ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року

м. Черкаси

Справа № 694/1619/19
Провадження № 22-ц/821/101/20
Категорія: 310020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Нерушак Л.В.

за участю секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 07 листопада 2019 року (головуючий в суді першої інстанції - суддя Гончаренко Т.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

23 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Звенигородського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись в обґрунтування заявленого позову на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 квітня 2019 року.

Позивачка вказує, що від шлюбу сторони мають дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час сторони проживають окремо, дитина проживає із позивачкою ОСОБА_1 .

Оскільки відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, у витратах, пов`язаних з утриманням та вихованням дитини участі не приймає, зазначає позивачка, вона змушена звертатися із відповідним позовом до суду і просила суд постановити судове рішення, яким стягнути із ОСОБА_2 на її користь на утримання дитини ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/4 частини всіх доходів, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі нею позову до суду і до повноліття дитини, а також стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 07 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду 23 вересня 2019 року і до повноліття дитини.

Стягнуто із ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в сумі 768,40 грн.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць - допущене до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що відповідач, як батько дитини, зобов`язаний брати участь в утриманні дитини, тому виходячи із встановленого державою розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, обоюдного обов`язку батьків по утриманню дитини, а також необхідних передумов для забезпечення необхідного рівня життя дитини, її гармонійного розвитку, з урахуванням вимог діючого законодавства, наданих сторонами письмових доказів, а також приймаючи до уваги часткове визнання відповідачем заявлених позовних вимог, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За висновками суду першої інстанції такий розмір аліментів буде відповідати засадам розумності та справедливості.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи відсутні об`єктивні докази матеріального становища відповідача, які свідчили б про те, що він має можливість сплачувати аліменти в розмірі, заявленому позивачкою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 10 грудня 2019 року ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене при недостатньо повному дослідженні письмових доказів та дійсних обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 07 листопада 2019 рокута ухвалити нове, яким заявлені нею позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам, наведених позивачкою стосовно того, що відповідач працює на посаді ветлікаря та отримує заробітну плату в розмірі більше 10000,00 грн., а також не прийняв до уваги факт сплати відповідачем в добровільному порядку щомісячно на утримання дитини грошових коштів в сумі 3000,00 грн. На думку особи, що подала апеляційну скаргу, наявні докази платоспроможності відповідача надавали суду можливість стягнення із ОСОБА_2 аліментів в заявленому позивачкою розмірі, але суд першої інстанції вказаних доводів для визначення конкретного розміру аліментів при винесенні рішення не врахував. Крім того, ОСОБА_1 вважає, що суд недостатньо врахував те, що дитини проживає разом із нею і знаходиться на її повному утриманні та забезпеченні.

Відзив на апеляційну скаргу

27 грудня 2019 року на адресу Черкаського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в якому ОСОБА_2 зазначив, що позивачкою ОСОБА_1 не надано жодних належних та допустимих доказів обґрунтованості заявлених нею позовних вимог, в тому числі щодо підтвердження такого матеріального становищавідповідача, який надає йому можливість сплачувати аліменти в розмірі1/4 частини всіх його доходів, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Крім того, ОСОБА_1 не надано доказів здійснення нею повного утримання дитини при тому, що сама вона не заперечує факту надання відповідачем коштів на утримання дитини в добровільному порядку.

ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 07 листопада 2019 року залишити без змін.

ОСОБА_1 надала відповідь на відзив, а ОСОБА_4 , у свою чергу, надав свої заперечення на неї.

Фактичні обставини справи

Сторони по справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 квітня 2019 року (а.с. 8-9)

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 10 березня 2011 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_3 , батьками дитини є сторони по справі (а.с. 7).

Дитина сторін після розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 постійно проживає із позивачкою, перебуває на її утриманні та потребує матеріальної допомоги із сторони батька - ОСОБА_2 .

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Справа підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням, але без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Ст. 51 Конституції України ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує наступне: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Аналогічне роз`яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, надане Пленумом ВСУ в абз. 3 п. 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Оскільки сторони по справі добровільно не домовились про матеріальне утримання дитини, кошти на утримання дитини ОСОБА_3 (аліменти) присуджує суд.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до абз. 4 п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції при визначенні конкретного розміру стягуваних аліментів - 1/4 частки заробітку / доходу/ відповідача ОСОБА_2 , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, правильно врахував як стан здоров`я та матеріальне становище дитини, так і стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, а також всі інші, передбачені статтею 182 СК України обставини, що мають істотне значення і які повинні бути враховані судом при визначенні розміру аліментів. Суд першої інстанції обґрунтував, чому саме такий розмір стягуваних аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні вимог позивачки щодо стягнення з відповідача аліментів саме в розмірі не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не знаходять свого підтвердження, так як матеріали справи не містять необхідних та достатніх доказів щодо фактичного розміру заробітку (доходу) відповідача, який надає йому можливість сплачувати аліменти саме у зазначеному позивачкою розмірі.

Судом надано мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов`язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі ОСОБА_1 доводами не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 07 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

Л.В. Нерушак