Номер провадження: 22-ц/813/4479/20
Головуючий у першій інстанції Кисельов В.К.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Черевка П.М.,

суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за апеляційною скаргою Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 18 березня 2019 року у справі за позовом Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 про приведення об`єкта самочинної реконструкції у первісний стан,

встановив:

28.12.2017 року Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради звернулась з зазначеним позовом про приведення об`єкта самочинної реконструкції у первісний стан.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що згідно з наданими матеріалами КП «ЖКС «Північний», які надійшли 28.07.2017 року, Суворовській районній адміністрації Одеської міської ради стало відомо, що ОСОБА_1 , самовільно здійснила перепланування та прибудову балкону на 5-му поверсі 9-ти поверхового будинку.

04.07.2017 року майстром дільниці № 1 КП «ЖКС «Північний» Маркевич Т.В. було вручено припис №44 про приведення до первісного стану балкона, з яким відповідач ознайомилась та власноруч підписала.

14.07.2017 року було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.150 КУпАП, вказаний протокол відповідач отримала та власноруч підписала.

Припис та протокол ОСОБА_1 були проігноровані.

16.08.2016 року Суворовською районною адміністрацією було винесено розпорядження №661р. про усунення порушень у сфері містобудівної діяльності на об`єкті самочинної реконструкції, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Станом на момент подачі позову вказане розпорядження не виконане.

Позивач вказував, що відповідачем здійснена реконструкція в порушення норм ст.ст.100, 152 ЖК України, «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року №76, ст.18 Закону України «Про основи містобудування», тобто без будь-якого дозвільного документа на право здійснення будівельних робіт, а також узгодження з органами місцевого самоврядування.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 18.03.2019 року позов Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 про приведення об`єкта самочинної реконструкції у первісний стан залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради звернулась до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції від 18.03.2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

За змістом ч.ч.1, 4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, власникам квартири АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Ліщинській Ксенії Автономівні на праві спільної часткової власності по 1/3 частки за кожному.

ОСОБА_1 здійснено реконструкція балкона, незначно збільшивши його площу, що підтверджується фотографіями, які були надані сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно з ч.7 ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначав, що позивачем не було доведено, що відповідач отримала розпорядження №661р. про усунення порушень у сфері містобудівної діяльності на об`єкті самочинної реконструкції, що розташований за адресою АДРЕСА_1 . ( ОСОБА_1 ), яке також не надано як доказ по справі.

Позивачем також не доведено, що незначне розширення площі балкона суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, а також, що існує істотне порушення будівельних норм і правил.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

ЄСПЛ у рішеннях у справах «Стретч проти Сполученого Королівства» та «Ісмаїлов проти Російської Федерації» наголошує на одному з обов`язкових критеріїв правомірності втручання у право мирного володіння майном його «пропорційності», «справедливій рівновазі» між суспільним та приватним інтересами.

Втручання держави в право особи на мирне володіння майном не може вважатися виправданим, якщо порушення закону має суто формальний характер.

Судом першої інстанції вірно зазначено і з цим погоджується колегія суддів апеляційного суду, що формально відповідач порушила норми ст.ст.100,152 ЖК України, «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених постановою Кабінету міністрів України від 08.10.92р. №572, ст.5 Закону України «Про основи містобудування», статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», «Порядку виконання підготовчих робіт та Порядок виконання будівельних робіт», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» №466 від 13.04.2011 р., тобто здійснила реконструкцію без будь-якого дозвільного документа на право здійснення будівельних робіт, а також узгодження з органами місцевого самоврядування. При цьому, враховуючи об`єм реконструкції та характер, відсутність доказів порушення суспільним інтересам або права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, то заявлені позивачем вимоги є явно непропорційні наявним порушенням.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що викладені аргументи апеляційної скарги є безпідставними та не можуть слугувати правовими підставами для скасування судового рішення, оскільки судом під час розгляду справи всебічно і повно досліджено та оцінено усі надані сторонами докази, з урахуванням вимог та заперечень сторін вірно і об`єктивно з`ясовано обставини справи, а тому будь-яких протиріч між висновками суду про права та взаємовідносини сторін і встановленими судом фактами не вбачається, судом в повному обсязі встановлено і досліджено предмет доказування у даній справі, виходячи з тих доказів, які надавалися сторонами у справі.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 18 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17.01.2020 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький