Справа № 138/1523/19
Провадження №:2/138/82/20
РІШЕННЯ

Іменем України

24 липня 2020 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Холодової Т.Ю.,

за участю: секретаря судового засідання Коняги В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Кметюк Світлана Анатоліївна, приватний нотаріус Могилів-Подільського нотаріального округу Вінницької області Горбоконь Оксана Григорівна про визнання довіреності недійсною та витребування майна,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Заболотна Г.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з даним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником 1/2 частки нежитлової будівлі (вбиральні) та 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,0068 га, кадастровий номер :00:004:0142, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 році позивачу стало відомо, що 28.02.2017 приватний нотаріус Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Горбоконь О.Г. оформила договори купівлі-продажу вказаного нерухомого майна на ім`я ОСОБА_2 . Стороною даних договорів від імені продавця ОСОБА_1 виступав ОСОБА_4 , який діяв на підставі довіреності від 18.08.2015, виданої на його ім`я відповідачем ОСОБА_3 та посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Кметюк С.А. При цьому сам ОСОБА_3 під час видачі довіреності на ім`я ОСОБА_4 також діяв на підставі довіреності від 18.09.2014, нібито виданої на його ім`я ОСОБА_1 та посвідченої нотаріусом м. Тюмень Ханти-Мансійського нотаріального округу Волковим Миколою Олександровичем. Однак позивач зазначає, що ніколи не була в м. Тюмень Російської Федерації, не знайома із ОСОБА_3 та жодних довіреностей на його ім`я не видавала. Тобто довіреність від 18.09.2014 видана від імені ОСОБА_1 за відсутності її волевиявлення на вчинення такого правочину, що є підставою для визнання його недійсним згідно з ч. 3 ст. 203, ч. 3 ст. 215 ЦК України. Вказані обставини підтверджуються невірними анкетними та паспортними даними позивача, зазначеними у довіреності від 18.09.2014, відсутністю у позивача закордонного паспорта, за яким вона б могла виїхати до Російської Федерації, а також довідкою ДПС України про те, що кордон між Україною та Російською Федерацією за паспортом громадянина України позивач не перетинала. Такі обставини не були перевірені нотаріусом ОСОБА_5 , яка оформляла довіреність від імені ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_4 на підставі довіреності з правом передоручення, нібито виданої ОСОБА_3 від імені позивача, а також нотаріусом ОСОБА_6 , яка оформляла договори купівлі-продажу належного позивачу нерухомого майна. При цьому довіреність від 18.09.2014 не була перекладена з російської на українську мову та такий переклад не був офіційно засвідчений, що також не відповідає вимогам закону. Такі невідповідності щодо паспортних та реєстраційних даних доручителя мали б бути підставою для відмови у вчиненні нотаріальних дій, а відтак належне позивачу нерухоме майно не було б відчужене без її відома ОСОБА_2 . Враховуючи, що остання придбала спірне нерухоме майно в особи, яка не мала права його відчужувати, і дане майно вибуло з володіння позивача поза її волею, позивач має право витребувати таке майно з чужого незаконного володіння відповідно до статті 388 ЦК України.

