Номер провадження: 22-ц/813/2242/20
Головуючий у першій інстанції Мирончук Н. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Князюк О.В.,

- суддів: - Заїкін А.П. ,Таварткіладзе О.М.,

розглянувши у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.01.2019 року по цивільній справі за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

«30» березня 2018 року до Малиновського районного суду звернулося АТ КБ «ПриватБанк» із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 113763,59 грн та судових витрат у розмірі 1762,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.04.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, згідно з яким ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 1 762,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та, у свою чергу, зобов`язалася сплачувати АТ КБ «ПриватБанк» проценти за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правила користування платіжною картою», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

АТ КБ «Приват Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши позичальникові кредит, у встановленому договором розмірі.

Проте ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за договором не виконала, у зв`язку з чим, станом на 31 липня 2018 року, утворилася прострочена заборгованість в розмірі 113763.59 грн, а саме:

5796.74 грн. заборгованість за кредитом;

107966.85 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 06.04.2006 по 30.05.2017.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції:

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 січня 2019 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.04.2006 року у сумі -113763.59 грн., яка складається з наступного: 5796.74 грн. заборгованість за кредитом; 107966.85 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 06.04.2006 по 30.05.2017 відмовлено у повному обсязі за спливом строку позовної давності.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Коротний зміст вимог апеляційної скарги

«19» березня 2019 року Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.01.2019 року, відповідно до якої апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі, судові витрати стягнути з відповідача.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

У поданій апеляційні скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм процесуального та матеріального права. Також вважає, що судове рішення ухвалено за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Апелянт вказує, що суд в порушення положень ст.ст. 263-264 ЦПК України, належним чином не перевірив доводів, які мають значення для правильного вирішення справи, не надав належної оцінки наявним у справі доказам, зокрема, умовам договору щодо його дії, не перевірив належним чином строку дії кредитної картки, який підтверджений наданою довідкою Банку.

Вважає що суд дійшов невірного висновку щодо пропущення строку позовної давності позивачем, та вказує, що за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності ст. 257 ЦК України щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Апелянт зазначає, що згідно з довідкою про картки клієнта видані за договором - основною карткою за договором являється картка № НОМЕР_1 , та в подальшому за зверненням відповідачки 07.12.2017 року дана карта була перевипущена за № НОМЕР_2 зі строком дії до 10/21 року та безпосередньо отримана ОСОБА_1 (зазначає, що вище вказана довідка наявна в матеріалах справи), а також на підтвердження факту отримання кредитної картки «Універсальна» додає фото з WEB-камери, яке зберігається в програмному комплексі банку ЕКБ (Единая клиентская база), відповідно до п. 1.1.7.40 Умов і Правил.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

20.05.2019 року до Одеського апеляційного суду надійшов відзив представника ОСОБА_1 адвоката Швець Катерини Олегівни, відповідно до якого відповідач апеляційну скаргу не визнає в повному обсязі, вважає її безпідставною і необґрунтованою з урахуванням наступних обставин:

- зазначає, що згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 16.0.2019 р. граничний термін дії картки № НОМЕР_1 квітень 2013 року (04/13) (на підтвердження даних обставин відповідач додає копію довідки). Відповідно до виписки АТ КБ «Приватбанк» від 15.05.2019 року, останній платіж був здійснений в липні 2013 року і має статус нецільового, тобто здійснений не самим Відповідачем, а банком в автоматичному режимі (копію виписки додає).

- вважає, що доводи апелянта з приводу перевипуску старої картки вводять суд апеляційної інстанції в оману, зазначає, що ОСОБА_1 не зверталася до відділення банку для перевипуску картки, а також, її не було жодним чином повідомлено про даний перевипуск та про наявність кредитної заборгованості при оформленні нової картки. Відповідач наголошує на тому, що будь-яких заяв та/або договорів ним підписано не було.

- звертає увагу суду на те, що апелянт у поданій апеляційній скарзі посилається на правову позицію постанови Верховного суду України від 19 березня 2014 року у справі 6-14цс14, постанови по справі № 591/8058/15-ц від 01.03.2018 року та на позицію Верховного Суду по справі № 743/150/17 від 27.02.2019 року, відповідно до яких перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору, а отже, у разі порушення прав Позивача, йому необхідно було звернутись до суду із відповідним позовом у граничний термін квітень 2016 року.

Враховуючи викладене у відзиві відповідач наголошує на тому, що при зверненні з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором за весь період не виконання позичальником кредитних зобов`язань слідує, що апелянтом пропущено 3-ьох-річний строк позовної давності до основної вимоги, а тому вважається, що сплив строк позовної давності і до додаткових вимог.

Відповідач просить залишити рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.21.2019 року без змін, а апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» - без задоволення.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

«10» квітня 2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Кравця Ю.І., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» подану представником - ОСОБА_2 Оленою ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.01.2019 року до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою від 10.04.2019 року колегією суддів Одеського апеляційного суду судової палати у цивільних справах: Кравець Ю.І., Журавльов О.Г., Комлева О.С. справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.01.2019 року до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було призначено до розгляду.

Розпорядженням № 5233 щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 07.11.2019 року у відповідності до п. 3.12 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів під головуванням судді Князюка О.В.

Ухвалою суду від 28.11.2019 у складі колегії суддів цивільної палати Одеського апеляційного суду справу прийнято до провадження головуючого судді Князюка О.С. та призначено до розгляду.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини

Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 від 06.04.2006 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Матеріалами справи підтверджується той факт, що відповідач 05 квітня 2006 року підписав заяву, якою підтвердив свою згоду на отримання кредиту на платіжну картку (а.с. 11).

Згідно укладеного договору, кредит відповідачу надано (а.с. 11).

