривні понесених збитків та 50000 гривень моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 15.12.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір доручення, на виконання якого була видана довіреність серії НМХ 437980 від 15.12.2017 року. Відповідно до цієї довіреності позивач уповноважив відповідача купити за кордоном на ім`я позивача будь-які транспортні засоби за ціну і на умовах, які будуть визначатись ним самостійно. Цією ж довіреністю відповідача було уповноважено бути представником позивача. Дана довіреність була видана без права передоручення повноважень третім особам. На виконання доручення відповідачем було придбано транспортний засіб марки «Фольксваген Гольф», кузов № НОМЕР_1 . В подальшому відповідач, в порушення обмежень доручення, а саме здійснивши передоручення, через митного брокера ПП «Вест Брок» ОСОБА_4 розмитнив транспортний засіб, сплативши за митне оформлення 52321,41 гривні митних платежів при митній вартості транспортного засобу 98902,84 гривні. 05.12.2018 року в.о. начальника Волинської митниці ДФС винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 104441,43 гривні за те, що під час митного оформлення транспортного засобу вчинив дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати в повному обсязі митних платежів в сумі 34813,81 гривень, заявивши в митній декларації неправдиві відомості необхідні для визначення митної вартості самого товару та надав з цією метою органу доходів і здорів документи, що містять такі відомості. Таким чином, внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань за договором доручення, порушивши законодавство України в процесі реалізації представництва, відповідач завдав позивачу шкоду у вигляді штрафу у розмірі 104441,43 гривні та спричинив душевні страждання, порушивши його звичайний порядок життя. Позивач був змушений звертатись за захистом до суду щодо оскарження постанови Волинської митниці. Виходячи з орієнтовної вартості втраченого блага, відповідності вимогам здорового глузду і розважливості, об`єктивності відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення, позивач оцінює моральну шкоду у розмірі 50000 гривень.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 06 березня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків та моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бердичевський О.В. подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що в рішенні суду не наведено мотивації та обґрунтування долучення до справи відзиву відповідача, який було подано з порушенням процесуального строку, та відхилення доводів позивача, що порушує принцип змагальності та права позивача. Не наведено мотивів відхилення доказів, наданих позивачем на підтвердження обставин, на які він посилався, зокрема, постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня по справі № 761/6869/19, в якій установлені обставини відповідного адміністративного провадження. Позиція суду, що належним доказом підтвердження вини відповідача повинна бути постанова про притягнення до адміністративної відповідальності з установленням вини саме відповідача, є помилковою в силу специфіки відносин, врегульованих митним законодавством України, за яким відповідальність за дії третіх осіб несе позивач. Проте це не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності. Судом не надано оцінки факту здійснення відповідачем передоручення, що є неприпустимим відповідно до договору доручення, укладеного між сторонами та змісту довіреності, виписаної на підтвердження останнього. Просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким позов задовольнити.

Відповідач та представник відповідача подали відзив на апеляційну скаргу, в якому вказують, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами неправомірності дій відповідача в результаті виконання своїх зобов`язань за договором доручення, а відтак і достатніх підстав для його відповідальності згідно положень ст.ст. 1166, 1167 ЦК України немає, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні. Також відповідач просить стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно копії довіреності серії НМХ 437980, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 15.12.2017 року Бентя Р.І. уповноважив ОСОБА_2 на купівлю за кордоном в будь-якій країні світу на його ім`я будь-які транспортні засоби (автомобілі, мотоцикли, причепи тощо) за ціну і на умовах, які будуть визначатися ним самостійно. Для чого ОСОБА_2 серед іншого, надано право бути повноважним представником ОСОБА_1 перед митними, прикордонними, правоохоронними органами країн через які буде здійснений перегін транспортних засобів, з правом подачі та підпису усіх необхідних митних документів, в тому числі митних декларацій на ввезені транспортні засоби, заяв, сплачувати необхідні митні платежі, збори, податки, тощо, здійснювати митне оформлення придбаних на його ім`я транспортних засобів згідно діючого законодавства, та виконувати усі дії та формальності, пов`язані з цією довіреністю.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 згідно довіреності наділив ОСОБА_2 широким колом повноважень, а саме: купівля, перевезення,розмитнення та оформлення транспортних засобів в інтересах довірителя, застережень чи інших обмежень щодо розмитнення чи оформлення транспортного засобу в країні призначення довіреність не містить.

Копією митної декларації стверджено, що 19.12.2017 року ОСОБА_2 увіз на митну територію автомобіль «Фольксваген Гольф», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до декларації типу НОМЕР_2 № НОМЕР_3 /061226 митне оформлення автомобіля «Фольксваген Гольф», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , здійснене 20.12.2017 року посадовою особою митного поста «Луцьк» Волинської митниці ДФС за поданою декларантом (митним брокером) ПП «Вест Брок» ОСОБА_4 митною декларацією, в якій одержувачем зазначено ОСОБА_2 , особою відповідальною за фінансове врегулювання ОСОБА_1 .. За митне оформлення цього автомобіля при його митній вартості у 98902,84 гривні було нараховано та сплачено 52321,41 гривня митних платежів.

05.12.2018 року в.о. начальника Волинської митниці ДФС Шельгацький Є.С. виніс постанову в справі про порушення митних правил № 4706/20500/18, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, за те, що він через декларанта ОСОБА_4 під час митного оформлення автомобіля «Фольксваген Гольф», кузов № НОМЕР_1 , вчинив дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати в повному обсязі митних платежів в сумі 34813,81 гривні, тобто заявив в митній декларації неправдиві відомості необхідні для визначення митної вартості самого товару, та надав з цією метою органу доходів і зборів документи, що містять такі відомості і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, що становить 104441,43 гривні.

Згідно копії постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №761/6869/19 від 11.09.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10.07.2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці Держаної фіскальної служби України, Державної фіскальної служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10.07.2019 року, яким вищевказаний адміністративний позов залишено без задоволення, без змін.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог. Підставою для стягнення збитків мають бути матеріали адміністративної справи щодо відповідача, в тому числі протокол про адміністративне правопорушення, відомості про притягнення винної особи до адміністративної відповідальності. Проте, такі докази на підтвердження заявлених позовних вимог по справі відсутні. Твердження представника позивача, що відповідач, діючи від імені позивача, передоручив третій особі - митному брокеру ПП «ВестБрок» митне оформлення транспортного засобу за митною декларацією, і тим самим вчинив дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати в повному обсязі митних платежів в сумі 34813,81 гривень, належними доказами не підтверджено.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права.

Та обставина, що відповідач звернувся до митного брокера, не свідчить про перевищення ним своїх повноважень як довіреної особи позивача, оскільки відповідно до ст. 416 МК України митний брокер це підприємство, що надає послуги з декларування товарів,транспортних засобів комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Будь-яких обставин щодо вчинення дій позивачем, спрямованих на заниження вартості автомобіля з метою ухилення від сплати в повному обсязі митних платежів, під час розгляду справи не встановлено.

Для відшкодування шкоди за правилами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність таких фактів: неправомірність поведінки особи, внаслідок якої завдано шкоду, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина завдавала шкоди.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язком для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що матеріалами справи не доведено вини ОСОБА_2 у спричиненні матеріальної шкоди ОСОБА_1 , пов`язаної з притягненням останнього до адміністративної відповідальності.

Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін.

За ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи обо підготовки до її розгляду.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить стягнути2000 грн витрат на професійну правничу допомогуна підтвердження чого надає копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 11.02.2020 року, акт від 21.07.2020 прийому-передачі виконаних робіт згідно договору про надання правової (правничої) допомоги від 11.02.2020 року, квитанцію № 07 від 21.07.2020 на суму 2000 грн.

Враховуючи що витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 2000 грн відповідають обсягу виконаних робіт, є співмірними з предметом позову та складністю справи та не оспорені позивачем після надіслання йому відзиву на апеляційну скаргу відповідачем, а тому підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Бердичевського Олександра Валерійовича залишити без задоволення.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 06 березня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2000 (дві тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді