ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 січня 2020 року

м. Харків

справа № 642/4967/17-ц

провадження № 22-ц/818/198/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Бровченка І.О., Бурлака І.В.

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості спадкування за законом за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2019 року, постановлене під головуванням судді Ольховського Є.Б., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 29 серпня 2019 року), -

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості спадкування за законом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що позовні вимоги є доведеними та обгрунтованими, такими, що підлягають задоволенню. ОСОБА_1 зазначає, що вона також є спадкоємицею після смерті ОСОБА_5 , яка є рідною її тіткою та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Похилий вік, низка хронічних захворювань, неспроможність отримати належну допомогу від свого чоловіка, ОСОБА_2 , обумовили безпорадність стану померлої. При цьому позивачка вказує, що здійснювала догляд за рідною тіткою, проживала з нею однією сім`єю більше п`яти років до відкриття спадщини. Тому вважає, що наявні підстави для зміни черговості спадкування за законом.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження її доводів щодо перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані, черговість спадкування після смерті якої просить змінити ОСОБА_1 . Не надано позивачкою доказів матеріального забезпечення нею спадкодавиці. Тому відсутні підстави для зміни черговості спадкування та не доведені обставини, які б давали право позивачці на спадкування разом із спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 .

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є рідною племінницею ОСОБА_5 (а.с. 15-19 т.1).

ОСОБА_5 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , як власник зазначеного будинку (а.с.27 т.1). Разом з нею за вказаною адресою були зареєстровані ОСОБА_1 (племінниця), ОСОБА_3 , ОСОБА_6 (зять), ОСОБА_7 (правнучка), ОСОБА_4 (онука), ОСОБА_2 (чоловік).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла.

Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 є її чоловік - ОСОБА_2 , який проживав із спадкодавицею на час її смерті. Інших спадкоємців першої черги за законом у померлої немає. Даних про наявність заповіту матеріали справи не містять.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона постійно проживала та була зареєстрована у будинку АДРЕСА_1 . Позивачка зазначає, що вона здійснювала опіку за своєю тіткою ОСОБА_5 , оскільки остання була похилого віку та хворіла на ряд захворювань. Чоловік останньої, відповідач ОСОБА_2 , піклуватися за дружиною був не в змозі, бо сам потребував допомоги, яку також, в основному, надавала позивачка. ОСОБА_5 за життя отримувала пенсію у розмірі 1740 грн., а відповідач - 1410 грн., цих грошей не вистачало ані для забезпечення життя, ані для сплати комунальних послуг, ані для лікування. Тому усі необхідні заходи по лікуванню, догляду та утриманню своєї тітки здійснювала вона. ОСОБА_1 вважає, що доведеним є факт проживання її зі своєю тіткою не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а також просила суд змінити черговість спадкування за законом, надавши їй право на спадкування разом із ОСОБА_2 спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами першої та другої статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За змістом ст. ст. 1261, 1263, 1264, 1265, 1266 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч.3 ст. 1266 ЦК України).

Матеріали справи свідчать про те, що після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема, на частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачем ОСОБА_2 до суду було подано позов про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_5 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 03.10.2018 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 14.02.2019 року, за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку із надвірними будівлями у АДРЕСА_1 без урахування самовільних будівель та споруд в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивачка посилалась на те, що вона є спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки проживала разом із спадкодавцем однією сім`єю понад п`ять років.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року роз`яснено судам, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 зареєстрована та постійно проживала у спірному домоволодінні лише з липня 2014 року, до того часу її місце проживання було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, з копії технічного паспорту убачається, що спірний житловий будинок фактично складається з трьох квартир з окремими виходами.

Представник відповідача зазначав, що кожна із сімей, що проживають у спірному будинку, займали відокремлену його частину, в тому числі і родина ОСОБА_8 . При цьому заперечував факт проживання сторін однією сім`єю.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_5 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини після смерті останньої ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), - позивачкою суду не надано.

Відповідно до вимог ст. 1259 ЦК України черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину або на підставі рішення суду.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Частиною 2 ст. 1259 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для зміни черговості є сукупність наступних юридичних фактів:

1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами);

2) матеріальне забезпечення спадкодавця;

3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири;

4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3;

5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Згідно роз`яснень, які містяться у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

З матеріалів справи убачається, що позивачка, будучи племінницею ОСОБА_5 , опікувалася тіткою, підтримувала з нею родинні стосунки.

Проте вказані обставини, не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог щодо зміни черговості.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи свідчать про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла. Причиною її смерті є рак попереково-ободової кишки (а.с.13 т.1).

При цьому жодного медичного документу, що підтверджує безпорадний стан спадкодавця, у зв`язку із яким вона неспроможна була самостійно забезпечувати свої потреби, або наявність у померлої ОСОБА_5 ішемічної хвороби серця, гіпертонії, перенесення операції на очах, на які посилається ОСОБА_1 , - позивачем суду не надано.

Також недоведеними є посилання ОСОБА_1 на те, що вона матеріально забезпечувала ОСОБА_5 .

Натомість встановлено, що підприємницькою діяльністю займався відповідач ОСОБА_2 . Згідно договору суборенди №ПДН/0039/з-17 від 01.12.2016 року та додатків до нього відповідач ОСОБА_2 отримав в строкове платне користування торговий об`єкт контейнер за адресою: АДРЕСА_3 . Згідно договору від 08.08.2017 року ОСОБА_2 передав права на суборенду контейнеру за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.77-83 т.1). Що свідчить про фактичне здійснення ним підприємницької діяльності.

Враховуючи викладене, підстав для зміни черговості спадкування, з урахуванням сукупності п`яти складових, передбачених ст.1259 ЦК України, не вбачається.

Висновок суду першої інстанції про недоведеність та безпідставність позовних вимог, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: І.О. Бровченко

І.В. Бурлака

Повне судове рішення виготовлено 16.01.2020 року.