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» від 16.05.2019 року граничний термін дії картки № НОМЕР_1 квітень 2013 року (04/13). Згідно виписки АТ КБ «ПриватБанк» від 15.05.2019 року останній платіж по зазначеній картці був здійснений в липні 2013 року і має статус нецільового, тобто здійснений не самим відповідачем, а банком в автоматичному режимі.

12 червня 2019 року представником ОСОБА_1 адвокатом Швець К.О. до суду апеляційної інстанції подано електронний лист-заяву із супровідним листом з копією картки № НОМЕР_1 , на якій вказано граничний термін дії картки квітень 2013 року (04/13), що містить підтвердження посилання відповідача надані у відзиві на апеляційну скаргу.

Крім того, згідно банківської роздруківки, яка відображає рух коштів на банківському рахунку належним чином зроблених розрахунків про заборгованість відповідача: за кредитом, у сумі - 113763.59 грн., яка складається з наступного: 5796.74 грн. - заборгованість за кредитом; 107966.85 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 06.04.2006 по 30.05.2017, до суду як першої так і апеляційної інстанції позивачем не надано. Даного розрахунку відповідачем чи його представником не подано також.

Згідно банківської роздруківки наданої АТ КБ «ПриватБанк» про рух коштів, розраховано різний розмір відсоткової ставки. Про те, яким саме документом вказане було встановлено, позивачем суду не надано та долучено лише роздруківку з сайту банку. (а.с.82-93).

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу, тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу.

Оскільки, рішення суду вимогам, викладеним у ст. 263 ЦПК України відповідає у повній мірі, тому апеляційний суд з огляду на правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість не тільки у межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та, відхиляючи доводи апеляційної скарги, вказує на наступне.

Предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості за кредитним договором. Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку не погодившись з зазначеним позивачем розрахунком розміру відсоткової ставки та його обгрунтуванням посилаючись на п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг, відповідно о якого, банк має право «производить изменения Тарифов, а также других обслуживания счетов» (а.с. 15).

Відповідно до п.5.3 Умов. «При этом Банк, за исключением случаев изменения размера предоставленного Кредита (кредитного лимита), обязан не менее чем за 7 дней до введения изменений проинформировать Клиента, в частности, в выписке по Картсчету согласно п. 4.9. этого договора. Если в течение 7 дней Банк не получил уведомление от Клиента о несогласии с изменениями, то считается, что Клиент принимает новые условия.» (а.с.15).

Відповідно до статті 81 ЦПК України, обов`язок доказування і подання доказів покладено на кожну із сторін у справі і саме вони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки, АТ КБ «ПриватБанк не надав суду жодних доказів того, що безпосередньо ним за 7 днів до введення нарахованих ним змін тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків, було про це повідомлено відповідача, вказане, не було прийнято судом першої інстанції до уваги, та не береться до уваги судом апеляційної інстанції.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 275 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність і спливла до додаткової вимоги.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що наведені у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком діїї (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи стаття 261 ЦК України, за змістом якої початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікаленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінення певного пероду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав Учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ Нафтова компанія «Юкос» проти Росії», п. 57).

Згідно з матеріалами справи, відповідач ОСОБА_1 по справі подала заяву про застосування строків позовної давності, тому суд першої інстанції приймав рішення у відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України, за якою позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення.

Відповідно до матеріалів справи останній платіж по картці № НОМЕР_1 за кредитним договором між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 від 06 квітня 2006 року здійснено відповідачем в липні 2013 року.

Виходячи з системного аналізу норм права які регулюють дані правовідносини та обставин, встановлених судом, оскільки позичальник не сплачував щомісячний платіж з липня 2013 року, то саме з даного моменту у банку виникло право на пред`явлення позову до суду. Протягом трьох років (загального строку позовної давності), право звернення до суду про стягнення заборгованості, позивачем не було реалізовано. У вище зазначений 3-річний строк відповідачем будь-яких платежів, які б свідчили про визнання ним боргу, не здійснювалось, домовленості між сторонами про реструктуризацію заборгованості не досягнуто.

Відповідно до висновку у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Разом з тим, відповідно до висновку викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2019 року за результатами розгляду цивільної справи № 637/105/17 Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Враховуючи вищевказане, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

Якщо умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до параграфа II, п 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній, і вона дійсна до останньогго календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячним платежем , а строк погашення кридиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONHT).

Зазначені обставини свідчать про те, що ПАТ КБ «Приват Банк» пропустив строк позовної давності (загального трирічного і спеціального річного) для захисту своїх прав в судовому порядку, а тому чуд правомірно і обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог.

Отже, за обставинами даної справи, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позивач звернувся до суду першої інстанції з пропущенням строку позовної давності.

Посилання апелнята на те, що згідно з довідкою про картки клієнта видані за договором - основна картка № НОМЕР_1 за договором в подальшому за зверненням відповідачки 07.12.2017 року була перевипущена за № НОМЕР_2 зі строком дії до 10/21 року заперечувалося стороню відповідачки і не підтверджено належними доказами.

Тобто, матеріали справи не містять жодного доказу того, що кредитна картка була перевипущена та діяла після 2013 року.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть учать у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що апелянт не надав суду достатніх, належних та допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні представником банку норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки доказів.

Враховуючи вище наведене, встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було дотримано норми процесуального та матеріального права, апеляційну скаргу подану представником Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Криловою Оленою Леонідівною апеляційний суд на підставі ст 375 ЦПК України слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки колегія суддів відхилила апеляційну скаргу, судові витрати АТ КБ «КриватБанк» за подачу апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

РЕЗУЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» подану представником - Криловою Оленою Леонідівною залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 24 січня 2019 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках передбачених п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе