Справа № 461/3893/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/3076/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого : Ванівського О.М.,

суддів: Приколоти Т.І., Мельничук О.Я.

секретаря: Матяш С.І.

з участю представника апелянта адвоката Бідули Г.Д., позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою та забезпечення доступу до квартири та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

В червні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом, який згодом уточнив та в якому просив зобов`язати ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом видачі дублікату ключів від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 та забезпечення йому безперешкодного доступу до даної квартири.

В обґрунтування заявленого позову покликався на те, що ОСОБА_1 разом з малолітньою донькою ОСОБА_5 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначає, що основним квартиронаймачем є його мати ОСОБА_6 . Окрім того, в даній квартирі зареєстровано та проживає 9 осіб. Стверджує, що єдиним місцем проживання є вищевказана квартира, якою позивач та члени його сім`ї з осені 2015 року позбавлені права користування, оскільки у такій відповідачем замінені замки. Спроби врегулювати даний конфлікт з відповідачем мирним шляхом залишені без результатів. Тому просив позов задовольнити.

ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що ОСОБА_1 у вересні 2014 року покинув вищевказану квартиру та не проживає в ній по даний час. Стверджує, що це підтверджується доказами, наявними у матеріалах справи. Оскільки, ОСОБА_1 більше шести місяців не проживає у даній квартирі, вважає, що такий втратив право користування житлом. Тому просить зустрічний позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 08 серпня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом задоволено. Зобов`язано ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_1 в користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом видачі дублікату ключів від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 та забезпечення йому безперешкодного доступу до даної квартири.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 551,20 грн.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду, вважає його незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норма матеріального і процесуального права. Стверджує, що на час розгляду справи місцевим судом та прийняття у ній оскаржуваного рішення вона була повнолітньою та мала бути залучена до участі у справі, оскільки рішення суду у справі безпосередньо впливає на її житлові права та обов`язки щодо спільного проживання з позивачем ОСОБА_1 . Зазначає, що станом на 29.08.2019 року у спірній квартирі зареєстровано 9 осіб, які з врахуванням їх віку та сімейного стану складають 5 сімей. Тривалий час ОСОБА_1 перебуває на обліку в психоневрологічному диспансері з діагнозом біполярний афективний розлад з психотичними симптомами, а відтак спільне проживання з ОСОБА_1 не лише суперечитиме порядку спільного проживання в житлових приміщеннях, але і є фактичною загрозою для інших осіб.

Просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні первісного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта адвоката Бідули Г.Д. на підтримання вимог апеляційної скарги, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на заперечення вимог апеляційної скарги перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження по справі слід закрити з огляду на наступне.

Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини й громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення до суду зі скаргою), якими врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Згідно із частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення порушує їх права чи покладає на них додаткові обов`язки, що у будь-якому випадку тягне несприятливі наслідки для цих осіб. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-885цс15 та від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1844цс16, висновок про відсутність у особи права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд не вирішував питання про його права та обов`язки, може бути зроблений лише після з`ясування, яким чином вказане рішення впливає на обсяг прав, інтересів чи обов`язків особи, яка подала апеляційну скаргу.

В постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі 911/2635/17 міститься висновок, відповідно до якого рішення суду є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.

Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 3 лютого 2016 року у справі №6-885цс15.

Із матеріалів справи вбачається, що питання про права та обов`язки ОСОБА_3 , яка є донькою відповідача за первісним позовом, вказаним рішенням суду не вирішувалося, рішення суду є чинним.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 ОСОБА_7 10 серпня 2016 року звертався в суд з апеляційною скаргою на рішення Галицького районного суду від 08.08.2016 року по справі та ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27 жовтня 2016 року апеляційну скаргу було визнано неподаною та повернуто апелянту. Повторно апеляційна скарга відповідачем не подавалась.

ОСОБА_3 не надала апеляційному суду доказів того, що станом на час розгляду справи судом першої інстанції її права, інтереси та обов`язки було порушено і суд вирішив питання про її права та обов`язки. Фактично скаржник намагається повторно переглянути рішення в апеляційному порядку, що суперечить принципу правової визначеності.

У мотивувальній та резолютивній частинах рішення суду будь-яких висновків суду щодо прав та обов`язків апелянта не міститься і таке питання судом першої інстанції взагалі не вирішувалось.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року (заява №32053/13) у справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine).

Пунктом 3 ч.1 ст.362 ЦПК України встановлено, що після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження.

За таких обставин, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі ч.3 ст.362 ЦПК України.

Керуючись п.3 ч.1 ст.362, 367, 368 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою та забезпечення доступу до квартири.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Повний текст ухвали складено 06.02.2020 року

Головуючий /підпис/ Ванівський О.М.

Судді /підпис/ Мельничук О.Я.

/підпис/ Приколота Т.І.

Згідно з оригіналом:

Виготовлено з автоматизованої

системи документообігу суду

Судове рішення набрало законної сили: 05.02.2020 року

Помічник судді: Скуйбіда І.О.

Дата засвідчення копії: 06.02.2020 року