Справа № 524/1025/20
Провадження №2/524/1358/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2020 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого судді - Нестеренка С.Г., при секретарі судового засідання - Бельченко Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Росвен Інвест Україна» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
У п.2.1. вказаного договору було передбачене рухоме майно, яким забезпечується виконання усіх грошових зобов`язань позичальника за даним договором у вигляді застави, а саме транспортний засіб: марка DAEWOO, модель Lanos TF69Y СПГ, рік випуску НОМЕР_1 , зеленого кольору, ДНЗ НОМЕР_2 .
Приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. у ході виконавчого провадження було винесено постанови: - про звернення стягнення на майно боржника від 05.02.2020 р.; - про арешт майна боржника від 05.02.2020 р.; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 61165450 від 05.02.2020 р. ; - про стягнення з боржника основної винагороди від 05.02.2020 р.; - про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 19.02.2020 р.
Ухвалою судді від 03 березня 2020 року було відкрито провадження в справі, залучено у справі учасників справи, розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 05 березня 2020 року з метою забезпечення позову було зупинено стягнення з ОСОБА_1 за виконавчим написом №1483 вчиненого 21 січня 2020 року до набрання чинності рішенням суду.
Ухвалою суду від 28 квітня 2020 року було витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І. В. копії документів, що містяться в матеріалах нотаріальної справи щодо видання виконавчого напису № 1483 від 21 січня 2020 року, зокрема: копію заяви стягувача про вчинення виконавчого напису; копії наданих стягувачем документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника перед стягувачем; копію засвідченої стягувачем письмової вимоги про усунення перешкод виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику з відміткою стягувача про непогашення заборгованості;копію розрахункового документу про надання поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання;копію поштового повідомлення про вручення боржнику письмової вимоги про вручення боржнику письмової вимоги усунення порушення виконання зобов`язання;копію довідки фінансової установи про ненадходження платежу/платежів від боржника; копії інших документів, що подавались стягувачем для вчинення виконавчого напису нотаріусом.
26 березня 2020 року від третьої особи приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В. Л. надійшли письмові пояснення, в яких він зазначив, що відповідно до ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчий напис нотаріуса; безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Виконавчий напис № 1483, виданий 21 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І. В. відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».
25 липня 2020 року представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 були надані додаткові пояснення від, в яких остання заперечувала щодо правомірності та безспірності виконавчого напису № 1483, вчиненого 21 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І. В. щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .. Акцентувала увагу на тому, що даний виконавчий напис вчинений поза трирічним строком права вимоги стягувача до боржника, відсутність доказів від стягувача у вигляді розрахунків заборгованості боржника, зокрема останньої дати внесення проплати, а також порушення нотаріусом норм, які передбачають вчинення такого виконавчого напису. Дані додаткові пояснення приєднані до матеріалів справи.
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27 липня 2020 року постановлено провести заочний розгляд.
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у судове засідання не прибули, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, подали до суду письмові заяви, в якій позов підтримав в повному обсязі та просили його задовольнити, посилаючись на обставини і підстави, викладені у позовній заяві, просили розглянути справу за їх відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечували.
Відповідач ТОВ «Росвен Інвест Україна» у судове засідання повторно не прибув, про час, дату та місце розгляду справи справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. відзиву на позов не надав.
Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І. В. у судове засідання не прибув, просив розглянути справу за його відсутності, про що надав письмову заяву.
Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник В. Л. у судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, просив розглянути справу за його відсутності, про що надав письмову заяву.
Представник третьої особи ПАТ «Дельта Банк» у судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки у судові засідання не повідомляв.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд вважає за можливе, з огляду на положення ст. 223 ЦПК України, розглянути справу у відсутність сторін.
Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне.
Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Аналогічна норма закріплена і у п. 3.1, 3.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.
При цьому, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.
Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі і установити, та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
На підставі виконавчого напису нотаріуса № 1483 від 21.01.2020 Приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимиром Леонідовичем за виконавчим провадженням № 61165450 винесено постанови: про звернення стягнення на майно боржника від 05.02.2020; про арешт майна боржника від 05.02.2020; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 61165450 від 05.02.2020; про стягнення з боржника основної винагороди від 05.02.2020; про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 19.02.2020.
На підставі виконавчого напису нотаріуса № 1483 від 21 січня 2020 року Приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимиром Леонідовичем за виконавчим провадженням № 61165450 винесено постанови: про звернення стягнення на майно боржника від 05.02.2020; про арешт майна боржника від 05.02.2020; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 61165450 від 05.02.2020; про стягнення з боржника основної винагороди від 05.02.2020; про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 19.02.2020.
Виконавче провадження не є закінченим, сума боргу за виконавчим написом позивачем не сплачена.
Як вбачається зі змісту вказаного виконавчого напису проводиться стягнення вимог ТОВ «Росвен Інвест Україна» за період з 16 листопада 2018 року по 21 січня 2020 року.
З розрахунку заборгованості, наведеному у виконавчому написі, не вбачається, коли саме виникла заборгованість, що позбавляє суд можливості перевірити виникнення права вимоги у зазначеного товариства-стягувача в межах позовної давності.
При цьому, нотаріус не перевірив, за який строк нарахована заборгованість і чи не перевищує цей строк три роки.
За змістом ст.88 Закону України «Про нотаріат», за виконавчим написом заборгованість може бути стягнуто у межах трьох років з дня виникнення права вимоги.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса, встановлений законом, не може бути змінений домовленістю сторін.
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Крім того, ТОВ «Росвен Інвест Україна» не надано жодних належних і допустимих доказів невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, набуття права вимоги до позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.
Окрім цього, розрахунок заборгованості за Кредитним договором, наданий нотаріусу, на підставі якого приймалось рішення нотаріусом про видачу вищезазначеного нотаріального напису, не є у розумінні п. 2 «Правил» випискою з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, оскільки відповідно до Підпункту 6 Пункту 8 розділу 2 Постанови НБУ № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 року вбачається, що виписка з рахунку боржника це банківський документ, який надається банком громадянину - користувачу про рух коштів за його рахунком, періодичність та порядок їх отримання, тобто не є тим документом на підставі якого нотаріус може видати нотаріальний напис, оскільки з вищенаведених документів не вбачається підстави вважати, що розмір заборгованості перед Товариством, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними.
Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогою, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.2 Переліку.
Також на підтвердження того, що Товариством нотаріусу не надано документи, що підтверджують безспірність заборгованості, зокрема, свідчить відсутність у матеріалах нотаріальної справи докази належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень, що дає можливість дійти висновку про те, що відповідач не намагався повідомити позивача про наявність заборгованості по кредитному договору.
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».
На зазначений пункт посилався нотаріус у виконавчому написі.
Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року: «…оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.
У подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін.
Велика Палата Верховного Суду Постановою від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду.
Частиною 2 статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених між позивачем та Банком у простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Відповідачем та третіми особами не надано суду жодних доказів на спростування вказаних доводів позивача щодо неправомірності вимог ТОВ «Росвен Інвест Україна» та не було надано детального розрахунку заборгованості, на підставі якого вчинено виконавчий напис нотаріуса.
На підставі встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню.
Задовольняючи позов, у відповідності до вимог ст. ст. 133, 141 ЦПК України, суд враховує, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути з відповідачана користь позивача кошти у повернення сплачених судових зборів за подання позову у розмірі 840 грн. 80 коп. (а.с.1) та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 420 грн. 40 коп. (справа №524/1025/20, провадження № 2-з/524/25/20, а.с. 1), тобто, на загальну суму 1261 грн. 20 коп.
Керуючись ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 88 Закону України «Про нотаріат» ст.ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 141, 142, 258, 264, 265, 273, 280, 281, 282, 283, 284, 289, 352, 354 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ТОВ «Росвен Інвест Україна» на користь ОСОБА_1 кошти у повернення сплачених судових зборів на загальну суму 1261 грн. 20 коп.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
- приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігорь Вікторович, місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Рейтарська / пров. Георгіївський, буд. 6-3 літ. А;
Повний текст заочного рішення виготовлено 27 липня 2020 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої упродовж тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту.
Заочне рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом тридцяти днів з дня розгляду заяви про перегляд заочного рішення у разі його нескасування. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Строк подання апеляційної скарги на рішення суду продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID -19).
Суддя: