КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Лівінський С.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2020 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до ОСОБА_1 з позовом згідно з яким просило: стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.07.2013 у розмірі 120 503,71 грн. та судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 22.07.2013 ОСОБА_1 підписав з банком Анкету-заяву, згідно з якою отримав кредит на суму 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, однак у порушення умов договору відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного внесення платежів за договором не виконав, внаслідок чого станом на 31.08.2019 утворилася заборгованість у розмірі 188 349,39 грн.

Також, зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір.

При цьому, вказує, що, враховуючи положення п.п. 2.1.1.12.6, 1.1.3.2.3 «Умов та правил надання банківських послуг», підписання відповідачем договору від 22.07.2013 є його прямою та безумовною згодою щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком.

Але, в порушення умов договору та положень ст.ст. 509, 526, 527, 530 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за договором не виконував та станом на 31.08.2019 мав заборгованість за договором у загальному розмірі 188 349,39 грн., з яких: 4 728,93 грн. - заборгованість за кредитом; 179 820,46 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3 800,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Разом з тим, банком зазначалось, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, а тому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 120 503,71 грн., з яких: 4 728,93 грн. - заборгованість за кредитом, 115 774,78 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 22.07.2013 по 31.01.2019 (а.с. 1-4 зв.).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06.02.2020 у задоволені позову відмовлено (а.с. 67-69).

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

При цьому, в обґрунтування своєї апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що банком пропущено строки позовної давності, оскільки відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного поговору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає помісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати грошового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ПК України), а не закінченням строку дії договору або не після несплати чергового платежу (а.с. 74-76).

12.06.2020 ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що не заперечує факту отримання від банку кредитної картки, але користувався нею лише до 2014 року, та в подальшому не використовувалась, та за її перевипуском відповідач не звертався. Також ним не було отримано жодних повідомлень від банку про наявність заборгованості. Крім того звертає увагу суду на те, що вимога про стягнення з нього судових витрат не може бути задоволена оскільки, він є інвалідом ІІ групи та у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту настання строку погашення чергового платежу, а тому застосуванню підлягає строк позовної давності (три роки), який у дані справі сплив 19.07.2019, оскільки останній платіж був здійснений відповідачем 18.07.2016.

Але погодитись з такими висновками в повному обсязі колегія суддів не може з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.07.2013 ОСОБА_1 підписав заяву б/н згідно якої отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 8).

У заяві зазначено, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг.

До заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 9).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 31.08.2019 становить 188 349,39 грн. з яких: 4 728,93 грн. - заборгованість за кредитом; 179 820,46 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3 800,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією (а.с. 5-7).

Однак позивач просить стягнути лише частину суми заборгованості у розмірі 120 503,71 грн., яка складається із: 4 728,93 грн. - заборгованість за кредитом та 115 774,78 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 22.07.2013 по 31.01.2019.

Так, згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Крім того, згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З наданої анкети-заяви вбачається, що вона заповнена машинописним способом із зазначенням інформації про персональні та контактні дані ОСОБА_1 , а також останнім проставлено підпис під текстом у розділі «Ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, виявляю бажання оформити на своє ім`я».

Зазначений розділ передбачає проставляння відміток навпроти запропонованого виду карток (картка «Універсальна», картка класа Gold, ідентифікація з паспортом, зарплатна картка, пенсійна картка, ощадкнижка (депозит), дебетова особиста картка), а також суму бажаного кредитного ліміту.

З наданої Анкети-заяви розділу «Прошу надати мені перелічені нижче послуги» не вбачається яку саме картку виявив бажання отримати відповідач, оскільки навпроти запропонованих видів карток не стоїть жодної відмітки.

При вирішені даної справи колегія суддів, в порядку ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує правовий висновок Великої палати Верховного Суду, зроблений у постанові по справі № 342/180/17 від 03.07.2019, згідно якого витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Також, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що АТ КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 728,93 грн., а тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню.

При пред`явленні позову банком наданий витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», у яких містяться умови щодо пільгового періоду, базової процентної ставки, строків сплати заборгованості, неустойки для наступних видів кредитних карт:

- Універсальна, 30 днів пільгового періоду;

- Універсальна, 55 днів пільгового періоду;

- Універсальна Contract;

- Універсальна GOLD.

При цьому, для карток «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та «Універсальна Contract» процентна ставка для всього періоду кредитування вказана як незмінна, а для інших карток процентна ставка підвищується у чітко вказані дати.

Разом з тим, ані витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ані витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в АТ КБ «ПриватБанк» не містять підпису відповідача, а тому колегія суддів не може перевірити належність та правильність розміру процентної ставки за користування кредитними коштами та нарахування відсотків за кредитним договором. Крім того, не можливо з`ясувати чи було досягнуто між сторонами на час укладення договору погодження щодо вищезазначених умов кредитного договору.

Оскільки позивачем не доведено погодження з відповідачем розміру відсотків за користування кредитними коштами, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за договором кредиту.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності, на що суд звернув увагу та застосував статті 261, 267 ЦК України.

Частиною 5 статті 261 ЦК України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно з пунктом 2.1.1.2.11 Умов та Правил, які є складовою частиною кредитного договору, картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на титульній стороні карти, включно.

За таким договором перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після сплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), тобто з 31.05.2017. Банком подано позовну заяву до суду 2019 році, тобто в межах строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин строк позовної давності та відмовив у задоволені позову.

Таким чином, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06.02.2020 підлягає скасуванню та ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог позову АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 4 728,93 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Згідно з ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, відповідач звільнений від сплати судового збору, а апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 75,30 грн. та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 122,95 грн., а всього 188,25 грн. слід компенсувати АТ КБ «ПриватБанк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2020 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт серії НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) заборгованість в сумі 4 728 (чотири тисячі сімсот двадцять вісім),93 грн. - заборгованість за тілом кредиту.

В іншій частині позову відмовити.

Компенсувати Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) 188,25 грн. судового збору за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

С.В. Лівінський