Справа № 754/4383/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

07 липня 2020 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Клочко І.В.,

за участю

секретаря судового засідання Шевчук М.В.

представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2

представників позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву подану представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором між батьками, -

встановив:

01.03.2018 Деснянським районним судом м. Києва було ухвалено заочне рішення у справі №754/4383/16, яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 стягнуто суму боргу в період з січня 2015р. по січень 2016р., включно, за договором між батьками про проживання, виховання та фінансове забезпечення дітей (аліментів та додаткових витрат) укладеного 25.12.2014 в сумі 1427078 грн. 60 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

14.01.2020 до суду надійшла заява відповідача про поновлення строку на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення та заява про перегляд заочного рішення суду від 30.03.2016 року у справі № 754/4383/16.

Заява обґрунтована тим, що відповідач про рішення суду дізнався лише в грудні 2019 року під час перемовин з представниками ОСОБА_5 по врегулюванню конфлікту про забезпечення належного батьківського піклування щодо дітей, та після ознайомлення представника з матеріалами справи. Про розгляд справи в суді відповідач належним чином не повідомлявся, ухвалу про відкриття провадження по справі не отримував, що унеможливило подачу ним відзиву на позов та відповідних доказів. Вказував також на те, що договір між батьками про проживання, виховання та фінансове забезпечення дітей (аліментів та додаткових витрат) було укладено сторонами по справі без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались правочином, з метою уникнення звернення стягнення на майно ОСОБА_1 за іншим спором. Зазначає, що саме з цією метою в рамках даної справи накладено арешт на майно ОСОБА_1 . До весни 2019 року сторони по справі проживали однією сім`єю, провадили спільне господарство та спільно виховували дітей. ІНФОРМАЦІЯ_1 сторін народився син ОСОБА_6 . Відповідач постійно здійснював фінансове забезпечення сім`ї, ніс витрати на утримання дітей.

Виходячи з вказаних обставин відповідач просив суд поновити строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення та скасувати заочне рішення.

07.02.2020 зі сторони позивача до суду надійшли письмові пояснення на заяву про перегляд заочного рішення суду, у відповідності до яких просить відмовити в поновленні відповідача процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01.03.2018. Посилається на те, що 23.03.2018 відповідачу вручено копію заочного рішення, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого відправлення.

В судовому засіданні представник заявника вимоги заяви підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладене в ній.

Представники позивача в судовому засіданні заперечували щодо задоволення заяви, посилаючись на її необґрунтованість та недоведеність, а також на те, що відповідачем пропущені строки для подання заяви про перегляд заочного рішення.

Ознайомившись зі змістом поданих заяв та доданими до них документами, заслухавши пояснення учасників справи, приходжу до наступного висновку.

Встановлено, що заочне рішення суду, яке відповідач просить скасувати, було ухвалено Деснянським районним судом м. Києва 01.03.2018, при цьому заява про перегляд заочного рішення суду подана стороною відповідача лише в січні 2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Ч. 3, 4 ст. 284 ЦПК України передбачають, що учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Також, ч. 1 ст. 127 ЦПК України визначає, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 7 ст. 127 ЦПК України про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Така позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України».

Рішенням Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання. Одним із таких прикладів, коли поведінка заявників стала однією з причин затягування розгляду справи, є рішення Європейського суду з прав людини «Чікоста і Віола проти Італії».

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

В постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі №755/8494/16-ц вказано про те, що відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Ткаченко Ю .В .1 проти України" (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява № 3236/03).

Як вбачається з матеріалів справи, посилання заявника на факт неотримання ним повісток про виклик до суду на розгляд вказаної справи спростовуються повідомленнями про вручення поштових відправлень, отриманих ОСОБА_1 та ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 48, 60, 76, 87, 93, 99). Зокрема, саме ця адреса вказана відповідачем в заяві про перегляд заочного рішення.

Зазначене, поміж іншого, спростовується самою заявою про перегляд заочного рішення, в якій сторона відповідача фактично посилається на те, що зазначене судове провадження по стягненню з ОСОБА_1 заборгованості за договором між батьками про проживання, виховання та фінансове забезпечення дітей (аліментів та додаткових витрат) укладеного 25.12.2014, було ініційоване з метою уникнення звернення стягнення на майно ОСОБА_1 в іншому спорі, що свідчить про обізнаність останнього щодо існування зазначеної цивільної справи.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що 23.03.2018 стороною відповідача отримано заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01.03.2018, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. (а.с. 135).

04.12.2019 представник відповідача ознайомився з матеріалами цивільної справи, про що свідчить відмітка в заяві. (а.с. 152).

З огляду на вказане, відповідач пропустив строк для подання заяви про перегляд заочного рішення, заява про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення необґрунтована, а викладені в ній доводи спростовуються наявними матеріалами справи.

Зокрема, заява не містить обґрунтувань поважності причин пропуску строку звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду, починаючи з 04.12.2019, тобто з дня ознайомлення представника відповідача з матеріалами справи та з текстом рішення від 01.03.2018. При цьому, заяву про перегляд заочного рішення направлено до суду лише 13.01.2020, про що свідчить конверт з відміткою Укрпошти.

За таких обставин суд дійшов висновку про залишення заяви про перегляд заочного рішення - без розгляду.

Керуючись ст. ст. 126, 127, 284 Цивільного процесуального кодексу України,-

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 березня 2018 року.

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором між батьками - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя