Справа № 128/1985/19
Провадження № 22-ц/801/88/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 рокуСправа № 128/1985/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Панасюка О. С., Якименко М. М.

розлянувши у в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області, постановлене у цій справі 29 жовтня 2019 року в м. Вінниці суддею цього суду Шевчук Л. П., дата складання його повного тексту не відома,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів, мотивуючи його тим, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 11 липня 2006 року у справі № 2-853/2006 з нього було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 травня 2006 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Вінницького районного суду від 13 грудня 2018 року надано дозвіл на видачу дублікату виконавчого листа по справі № 2-853/2006, 25 лютого 2019 року відповідач його отримала та 21 березня 2019 року звернулась до Вінницького РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області з заявою щодо примусового виконання рішення суду про стягнення на її користь аліментів. Державним виконавцем проведено розрахунок по сплаті заборгованості за аліментами за період з 24 травня 2009 року по 01 липня 2019 року, розмір якого становить 55419,81.

Позивач зазначає, що на даний час існують обставини, які мають істотне значення та є підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами. Так, окрім сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у нього є ще син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який повністю знаходиться на його утриманні, оскільки мати дитини померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, на його утриманні перебуває його мати, яка є інвалідом ІІІ групи довічно, ніде не працює, хворіє на важку хворобу та потребує його допомоги.

Водночас, позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки працюючи в ПП «Велес+» щомісячно отримує заробітну плату в розмірі 3389,05 грн., з яких загальна сума витрат на утримання сина ОСОБА_5 , матері та власні потреби складає 3000 грн. щомісячно, що майже дорівнює розміру отриманого ним доходу, при цьому розмір аліментів, що нараховуються на утримання сина ОСОБА_6 , становлять 1013,50 грн. щомісячно.

Позивач усвідомлює свій обов`язок по утримання сина ОСОБА_3 та по мірі можливостей сплачував аліменти на його утримання.

Пославшись на викладене та на те, що підставою для виникнення такої значної суми заборгованості за аліментами стало відкриття виконавчого провадження з виконання рішення суду від 11 липня 2006 року лише 28 березня 2019 року, ОСОБА_1 просив суд звільнити його від сплати заборгованості за аліментами за рішенням Вінницького районного суду від 11 липня 2006 року у справі № 2-853/2006 за період з травня 2009 року по лютий 2019 року в розмірі 51365,81 грн.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 29 жовтня 2019 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві відповідач зазначила, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до дубліката виконавчого листа, виданого 25 лютого 2019 року Вінницьким районним судом Вінницької області згідно ухвали від 13 грудня 2018 року у справі № 2/853/2006, з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , працюючого водієм РЕМ «Будзв`язок», на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 30 процентів прожиткового мінімуму доходів вікової групи дитини щомісячно, починаючи з 24 травня 2006 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 7).

21 березня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Вінницького районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області з заявою про прийняття до виконання виконавчого документу від 25 лютого 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання його сина (а. с. 8).

Згідно з постановою старшого державного виконавця Вінницького районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 28 березня 2019 року відкрито виконавче провадження № 58742017 з примусового стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 травня 2006 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 9).

З розрахунку заборгованості по сплаті аліментів боржника ОСОБА_1 за період з 24 травня 2009 року по 01 липня 2019 року видно, що сума заборгованості становить 55241,81 грн (10-11).

Батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 08 лютого 1980 року (а. с. 17).

Відповідно до довідки № 6 від 17 липня 2019 року ОСОБА_1 працює на посаді водія в Приватному підприємстві «Велес+» та за період з 01 червня 2018 року по 30 червня 2019 року він отримав заробітну плату на загальну суму 42095,48 грн (а. с. 12).

25 вересня 2007 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_9 , після реєстрації шлюбу ОСОБА_10 змінила прізвище на ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 (а. с. 15).

Згідно зі свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 ОСОБА_1 та ОСОБА_8 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 13).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 08 лютого 2019 року ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 16).

22 липня 2019 року Виконавчим комітетом Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області видано ОСОБА_1 довідку № 1320 про те, що він зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , до складу його сім`ї входить син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; дитина проживає разом із батьком та перебуває на його утриманні (а. с. 14).

22 липня 2019 року Виконавчим комітетом Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області видано ОСОБА_1 довідку № 1323 про те, що по АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а. с. 18).

Відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_5 , виписки з медичної карти та довідки до акта огляду МСЕК Серії 10ААА № 681457 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є пенсіонером, інвалідом ІІІ групи, та пенсія їй призначена як інваліду ІІІ групи загального захворювання (а. с. 19-21).

У період з 2008 року по 2014 рік ОСОБА_1 перераховував ОСОБА_2 грошові кошти в різних сумах - від 105,00 грн до 1189,10 грн, що підтверджується копіями квитанцій (а. с. 22-29).

Згідно з довідкою № 2903 від 03 жовтня 2019 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні ПФУ Вінницьке приміське об`єднане управління ПФУ і отримує пенсію в разі втрати годувальника, та за період з травня 2019 року по жовтень 2019 року загальний розмір отриманої ним пенсії склав 10994 грн (а. с. 53).

Відповідно до довідки № 2903 від 03 жовтня 2019 року ОСОБА_8 перебуває на обліку в Управлінні ПФУ Вінницьке приміське об`єднане управління ПФУ і отримує пенсію по інвалідності, та за період з травня 2019 року по жовтень 2019 року загальний розмір отриманої нею пенсії склав 10025,40 грн (а. с. 54).

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України).

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Отже, одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Дана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Такими обставинами можуть бути, зокрема, майновий чи сімейний стан платника аліментів. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Суд першої інстанції, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо дітей, у тому числі й щодо їх утримання, дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, встановивши вказані обставини, а саме, що позивач знав та розумів свій обов`язок по виконанню рішення суду від 11 липня 2006 року про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , отримує заробітну плату за місцем роботи та пенсію по втраті годувальника, його мати отримує пенсію по інвалідності, враховуючи, що він сам виховує сина ОСОБА_12 з серпня 2016 року, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами наявність інших обставин, що мають істотне значення, зокрема, скрутного матеріального стану, для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України.

За таких обставин, оскільки позивач не підтвердив існування істотних обставин, які унеможливили сплату аліментів у період з травня 2009 року по лютий 2019 року, і не довів своїх посилань на тяжкий майновий стан, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог і правильно відмовив у позові.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги наявність у позивача на утриманні його матері, якій він відповідно до законодавства зобов`язаний допомагати, оскільки скаржником не надано ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду доказів сплати коштів на її утримання.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевим судом не враховано часткову сплату позивачем аліментів, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання, а у випадку неможливості сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі позивач не був позбавлений можливості звернутися до суду з позовом в порядку, передбаченому ст. 192 СК України.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.

За таких обставин, апелянтом не доведено належними та допустимими доказами наявність у нього будь-яких передбачених ч. 2 ст. 197 СК України обставин, що мають істотне значення та могли б слугувати підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 29 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : О. С. Панасюк

М. М. Якименко

Текст постанови виготовлено 16 січня 2020 року.