19.08.2019 до Могилів-Подільського міськрайонного суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 , в якому остання позов не визнала та просила у позові відмовити повністю. Відзив мотивований тим, що позовна заява у даній справі не відповідає вимогам ст. 175, 176 ЦПК України. Відповідач вважає, що ціна позову 43697,00 грн., визначена позивачем, не відповідає дійсності, так як відповідно до Звітів про експертну оцінку спірного нерухомого майна, наданих відповідачем, вартість 1/2 частки спірної земельної ділянки становить 5250,00 грн., а вартість 1/2 частки нежитлової будівлі (вбиральні) - 421169,00 грн. Крім цього, відповідач вважає, що позов є необґрунтованим, так як позивач не довела, що не підписувала довіреність, видану позивачем на ім`я ОСОБА_3 . Також відповідач вказує, що саме позивач в присутності свідків передала довіреність ОСОБА_4 на його ім`я в обмін на винагороду у розмірі 1500 доларів США. Також відповідач зазначає, що позивач неодноразово протягом 2015-2019 років перетинала державний кордон між Україною та Республікою Молдова, а тому могла виїхати до Російської Федерації вже з Республіки Молдова чи з іншої країни. Крім цього, відповідач вважає, що довіреність від 18.09.2014 не потребувала перекладу на українську мову, так як апостилі до неї особисто досліджувались нотаріусами ОСОБА_7 та ОСОБА_6 під час вчинення нотаріальних дій. Також відповідач вважає, що довіреності від 18.09.2014 та від 18.08.2015 відповідають вимогам закону, так як волевиявлення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під час вчинення цих правочинів були вільними та відповідали їх внутрішній волі, дієздатність та повноваження під час видачі довіреностей перевірені нотаріусами, правочини укладені в письмовій формі та є нотаріально завіреними.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 07.06.2019 позовна заява залишена без руху з наданням представнику позивача строку для усунення недоліків даної позовної заяви.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 29.07.2019 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, надано відповідачам строк для подання відзиву, а третім особам - строк для подання пояснення щодо позову, призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалами Могилів-Подільського міськрайонного суду від 23.09.2019 та від 24.09.2019 визнано необґрунтованим відвід, заявлений відповідачем ОСОБА_2 головуючому судді Лисенко (Холодовій) Т.Ю., та відмовлено у задоволенні такої заяви про відвід.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 08.11.2019 за клопотанням представника відповідача адвоката Сувалова В.О. у справі призначено судову технічну експертизу документів, провадження у справі зупинено до отримання висновку експерта.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 04.12.2019 провадження у справі поновлено, призначено судове засідання.

Ухвалами Могилів-Подільського міськрайонного суду від від 08.11.2019 та від 30.01.2020 відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотань про витребування доказів, звернення із дорученням про надання правової допомоги та залишення позовної заяви без руху.

Ухвалами Могилів-Подільського міськрайонного суду від 10.03.2020 визнано необґрунтованим відвід, заявлений представником відповідача адвокатом Суваловим В.О. головуючому судді Холодовій Т.Ю., та відмовлено у задоволенні такої заяви про відвід.

У судовому засіданні 13.02.2020 представник позивача адвокат Заболотна Г.В. позов підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. Додатково зазначила, що позивач не знайома з ОСОБА_3 , довіреність ОСОБА_4 вона не надавала, не передавала її останньому, будь-яку грошову винагороду від нього за це не отримувала. Звертала увагу, що не було жодної необхідності надавати довіреність ОСОБА_3 , оскільки, в разі необхідності, за власним бажанням, позивач могла самостійно видати довіреність безпосередньо ОСОБА_4 або відчужити належне їй майно, будь-яких перешкод для цього не існує, оскільки позивач є дієздатною та свідомою особою. Дохід від користування спірною вбиральнею був єдиним доходом позивача, а відтак у неї не було необхідності відчужувати дане майно. ОСОБА_1 особисто була касиром у вбиральні, працювала та отримувала дохід. Позивач до цього часу сплачує податки за свою частину вбиральні та земельної ділянки, однак користуватись своїм майном не може, так як ОСОБА_2 цьому перешкоджає.

У судовому засіданні 13.02.2020 представник відповідача адвокат Сувалов В.О. позов не визнав з підстав, викладених у відзиві, та просив у позові відмовити. Додатково пояснив, що ОСОБА_1 була лише формальним власником спірного майна та ніколи ним не користувалась і не розпоряджалась. Фактичним володільцем завжди був ОСОБА_4 , який є сином позивача. Саме ОСОБА_4 збудував спірну вбиральню, проте документи оформив на свою матір ОСОБА_1 . Про такі факти відомо всім громадянам та мешканцям міста Могилева-Подільського. Позивач дійсно була касиром у вбиральні, однак просто працювала у ОСОБА_4 та отримувала за це заробітну плату. Коли у ОСОБА_1 виникла потреба у коштах для лікування, вона домовилась із ОСОБА_4 про передачу йому за 1500 доларів США документу на розпорядження спірним майном. ОСОБА_4 передав обумовлену суму, а ОСОБА_1 надала йому довіреність на розпорядження спірним майном. Походження оскаржуваної довіреності відповідачу не відоме, відповідач особисто ніколи не була знайома із ОСОБА_3 . При цьому представник відповідача зазначив, що йому не відомо яку саме довіреність передала ОСОБА_1 ОСОБА_4 , під час укладення договорів купівлі-продажу спірного майна ОСОБА_4 був уповноважений на його відчуження. Про обставини видачі довіреностей ОСОБА_2 обізнана не була, а тому є добросовісним набувачем і спірне майно не може бути витребуване з її володіння. Також позивач не довела, що підпис на довіреності від 18.09.2014 належить не їй, проте зазначив, що це не є можливим, оскільки оригіналу цієї довіреності немає. Також вважає, що позивач не довела належними та допустимими доказами факт неможливості її перебування в Російській Федерації на час посвідчення довіреності на ім`я ОСОБА_3 . Крім того представник відповідача на запитання пояснив, що ОСОБА_4 вважав себе власником майна, останній бажав здійснити оформлення права власності на себе, але так як остання довіреність була видана на ім`я ОСОБА_4 , то він не міг оформити право власності на спірне майно на себе, а оформив його на ОСОБА_2 У ОСОБА_2 та ОСОБА_4 була власна домовленість, яка полягала у тому, що ОСОБА_4 оформлює договір купівлі-продажу спірного майна, а ОСОБА_2 сплачує за це майно кошти. Представник відповідача не зміг пояснити суду, чому ОСОБА_1 не уклала договір купівлі-продажу спірного майна одразу з ОСОБА_4 . Зазначив, що на даний час ОСОБА_4 вже не бажає здійснити оформлення права власності на майно на своє ім`я оскільки він отримав кошти за нього від його продажу ОСОБА_2 . Вказав, що на даний час позивач та її син ОСОБА_4 перебувають у неприязних відносинах між собою.

Допитаний за клопотанням представника відповідача у судовому засіданні 13.02.2020 свідок ОСОБА_4 суду показав, що він є сином позивача та зятем відповідача. Вказав, що про походження оскаржуваної довіреності йому не відомо, оригінал її він не бачив. Повідомив, що спірна вбиральня була побудована та у 2007 році введена в експлуатацію саме ним і саме свідок вирішував усі питання, пов`язані з роботою вбиральні, та отримує від цієї діяльності дохід, вважає, що майно належить йому. На даний час такими справами займається дружина свідка ОСОБА_8 та інший співвласник майна. У 2007 році у свідка народилась дитина і планувалось, що комерційною діяльністю після декрету буде займатись дружина свідка. Вони почали готувати документи на переоформлення права власності на спірне майно на дружину свідка, проте, звернувшись з вимогою про це до позивача дізнались, що інший син позивача образився, бо також мав претензії на дане майно і заборонив їй здійснювати будь-які дії щодо розпорядження майном. Через деякий час, приблизно у 2014 році, позивач звернулась до свідка з проханням надати їй гроші на операцію, на що свідок сказав, що дасть гроші, але за умови переоформлення спірного майна на свідка. Позивач тоді запропонувала, що вона щось вирішить, але в такий спосіб, щоб молодший син не дізнався про це. У 2015 році позивач попросила у свідка копію його паспорта і ідентифікаційного коду, які, як пояснила позивач, необхідні для вирішення питання щодо оформлення на свідка майна. Після цього, у серпні 2015 року, ОСОБА_1 принесла свідку довіреність на його ім`я, а свідок дав за це позивачу 1500 доларів США. Вважає, що майно належить йому, бо позивач не витратила жодної копійки на будівництво спірного майна. Зазначив, що домовленість з позивачем була здійснена з метою оформити право власності на спірне майно саме на свідка. Але, оскільки свідок захворів, потребував вартісного лікування, такі кошти він взяв у відповідача. В подальшому відповідач поставила умову, щоб саме на неї оформили спірне майно з метою впевненості, що свідок поверне їй позичені кошти. В подальшому, під час допиту, свідок вказав, що гроші, отримані від продажу спірного майна у сумі 43000 грн., за які воно придбано ОСОБА_2 , позивачу він не передавав. Свідок не зміг пояснити чому позивач не видала довіреність одразу на його ім`я. Зазначив, що до серпня 2018 року з позивачем були у дуже хороших стосунках. На запитання суду відповів, що у 2007 році спірне майно не оформив на себе, бо не міг через особисті причини, підтвердив, що не звертався до суду з питанням щодо визнання за ним права власності на спірне майно.

Допитана за клопотанням представника відповідача у судовому засіданні 13.02.2020 свідок ОСОБА_8 суду показала, що є дочкою відповідача ОСОБА_2 та дружиною ОСОБА_4 . Підтвердила, що вкінці серпня 2015 року вона була свідком того, як ОСОБА_1 передала ОСОБА_4 довіреність на його ім`я, а ОСОБА_4 за це передав позивачу 1500 доларів США. Кошти позивач у них просила ще за рік до цього на операцію, а тому вони домовились, що позивач за гроші переоформить на ОСОБА_4 спірне нерухоме майно. Проте позивач сказала, що зробить це десь у іншому місті, так як не хоче, щоб про це дізнались її молодший син та його дружина. Весною 2015 року вона попросила у ОСОБА_4 його ідентифікаційний код та паспорт і сказала, що усе сама оформить. Свідок зазначила, що ОСОБА_1 ніколи не користувалась та не розпоряджалась вбиральнею, а лише працювала там декілька місяців у 2007 році касиром. Фактичними власниками майна завжди були свідок та її чоловік. Вважає, що саме молодший син позивача спонукав останню до подання цього позову, так як раніше ОСОБА_1 до них жодних претензій щодо майна не мала. Свідок зазначила, що ОСОБА_3 вона не знає. Також пояснила, що в подальшому вбиральню та земельну ділянку вони продали ОСОБА_2 , так як їм необхідні були гроші на лікування ОСОБА_4 . Підтвердила, що майно продали ОСОБА_2 приблизно за 40000 гривень і дані кошти вони ОСОБА_1 не передавали. Вказала, що вони з чоловіком не повідомляли позивачу кому, за яку суму і коли буде відчужене спірне майно. Свідок зазначила, що вона є приватним підприємцем і на даний час саме вона здійснює підприємницьку діяльність, пов`язану з роботою вбиральні, а ОСОБА_2 цим майном не користується. Підтвердила, що після здачі спірного майна в експлуатацію у 2007 році її чоловік ОСОБА_4 не хотів оформляти право власності на себе, але з часом вони вирішили все ж таки здійснити таку реєстрацію права власності на ОСОБА_4 , бо майно належить саме йому. Також підтвердила, що відповідач дала кошти на лікування ОСОБА_4 , кошти потрібно було повертати, а тому і було оформлено договори купівлі-продажу спірного майна, тобто з метою забезпечення гарантій відповідача на повернення їй грошей, позичених на лікування ОСОБА_4 . На сьогодні потреби у поверненні майна ОСОБА_4 не має, оскільки вони отримали гроші на його лікування, а ОСОБА_2 володіє майном. З відповідачем вони з чоловіком у прекрасних стосунках, стосунки з позивачем не підтримують з вересня 2018 року, коли остання звернулась з позовом до суду.

24.07.2020 у судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Заболотна Г.В. не з`явились. Позивач надіслала до суду заяву про розгляд справи у її та адвоката відсутність, просила позов задовольнити повністю.

24.07.2020 у судове засідання відповідач ОСОБА_3 , належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не з`явився без повідомлення причин неявки, правом подання відзиву не скористався, інших заяв чи клопотань до суду не подавав.

24.07.2020 у судове засідання відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Сувалов В.О., належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явились, що відповідно до ч. ч. 4 ст. 223 ЦПК України дає суду право вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів. При цьому суд зважає, що сторони та їх представники подали всі наявні у них докази, 13.02.2020 в судовому засіданні представниками сторін надані суду пояснення у справі, також судом допитані свідки. Також суд враховує позицію позивача, викладену у позові, та позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву.

24.07.2020 у судове засідання третя особа приватний нотаріус Кметюк С.А., належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання без повідомлення причин неявки, не з`явилась, заяв чи клопотань до суду не подавала.

24.07.2020 у судове засідання третя особа приватний нотаріус Горбоконь О.Г. не з`явилась, надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила винести рішення на підставі наявних в матеріалах справи документів.

Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши надані сторонами докази кожний окремо та усі в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до копії Свідоцтва № 516 від 05.02.2008, виданого виконавчим комітетом Могилів-Подільської міської ради, житлова будівля (вбиральня) літ. «А», загальною площею 104,0 кв.м, розташована по АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності в рівних частках кожному ОСОБА_1 та ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 8). Даний об`єкт нерухомого майна зареєстрований у Комунальному підприємстві «Могилів-Подільське МБТІ» 11.02.2008 за реєстровим номером 211 (т. 1 а.с. 9).

Також згідно з копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 757750 від 06.03.2009 ОСОБА_1 є співвласником земельної ділянки площею 0,0068 га, кадастровий номер :00:004:0142 з цільовим призначенням для комерційного використання, розташовану по АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 13-17).

Разом з тим, як вбачається з копії довіреності від 18.09.2014, посвідченої нотаріусом м. Тюмень Волковим Миколою ОСОБА_10 та зареєстрованої в реєстрі за № 13-1472, ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_3 від її імені управляти та розпоряджатися усім належним їй майном, в тому числі і укладати договори щодо нерухомого майна. Довіреність видана на строк до 17.09.2019 з правом передоручення повноважень іншим особам (т. 1 а.с. 20-21).

В подальшому, 18.08.2015 ОСОБА_3 , діючи в порядку передоручення за вказаною вище довіреністю, виданою від імені ОСОБА_1 , уповноважив ОСОБА_4 управляти та розпоряджатися усім належним ОСОБА_1 майном, в тому числі і укладати договори з нерухомим майном. Вказане підтверджується копією довіреності від 18.08.2015, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Кметюк С.А. та зареєстрованої у реєстрі за № 732 (т. 1 а.с. 18-19).

28.02.2017 ОСОБА_4 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , на підставі довіреності від 18.08.2015, уклав з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу 1/2 частки нежитлової будівлі (вбиральні), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 5-7), а також договір купівлі-продажу 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,0068 га, кадастровий номер :00:004:0142, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 10-12). Дані договори посвідчені приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Горбоконь О.Г. та зареєстровані у реєстрі за № 146 та № 148 відповідно. 28.02.2017 відомості про реєстрацію права власності на вказане вище нерухоме майно за ОСОБА_2 внесені до Реєстру прав власності на нерухоме майно (т. 1 а.с. 24 звор.бік-25 звор.бік).

Враховуючи, що державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на спірне майно припинена і таке право перереєстроване за іншою особою, власник нерухомого майна ОСОБА_1 перестала бути володільцем такого майна. Однак позивач, звертаючись до суду із даним позовом за захистом свого порушеного права власності, зазначає, що не мала волевиявлення на відчуження належного їй майна і таке майно вибуло з її володіння поза її волею на підставі довіреності від 18.09.2014, волевиявлення на видачу якої позивач також не мала.

Так, позивач зазначає, що ніколи, і зокрема 18.09.2014 в день видачі довіреності на ім`я ОСОБА_3 , не перебувала у м. Тюмень Російської Федерації.

На підтвердження таких обставин позивачем надана відповідь Державної прикордонної служби України, відповідно до якої в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» інформації про перетинання державного кордону України, лінії розмежування між Донецькою та Луганською областями та тимчасово окупованою територією АР Крим у період з 01.01.2014 до 31.08.2018 громадянкою України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виявлено (т. 1 а.с. 26 звор.бік).

Також 21.08.2019 на запит позивача Тюменська обласна нотаріальна палата надала відповідь за № 1080 (т. 1 а.с. 164-165), в якій зазначено таке. Відповідно до п. 2 ст. 10 Федерального закону від 25.07.2002 № 115-ФЗ «Про правове положення іноземних громадян в Російській Федерації» документом, який посвідчує особу без громадянства Російської Федерації є, зокрема документ, виданий іноземною державою і визнаний у відповідності до міжнародного договору Російською Федерацією як документ, що посвідчує особу без громадянства. Також нотаріус під час оформлення довіреності від імені іноземного громадянина витребовує документи, що посвідчують особу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 (т. 2 а.с. 28). Паспорт виданий 20.09.2010 Могилів-Подільським МВ ГУМВС України у Вінницькій області. Місцем реєстрації ОСОБА_1 з 02.03.2000 по даний час є АДРЕСА_3 (т. 2 а.с. 28 звор. бік). Також ОСОБА_1 присвоєний реєстраційний номер облікової картки платника податків з державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_2 (т. 2 а.с. 29). Однак у довіреності, виданій від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 , вказано, що паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_1 15.01.2007 Могилів-Подільським РВВС району Вінницької області. Адреса реєстрації ОСОБА_1 вказана без вулиці, а реєстраційний номер облікової картки не зазначений взагалі ( т. 1 а.с. 20-21).

Також відповідно до вказаної вище відповіді Тюменської обласної нотаріальної палати нотаріуси зобов`язані вносити до єдиної інформаційної системи нотаріату відомості, в тому числі про здійснення нотаріальних дій під час їх реєстрації в реєстрі нотаріальних дій єдиної інформаційної системи нотаріату. Під час реєстрації в реєстрі нотаріальних дій єдиної інформаційної системи нотаріату нотаріальної дії щодо посвідчення чи відміни довіреності нотаріуси зобов`язані вносити до єдиної інформаційної системи нотаріату електронний образ довіреності з 01.07.2014.

Згідно з матеріалами архіву нотаріальних справ і документів нотаріуса Волкова Миколи Олександровича, який був нотаріусом нотаріального округу Сладковського району Тюменської області, однак припинив повноваження нотаріуса, 18.09.2014 нотаріальні дії від імені ОСОБА_1 не здійснювались і не фіксувались у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій нотаріуса Волкова М.О.

Тюменською обласною нотаріальною палатою позивачу повідомлено, що копія довіреності від 18.09.2014 № 13-1472 є підробленою з таких підстав: 1). номер реєстру реєстрації нотаріальних дій не відповідає номерам реєстрів нотаріуса Волкова М.О. за 2014 рік; 2). 18.09.2014 довіреність за реєстровим номером 13-1472 не посвідчувалась; 3). посвідчувальний напис не відповідає формам посвідчувальних написів, визначеним Наказом Мінюста Росії від 10.04.2002 № 99 (які були чинними на дату посвідчення довіреності 18.09.2014); 4). Підпис і печатка не відповідають підпису та печатці нотаріуса ОСОБА_11 , наданим в Тюменську обласну нотаріальну палату.

Додатково позивача повідомлено, що в реєстрі нотаріусів та осіб, які здали кваліфікаційний іспит, є відомості щодо нотаріуса ОСОБА_12 , який є нотаріусом нотаріального округу м. Ніжнєвартовськ Ханти-Мансійського автономного округу - Югри.

Також відповідно до листа Нотаріальної палати Ханти-Мансійського автономного округу - Югри від 17.12.2019 № 1745/02-10 нотаріус ОСОБА_11 серед обов`язкових членів Нотаріальної палати Ханти-Мансійського автономного округу - Югри не значиться та не значився; в реєстрі нотаріусів та осіб, які здали кваліфікаційний іспит (по суб`єкту «Ханти-Мансійський автономний округ - Югра») дані щодо такого нотаріуса також відсутні (т. 2 а.с. 160).

При цьому суд відхиляє доводи відповідача та його представника, що позивач протягом 2015-2019 років перетинала державний кордон між Україною та Республікою Молдова, а тому могла виїхати до Російської Федерації вже з Республіки Молдова чи з іншої країни. Доказів на підтвердження таких обставин та перебування ОСОБА_1 на території Російської Федерації саме 18.09.2014 відповідач суду не надала, а згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім цього, відповідь Державної прикордонної служби України про те, що позивач не перетинала Державний кордон України відповідачем також спростована не була.

Також суд спростовує і посилання представника відповідача, що вказаною вище відповіддю Державної прикордонної служби не спростована можливість перетину кордону України позивачем з огляду на те, що вона могла здійснити його за внутрішнім паспортом громадянина України, оскільки згідно з п. 23 Положення про базу даних "Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України", затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 25.06.2007 № 472 перевірка інформації за Базою даних осіб здійснюється шляхом асоціативного пошуку за такими реквізитами: обов`язкові реквізити - "Громадянство", "Прізвище, ім`я особи", "Дата народження" (число, місяць та рік); за наявності інформації - "Вид документа" (для громадян України - паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, паспорт громадянина України, проїзний документ дитини, посвідчення особи моряка або посвідчення члена екіпажу.

Отже, для отримання інформації щодо перетинання позивачем ОСОБА_1 державного кордону України у період з 2014 по 2018 роки, у тому числі за внутрішнім паспортом громадянина України, для громадян України обов`язковою є лише інформація про його громадянство, прізвище та ім`я, дату народження, що спростовує твердження представника відповідача про можливість у різниці в отриманні інформації саме за наявності відомостей про номер та серію паспорта як громадянина України, так і громадянина України для виїзду за кордон, оскільки така інформація не є обов`язковою, а зазначається лише за наявності.

При цьому, з наявного в матеріалах справи запиту позивача про таку інформацію вбачається, що нею зазначались дані її паспорта громадянина України, а тому при наданні вказаної відповіді ДПС України така інформація мала бути врахована (т. 1 а.с. 26).

Не підтверджується й волевиявлення позивача на видачу 18.09.2014 на ім`я ОСОБА_3 довіреності з правом передоручення, якою ОСОБА_3 уповноважено від імені позивача розпоряджатися усім майном останньої з правом передоручення показами допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , які показали, що довіреність на ім`я ОСОБА_4 позивач передала останньому особисто і за такі свої дії отримала від нього 1500 доларів США. Суд відхиляє такі докази з огляду на положення ч. 2 ст. 78 ЦПК України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, а тому факт передачі довіреності на ім`я ОСОБА_4 позивачем та отримання нею за це грошової винагороди у розмірі 1500 доларів США не може підтверджуватись показами свідків. При цьому суд також зважає на те, що свідок ОСОБА_8 є дочкою відповідача, а свідок ОСОБА_4 її зятем і відповідно чоловіком свідка ОСОБА_8 , вони між собою перебувають у дуже хороших відносинах, як пояснили свідки спірне майно було відчужене відповідачу в рахунок забезпечення виконання перед нею боргу свідками, діяльністю з використанням спірного майна - вбиральні займається свідок ОСОБА_8 , дохід від чого отримує сім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , а тому вказані свідки можуть давати такі покази з метою ухвалення судом рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

Також суд ставить під сумнів й покази свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_8 в тій частині, в якій свідки зазначають, що ОСОБА_4 передав ОСОБА_1 на її прохання копію свого паспорту та ідентифікаційного коду з метою видачі позивачем довіреності на спірне нерухоме майно, оскільки в довіреності, виданій від 18.08.2015 на ім`я ОСОБА_4 відсутні паспортні та реєстраційні відомості ОСОБА_4 ( т. 1 а.с. 18-19). А у копії Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей вказано, що ідентифікаційний код у ОСОБА_4 відсутній (т. 1 а.с. 23).

Щодо посилань відповідача у позові як на підставу для відмови у його задоволенні на те, що довіреність від 18.09.2014 не потребувала перекладу на українську мову, так як апостилі до неї особисто досліджувались нотаріусами ОСОБА_7 та ОСОБА_6 під час вчинення нотаріальних дій, суд зазначає, що позов не обґрунтовувався обставинами порушення при видачі оскаржуваної довіреності норм Закону України «Про міжнародне приватне право» та Гаазької Конвенції 1961 року, а наявна в матеріалах справи копія вказаної довіреності не містить доказів проставлення на ній апостилю, такі докази не були надані відповідачем чи його представником суду, а тому такі посилання не мають правового значення для вирішення справи.

При цьому суд також відхиляє доводи позивача як підставу для задоволення позову відсутність під час оформлення довіреності на ім`я ОСОБА_4 від 18.08.2015 нотаріального перекладу довіреності, виданої на ім`я ОСОБА_3 від 18.09.2014 на українську мову, оскільки відповідно до статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, учасниками якої є зокрема держава Україна та Російська Федерація, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

Також суд не надає оцінку обставинам та доказам на їх підтвердження щодо перебування позивача ОСОБА_1 18.09.2014 на лікуванні, так як представник позивача у судовому засіданні відмовилась від такої підстави обґрунтування позову та такі обставини позивачем і її представником у судовому засіданні не доводились.

Частина 3 ст. 203 ЦК України визначає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи встановлені судом обставини, оцінивши вказані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 18.09.2014 в день видачі довіреності на ім`я ОСОБА_3 , не перебувала у м. Тюмень Російської Федерації, довіреність на ім`я ОСОБА_3 , посвідчену нотаріусом м. Тюмень Ханти-Мансійського нотаріального округу Волковим Миколою Олександровичем, зареєстровану в реєстрі за № 13-1472 не видавала, а відтак і не мала волевиявлення на видачу 18.09.2014 на ім`я ОСОБА_3 довіреності з правом передоручення повноважень, якою ОСОБА_3 уповноважено від імені позивача розпоряджатися усім майном останньої, зокрема, укладати угоди з нерухомим майном, а тому позов в частині визнання вказаної довіреності недійсною є обґрунтованим, доведеним та підлягає задоволенню.

Нормами цивільного законодавства передбачені засади захисту права власності.

Частина 1 ст. 216 ЦК України визначає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

З огляду на абсолютність права власності власнику надається багато прийомів, способів та засобів захисту свого права.

Одним із таких засобів є витребування майна із чужого незаконного володіння.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом.

Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Норма статті 388 ЦК України може застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Отже, вирішуючи спір про витребування майна з чужого незаконного володіння, суди повинні були встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власників у силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 17.12.2014 № 6-140цс14.

Суд встановив, що ОСОБА_2 , яка придбала спірне нерухоме майно згідно з договорами купівлі-продажу від 28.02.2017, не знала та не могла знати, що ОСОБА_4 не був уповноважений продавати таке майно від імені ОСОБА_1 , а відтак була добросовісним набувачем. Разом з тим, враховуючи, що, як встановив суд вище, дане майно вибуло з володіння ОСОБА_1 поза її волею у відсутність волевиявлення позивача на видачу ОСОБА_3 довіреності від 18.09.2014 та відчуження належного їй нерухомого майна, та зважаючи на відсутність між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договірних відносин, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача у даному випадку буде саме витребування майна з чужого незаконного володіння.

При цьому суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18, згідно якого задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 та 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Тобто, встановивши недійсність першого правочину, а саме довіреності від 18.09.2014, яка у подальшому стала наслідком переходу у володіння ОСОБА_2 належного позивачу майна, суд не зобов`язаний встановлювати законність усіх інших правочинів, зокрема довіреності від 18.08.2015 та договорів купівлі-продажу від 28.02.2017.

За таких обставин, враховуючи те, що ОСОБА_1 не мала волевиявлення на відчуження належних їй на праві приватної власності 1/2 частки нежитлової будівлі (вбиральні) та 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,0068 га, кадастровий номер :00:004:0142, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , повноваженнями щодо їх відчуження ОСОБА_3 не наділяла, дії останнього не відповідали її волі, вказане нерухоме майно вибуло з володіння позивача поза її волею, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині витребування вказаного нерухомого майна з володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 та задоволення позову у цій частині.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір у сумі 1536,80 грн. підлягає стягненню з відповідачів у рівних частинах на користь позивача.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 203 ч. 3, 204, 215 ч. 1, 3, 216 ч. 1, 317, 319, 387, 388 ч. 1 ЦК України, ст. 12, 76-81, 141 ч. 1, 259 ч. 1, 2, 6, 263-265, 273 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Кметюк Світлана Анатоліївна, приватний нотаріус Могилів-Подільського нотаріального округу Вінницької області Горбоконь Оксана Григорівна про визнання довіреності недійсною та витребування майна задовольнити повністю.

Визнати недійсною з моменту вчинення довіреність від 18 вересня 2014 року, вчинену від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 , посвідчену нотаріусом м. Тюмень Ханти-Мансійського нотаріального округу Волковим Миколаєм Олександровичем, зареєстровану в реєстрі за № 13-1472.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 1/2 частку нежитлової будівлі (вбиральні), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Витребувати з володіння ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,0068 га, кадастровий номер :00:004:0142, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в рівних частинах на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , судові витрати у виді судового збору у сумі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Третя особа: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Кметюк Світлана Анатоліївна, місце знаходження: вул. Замостянська, 30, офіс 36, м. Вінниця.

Третя особа: приватний нотаріус Горбоконь Оксана Григорівна, місце знаходження: вул. Б. Хмельницького/Замкова, 44/84, м. Ямпіль, Вінницька область.

Суддя Т.Ю. Холодова

Повне судове рішення складене 29.07.2020.