Провадження № 2/537/691/2020
Справа № 537/2138/20
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.07.2020 р.Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Маханькова О.В.,

за участі секретаря судового засідання Костюкевич Н.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Крюківського районного суду в м. Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи: Управління Державної Міграційної служби України в Полтавській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням -

В С Т А Н О В И В :

До Крюківського районного суду м.Кременчука звернулася ОСОБА_1 з позовом та прохала ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог повідомила, що є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівля-продажу від 11 лютого 1998 року посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу Спірідович Н.В.

На даний час у квартирі АДРЕСА_2 зареєстрованими є - ОСОБА_1 та відповідачі по справі, донька позивачки - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повнолітні онуки позивачки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується довідкою №176/36 від 23.06.2020 року виданою ТОВ «Місто для людей».

Наприкінці 2016 року у позивачки з донькою відбувся сімейний конфлікт і в січні місяці 2017 року ОСОБА_2 разом зі своїми дітьми ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зібрали свої особисті речі і залишили своє місце реєстрації у квартирі АДРЕСА_2 та виїхали в невідомому напрямку. З 2017 року донька та онуки позивачки з нею не спілкуються, місце проживання не відомо, матеріальнї допомоги не надають.

В тому що Відповідачі з 2017 року по теперішній час не проживають в квартирі АДРЕСА_2 підтверджується актом про не проживання від 23 червня 2020 року виданим ТОВ «Місто для людей» та стверджено і підписано - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

На даний час в зв`язку з тяжким матеріальним становищем та новими тарифами на газ,електроенергію,водопостачання позивач має намір оформити субсидію та повинна долучити до заявки на субсидію доходи всіх мешканців зареєстрованих за даною адресою. В зв`язку з відсутністю відповідачів за місцем їх реєстрації у квартирі АДРЕСА_3 не має можливості надати довідку про доходи зареєстрованих осіб на оформлення субсидії. Таким чином позивачка залишається без субсидії .

Названі обставини змушують позивача звернутись до суду з цією позовною заявою.

В судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягає , позов підтримує в повному обсязі,прохає суд позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися по невідомій суду причині, про час слухання справи були належним чином повідомлені.

Третя особа Управління Державної Міграційної служби України в Полтавській області в судове засідання не з*явилися по невідомій суду причині.Про дату слухання справи були повідомлені належним чином.

Суд вважає можливим слухати справу за відсутності вказаних відповідачів згідно ст. 223 ЦПК України.

Суд, вивчивши та проаналізувавши надані суду докази встановив наступне.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.

Судом встановлено, що позивач зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 та є власником житлового приміщення - квартири , що розташована за даною адресою на підставі договору купівлі-продажу від 11 лютого 1998 року,який посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу Спірідович Н.В.

Окрім позивача в зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . З початку січня місяця 2017 року ОСОБА_2 разом зі своїми дітьми ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зібрали свої особисті речі і залишили своє місце реєстрації у квартирі АДРЕСА_2 та виїхали в невідомому напрямку. З 2017 року донька та онуки позивачки з нею не спілкуються, місце проживання не відомо, матеріальної допомоги не надають. Комунальні платежі не сплачують, участі в утриманні житла не приймають, кореспонденцію за даною адресою не отримують, і взагалі житловим приміщенням не користуються .

Конституція України у статті 3 декларує положення про те, що "Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави". Дане положення - одна з фундаментальних основ конституційного ладу України.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ч. І ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч,2 ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин; а також / старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 177 ЖК України передбачено, громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку а під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування.

Відповідно до п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення, або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідачі не вчиняють дій, щодо самостійного зняття з реєстрації проживання , а тому позивач вимушена звернутися до суду.

Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України.

Стаття 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Зокрема, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В контексті ст.15 ЦК України право на захист порушеного права виникає у особи в разі його порушення, а способи захисту порушеного права прямо передбачені ст.16 ЦК України.

Доводячи суду обґрунтованість заявлених вимог, позивач просить винести рішення про захист порушеного права шляхом прийняття рішення про зняття відповідачів з реєстрації місця проживання.

Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, провівши аналіз представлених у справі доказів, з врахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку про те, що в суді знайшов підтвердження факт, що відповідачі не проживають в приміщенні більше трьох років, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі, а спосіб захисту порушеного права цілком відповідає вимозі ст. 16 ЦК України.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.47,92 Конституції України ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76, 81,141,263-266 ЦПК України , суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи: Управління Державної Міграційної служби України в Полтавській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням -

задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суд м.Кременчука шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

У разі подання апеляційної скарги , рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Маханьков

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 27.07.2020 року.