ПОСТАНОВА

Іменем України

15 січня 2020 року м. Кропивницький

справа № 405/6037/16-ц

провадження № 22-ц/4809/89/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Єгорової С.М., Кіселика С.А.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

представник ОСОБА_1 - адвокат Бойко З.С.

приватний нотаріус- Лєбєдєва Н.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Бойко Зоя Сергіївна на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 жовтня 2018 року, суддя Іванова Л.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , яка є правонаступником ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Лєбєдєва Наталія Леонідівна про визнання договору довічного утримання недійсним та скасування державної реєстрації права,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Усатенко В.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_3 - звернувся у суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Лебедєва Н.Л., про визнання недійсним договору довічного утримання від 20.07.2016 року №237, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідченогго приватним нотаріусом Лебедєвою Н.Л.,.

В позовній заяві ставиться питання про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди -100 000 грн.,

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_3 внаслідок перенесеного інсульту є паралізованою з 1991 року, практично не рухається та може рухати лише лівою рукою, розмовляє дуже важко.

04 серпня 2016 року ОСОБА_3 стало відомо, що 20 липня 2016 року приватним нотаріусом Лебедєвою Н.Л. посвідченого договір довічного утримання між позиачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 , за умовами якого у власність ОСОБА_1 було передано квартиру АДРЕСА_2 .

Позивач стверджує, що жодних документів вона не підписувала, право власності на квартиру не переоформляла і не мала наміру переоформляти, ніяких договорів щодо належної їй квартири не укладала та не бажала укладати.

У період з 13 липня 2016 року по 29 липня 2016 року вона перебувала на лікуванні в Кіровоградському обласному госпіталі для ветеранів війни і за весь час перебування в госпіталі вона ніяких документів не підписувала.

20 липня 2016 року до палати, де вона перебувала, прийшли ОСОБА_1 з нотаріусом Лебедєвою Н.Л. та примушували її (позивача), підписати документи, які вона відмовилася підписувати. Укладення будь-яких договорів щодо квартири не відповідало її (позивача) внутрішній волі.

Позивач просив визнати недійсним договір довічного утримання від 20.07.2016 року №237, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Лебедєвою Н.Л., скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди - 100 000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду першої інстанції від 25 серпня 2016 року відкрито позовне провадження у справі та призначено судовий розгляд справи.

Після відкриття провадження у справі, ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач ОСОБА_3 померла, що підтверджується матеріалами справи.

Ухвалою суду першої інстанції від 06 березня 2017 року провадження по цивільній справі № 405/6037/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Лебедєва Наталія Леонідівна про визнання договору довічного утримання недійсним, скасування державної реєстрації права власності, - було зупинено до закінчення строку прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та залучення до участі у справі правонаступників.

Ухвалою суду від 06 березня 2017 року провадження у даній справі в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди на підставі п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, - закрито.

28 вересня 2017 року за вх. № 22447 на запит суду від приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу ГТУЮ у Кіровоградській області Звіздун Н.К. надійшла інформаційна довідка зі спадкового реєстру, та копія спадкової справи № 43/2016 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , заведеної 22.10.2016 року.

Ухвалою суду першої інстанції від 29 вересня 2017 року відновлено провадження у зазначеній цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Лебедєва Наталія Леонідівна про визнання договору довічного утримання недійсним, та скасування державної реєстрації права власності.

Ухвалою суду від 26 жовтня 2017 року залучено до участі у цивільній справі №405/6037/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Лебедєва Наталія Леонідівна про визнання договору довічного утримання недійсним, скасування державної реєстрації права власності, правонаступника позивача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , - ОСОБА_2 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначається зокрема, що суд першої інстанції не правильно встановив дійсні обставини по справі і ухвалив судове рішення яке не ґрунтується на доказах. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами відсутність волевиявлення ОСОБА_3 на укладення оспорюваного договору. ОСОБА_3 на момент укладення правочину мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, усвідомлювала значення своїх дій та мала можливість керувати ними. Особисто ОСОБА_3 спірний договір не підписувала у зв`язку із хворобою, за неї, як відчужувача за договором довічного утримання, підпис вчинено сторонньою особою - ОСОБА_4 за її згодою.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2019 року визначено суддю Л.М. Дьомич - суддею доповідачем по справі.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 05.11.2019 по справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 19.11.2019 справу призначено до розгляду.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи від 27.12.2019 року, справу розподілено головуючому судді (суддя-доповідач) Черненко В.В.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 27.12.2019 справу призначено до розгляду.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 15.01.2020 продовжено строк розгляду справи.

До суду позивачем не надано відзив на апеляційну скаргу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не отримала судову повістку про виклик в судове засідання на 15 січня 2020 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 зазначена адреса її місця проживання/реєстрації,зокрема АДРЕСА_3 .

Відповідно до статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цієї адресою більше не проживає або не знаходиться.

Приймаючи до уваги, що в матеріалах справи, ОСОБА_2 зазначена адреса місця її проживання, судом апеляційної інстанції було надіслано на зазначену адресу ухвали та повістки про виклик в судове засідання, однак зазначена особа їх не отримала, що підтверджується матеріалами справи.

В матеріалах справи відсутні заяви позивача про зміну її місця проживання.

Враховуючи положення ст.131 ЦПК України суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції встановив, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15 вересня 1994 року, виданого згідно з розпорядженням від 15 вересня 1994 року №11708, та 18 червня 2015 року за №1078 видано дублікат зазначеного свідоцтва, ОСОБА_3 належала на праві власності квартира АДРЕСА_2 .

20 липня 2016 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Лебедєвою Н.Л. посвідчено договір довічного утримання (догляду), зареєстровано в реєстрі за №237, за умовами якого ОСОБА_3 , як відчужувач, передала вищезазначену квартиру під номером АДРЕСА_2 , а ОСОБА_1 , як набувач, отримала у власність зазначену квартиру на умовах цього Договору.

Відповідно до п.4.7 Договору, право власності на квартиру, що є предметом цього Договору, у набувача виникає з моменту державної реєстрації цього Договору у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 4.9 Договору визначено, що внаслідок хвороби відчужувача, за її проханням та в її присутності, а також в присутності нотаріуса, договір підписав, ОСОБА_4 .

Також, в зазначеному Договорі зазначено, що у зв`язку з тим, що відчужувач внаслідок хвороби не може з`явитися до приміщення, яке є робочим місцем нотаріуса, цей договір підписано та посвідчено за місцем її фактичного перебування - в Кіровоградському обласному госпіталі для інвалідів Великої Вітчизняної війни за адресою: м. Кіровоград, вул. Короленко, буд. 58 .

Пунктом 4.2 Договору визначено, що сторони стверджують, що цей правочин не є фіктивним чи удаваним, а також, що вони не обмежені в праві укладати правочини, не визнані у встановленому порядку недієздатними повністю або частково, не страждають на захворювання, що перешкоджають усвідомленню ними суті цього Договору.

Суд першої інстанції встановив,що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.08.2016 року №65114520, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, є наявною актуальна інформація про право власності: номер запису про право власності: 15598469, дата, час державної реєстрації 20.07.2016 року 18:31:59, державний реєстратор: приватний нотаріус Лебедєва Н.Л., підстава виникнення прав власності: договір довічного утримання, серія та номер: 237, виданий 20.07.2016 року, видавник: приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Лебедєва Н.Л., форма власності: приватна, власник ОСОБА_1 , об`єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_2 .

Суд першої інстанції зазначив, що спірний договір довічного утримання (догляду) від 20.07.2016 року не відповідає вимогам діючого законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 зазначений спірний договір не підписувала, за неї, як відчужувача за договором довічного утримання, підпис вчинено сторонньою особою, ОСОБА_4 .

Суд першої інстанції зазначив, що твердження представника відповідача та приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Лебедєвої Н.Л. про те, що саме ОСОБА_3 була ініціатором укладення договору, його зміст був погоджений з нею та відповідав її внутрішній волі не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, оскільки, допитані в суді свідки, які є працівниками госпіталю, досліджена судом історія хвороби ОСОБА_3 , копія якої (історії хвороби) долучена до матеріалів справи, а також інформація Кіровоградського обласного госпіталю для ветеранів війни від 20.03.2018 року за вих.№315/01-21 свідчать про протилежне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 13 липня 2016 року по 29 липня 2016 року знаходилася на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Кіровоградського обласного госпіталю для ветеранів війни, в палаті №64, яка (палата) розрахована на 5-ть ліжок.

20 липня 2016 року до хворої ОСОБА_3 приходили особи, які не поставили нікого до відома, що вони прийшли до хворої та вимагали від медичного персоналу вивести всіх пацієнтів з палати з метою підписання документів.

Посстова медична сестра поставила до відома заступника головного лікаря з медичної частини, ОСОБА_5 , яка піднялася в палату, але присутні не пред`явили їй посвідчення та повідомили, що хвора ОСОБА_3 бажає зробити заповіт. При співбесіді заступника головного лікаря з медичної частини з пацієнткою ОСОБА_3 , остання повідомила, що вона не знає цих людей, бачить їх перший раз і ніяких підписів робити не буде. Після вищевикладеного заступник головного лікаря з медичної частини попросила присутніх покинути відділення та провела їх до виходу.

Суд першої інстанції зазначив, що офіційні особи для здійснення будь-яких дій, які передбачені їх функціональними обов`язками відносно пацієнтів, зобов`язані повідомляти адміністрацію медичного закладу та отримати дозвіл на спілкування з пацієнтами.

Адміністрації Кіровоградського обласного госпіталю для ветеранів війни не було відомо, що 20 липня 2016 року приватним нотаріусом Лебедєвою Н.Л. було посвідчено договір довічного утримання в палаті, де перебувала ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи не підтвердженно, що ОСОБА_3 виявила бажання на укладення договору довічного утримання з ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції зазначив, що приймаючи до уваги встановлені обставини є достатні підстави вважати, що в приміщенні госпіталю оспорюваний правочин не був підписаний. Більш того, не знайшов свого підтвердження під час судового розгляду і той факт, що підписант договору ОСОБА_4 , який підписав договір замість ОСОБА_3 в зазначений день, а саме: 20 липня 2016 року був серед відвідувачів ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції зазначив, що надані під час судового розгляду позивачем ОСОБА_2 до матеріалів справи копії договору строкового банківського вкладу №56287/2005 від 17 листопада 2015 року, додаткова угода до нього від 23 листопада 2015 року, укладені між ПАТ АБ «Південний» і ОСОБА_3 , прибуткового касового ордеру №1 від 24 червня 2014 року, договору про соціальне обслуговування (термін дії з 01 червня 2015 року до 01 червня 2016 року), договору про соціальне обслуговування (термін дії з 01 квітня 2016 року до 01 квітня 2017 року), договору про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом Усатенко В.Ю. та ОСОБА_3 , рукописні тексти записів дат народжень, номерів телефонів та інших документів, оригінали яких оглянуті в судовому засіданні, підтверджують ту обставину, та не спростовано стороною відповідача, що ОСОБА_3 власноруч підписувала документи від свого імені, та вчиняла рукописні тексти.

Суд першої інстанції зазначив, що при виготовлені спірного договору приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Лебедєвою Н.Л. не дотримано вимог законодавства, що регулює вчинення нотаріальних дій.

В оспорюваному договорі довічного утримання (догляду) від 20.07.2016 року зазначено, що у зв`язку із хворобою відчужувача, за її дорученням, її та в присутності нотаріуса, текст договору підписано ОСОБА_4 , між тим, інформацію щодо стану здоров`я ОСОБА_3 та можливості останньою вчиняти таку дію нотаріус у лікарів не запитувала і зазначені обставини визначила на власний розсуд.

Суд пешої інстанції зазначив, що договір довічного утримання підписав ОСОБА_4 , при цьому, зі слів відповідача та приватного нотаріуса, вказану особу знала раніше тільки відповідач ОСОБА_1 , і саме вона запросила його до нотаріуса для підписання договору, що потягло за собою порушення вимог вищевказаних норм в тій частині, що саме відчужувач визначає особу, яка підписує правочин за нього.

Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту, що договір довічного утримання від 20 липня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Лебедєвою Н.Л., зареєстровано в реєстрі за №238, ОСОБА_3 особисто не підписувала, повноваження на це іншій особі не надавала, що, виходячи з приписів ст.ст.203, 215 ЦК України, свідчить про відсутність її волевиявлення на укладення оспорюваного договору та є підставою для визнання його недійсним у зв`язку з відсутністю волевиявлення сторони правочину.

Вимога про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , не підлягає задоволенню з тих підстав, що, оскільки право власності на об`єкти нерухомого майна підлягає державній реєстрації, то рішення суду про задоволення позову про визнання договору недійсним є підставою для скасування здійсненої раніше державної реєстрації права власності на це майно за відповідачем у справі та для здійснення такої реєстрації за позивачем (ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

При цьому, правочин вважається таким, що укладений в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (ч.2 ст. 207 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 744,745 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації.

Відповідно до частини 3 статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню , є укладеним з дня такого посвідчення.

Згідно з вимогами частини 3 статті 45 Закону України «Про нотаріат», якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.

Відповідно до пункту 5 Глави 9 Розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Крім того, вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

В апеляційній скарзі зазначено, що спірний договір в лікувальному закладі від імені ОСОБА_3 був підписаний - ОСОБА_4 за її згодою, відповідно волевиявлення її щодо вибору особи, якій вона бажала передати своє майно та щодо вибору договору і бажання його укласти було вільним, здійснювалось за доброю волею, без будь яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального, і відповідало її внутрішній волі, тому що саме ОСОБА_3 попросила ОСОБА_1 запросити нотаріуса до госпіталю для вчинення нотаріальних дій.

Суд апеляційної інстанції перевірив зазначені доводи і встановив, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15 вересня 1994 року, виданого згідно з розпорядженням від 15 вересня 1994 року №11708, та 18 червня 2015 року за №1078 видано дублікат зазначеного свідоцтва, ОСОБА_3 належала на праві власності квартира АДРЕСА_2 .

20 липня 2016 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Лебедєвою Н.Л. посвідчено договір довічного утримання (догляду), зареєстровано в реєстрі за №237, за умовами якого ОСОБА_3 , як відчужувач, передала вищезазначену квартиру під номером АДРЕСА_2 , а ОСОБА_1 , як набувач, отримала у власність згадану квартиру на умовах цього Договору.

Пуктом 4.9 договору зазначено, що внаслідок хвороби відчужувача, за її проханням та в її присутності, в також в присутності нотаріуса, договір підписав ОСОБА_4 .

Також, в зазначеному договорі зазначено про те, що у зв`язку з тим, що відчужувач внаслідок хвороби не може з`явитися до приміщення, яке є робочим місцем нотаріуса, цей договір підписано та посвідчено за місцем її фактичного перебування в Кіровоградському обласному госпіталі для інвалідів Великої Вітчизняної війни за адресою: м. Кіровоград, вул. Короленко, буд. 58 .

Пунктом 4.2 Договору визначено, що сторони стверджують, що цей правочин не є фіктивним чи удаваним, а також, що вони не обмежені в праві укладати правочини, не визнані у встановленому порядку недієздатними повністю або частково, не страждають на захворювання, що перешкоджають усвідомленню ними суті цього Договору.

Приймаючи до уваги встановлені обставини по праві, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку в частині відсутності вільного волевиявлення ОСОБА_3 на укладення договору довічного утримання.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не підтвердженні належними та допустимими доказами.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 в день укладення спірного договору перебувала на лікуванні в Кіровоградському обласному госпіталі для ветеранів війни.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 займалась організаційними питаннями в частині підготовки укладення договору довічного утримання, зокрема зверталась до приватного нотаріуса з проханням здійснити нотаріальну дію у приміщенні лікувального закладу, запропонувала особу, яка за ОСОБА_3 підпише спірний договір.

Докази того, що зазначені дії ОСОБА_1 здійснювала на прохання ОСОБА_3 в матеріалах справи відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 не був особисто знайомий з ОСОБА_3 .

З пояснень ОСОБА_4 вбачається, що на прохання ОСОБА_1 він погодився бути свідком і розписався в договорі, який йому запропонував підписати нотаріус, як свідок.

З матеріалів справи вбачається, що особа, яка б могла підписати спірний договір за ОСОБА_3 у примішенні лікувального закладу не визначалась з кола знайомих ОСОБА_3 або з кола працівників медичного закладу в тому числі і головного лікаря або його заступника. Особу, яка підписала спірний договір за ОСОБА_3 , визначила ОСОБА_1 , яка є заінтересованою особою, оскільки договір укладався на її користь, що є порушенням діючого законодавства.

Встановлені обставини дають підстави зробити висновок, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження, що ОСОБА_3 виявила волю взяти на себе певні обов`язки, зокрема в передачі майна ОСОБА_1 та відповідно до частини 5 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України самостійно здійснила волевиявлення і визначила особу, яка за її дорученням в її присутності та в присутності нотаріуса могла б підписати спірний договір довічного утримання у зв`язку з неможливістю самостійно підписати спірний договір.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшов висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів заяви та наданих сторонами доказів і дійшов правильного висновку задовольнивши частково позовну заяву.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Бойко Зоя Сергіївна , залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 жовтня 2018 року, залишити без змін.

Текст постанови складено 21.01.2020 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: