Справа № 199/7977/19
(2/199/384/20)
РІШЕННЯ

Іменем України

28 січня 2020 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Богун О.О.,

при секретареві Рудовій М.Ю.,

за участю учасників справи:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення земельного сервітуту, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення земельного сервітуту, мотивуючи його тим, що позивач є власником 38/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 наразі м. АДРЕСА_1 ) на підставі договору купівлі-продажу від 18.04.1982. Інша частина вказаного домоволодіння (62/100 частини) належить відповідачу.

Відповідно до рішення народного суду Амур-Нижньодніпровського району місті Дніпропетровська від 03.08.1982 було визначено порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 відповідно до ІІ варіанта додаткової схеми від 03.08.1982 висновку технічної експертизи, а саме: у користування ОСОБА_5 було виділено земельну ділянку площею 347 кв.м.; у користуванні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 619 кв.м.; земельну ділянку площею 52 кв.м. залишено в загальному користуванні.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю (серія ДП Д*N022278) позивач володіє земельною ділянкою площею 0,0459 гектарів на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 17.12.98 № 2481. Дана земельна ділянка розташована в АДРЕСА_1 . Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 022278.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14.05.2019 ОСОБА_1 володіє земельною ділянкою кадастровий номер :01:068:0019 по АДРЕСА_1 , площею 0,0459, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель: земля житлової та громадської забудови. Відповідно до даного витягу ОСОБА_4 володіє земельною ділянкою кадастровий номер :01:068:0016.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 17.12.98 № 2481 позивачу було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,04873 га, з яких 0,00281 га у тимчасове користування, у спільну сумісну власність сторін.

Земельна ділянка позивача межує з земельною ділянкою відповідача, проте відповідач систематично чинить перешкоди позивачу в обслуговуванні її будинку, проводити поточні ремонтні роботи належного позивачу будинку, тому позивач просила суд встановити постійний цілодобовий безоплатний земельний сервітут на користь позивача для обслуговування свого житлового будинку щодо частини земельної ділянки, а саме 0,00281 га, загальною площею 0,0588 га кадастровий номер :01:068:0016, що знаходиться у власності відповідача ОСОБА_4 .

Ухвалою судді від 02.10.2019 відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

28.01.2020 справу розглянуто по суті з ухваленням судового рішення.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, надали пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що позивач сама собі обмежила доступ до будинку. Вважає позовні вимоги щодо встановлення земельного сервітуту незаконними.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 1982 року визначено порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 та виділено в користування ОСОБА_5 земельну ділянку площею 347 кв.м., ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 - 619 кв.м., земельну ділянку площею 52 кв.м. залишено в загальному користуванні.

ОСОБА_1 належить 38/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 29 червня 1992 року.

Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів від 20.03.1992 № 172/4 ОСОБА_1 була виділена земельна ділянка площею 64 кв.м. по АДРЕСА_1 в рахунок відчуження земельної ділянки АДРЕСА_2 .

Згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 18.11.1999 № 2539 ОСОБА_4 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0588 га по АДРЕСА_1 .

На підставі державного акту на право приватної власності на землю, на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 17.12.1998 № 2481 ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0459 га по АДРЕСА_1 .

Данні обставини сторонами не заперечувались, а також встановленні рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2015 (справа № 199/7452/14-ц, провадження № 2/199/204/15).

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обґрунтованим.

Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Підставою звернення до суду позивач мотивувала наявністю перешкод у користуванні майном, що перебуває у спільній сумісні власності з відповідачем.

З огляду на наведене, суд вважає, що позивачем неправильно визначено спосіб захисту порушеного права чи інтересу, у той час, коли позивач може захистити своє порушене право, визначивши вірний спосіб його захисту, який передбачено чинним законодавством.

Разом з тим, відповідно до ст.49 ЦПК України, суд позбавлений процесуальної можливості самостійно змінювати предмет чи підставу позовних вимог.

Отже, невірно обраний спосіб захисту порушеного права є підставою для відмови у задоволенні пред`явлених особою вимог.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 289 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення земельного сервітуту відмовити у повному обсязі.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до апеляційного суду через суд першої інстанції.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_4 , АДРЕСА_4 , ІПН невідомий.

Повний текст судового рішення складено 03.02.2020.

Суддя О.О. Богун

28.01.2020