Справа № 167/1005/19 Головуючий у 1 інстанції: Сіліч І. І.
Провадження № 22-ц/802/566/20 Категорія: 39 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Осадовського Р. Е. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання дій неправомірними, скасування рішення про анулювання боргу та зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 20 лютого 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (Далі - АТ «УкрСиббанк») про визнання дій неправомірними, скасування рішення про анулювання боргу та зобов`язання вчинити дії.

Позов мотивовано тим, що 29.01.2008 року між нею та АТ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 120 000,00 доларів США, зі сплатою 12,90 % річних, з кінцевим терміном повернення 29.01.2026 року. В зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором щодо своєчасної сплати суми кредиту та відсотків за користування грошовими коштами, рішенням Рожищенського районного суду від 06.04.2016 року було задоволено позовні вимоги банку та стягнуто з неї кредитну заборгованість в розмірі 88100,40 доларів США та 53823,82 грн. пені за несвоєчасне погашення процентів.

13 квітня 2016 року відповідач самостійно прийняв рішення про анулювання боргу. Нею до прийняття цього рішення сплачено 67000 доларів США. Банк повідомив її про анулювання боргу повідомленням №31-2-01/30. В повідомленні зазначив, що ним прийнято рішення про анулювання суми основного боргу (кредиту) 28488 доларів США, що складає 723963,00 грн., також повідомив про анулювання процентів за користування кредитом в сумі 393 доларів США, пені та штрафних санкцій в сумі 53823,00 грн.. В повідомленні зазначено, що розмір процентів та пені визначений банком на підставі рішення Рожищенського районного суду Волинської області. З повідомлення вбачається, що сума основного боргу за банківським кредитом складає 96272 доларів США. За цитованим повідомленням банку набутий нею дохід (благо), який підлягає оподаткуванню, складає різницю між сумою основного боргу та сплаченими нею коштами (96272 доларів США 67391 доларів США = 28488 доларів США).

У березні 2019 року Державна фіскальна служба на підставі повідомлення банку винесла податкові повідомлення рішення про стягнення з позивача податку на дохід разом із штрафними санкціями та пенею в сумі 171000 грн..

Вважає, що відповідач в порушення умов договору подав до фіскальної служби шляхом внесення завідомо для неї неправдивих відомостей до податкової звітності 1-ДФ, свідомо завищивши суму основного боргу, чим поклав на позивача обов`язок сплатити податок на доходи у завищеному розмірі, тому просить суд визнати дії відповідача по визначенню при анулюванні основного боргу та суми анульованого (прощеного) боргу в сумі 28488 доларів США протиправними та скасувати рішення про анулювання боргу №31-2-01/30 від 13.04.2016 року, зобов`язавши банк визначити суму основного та прощеного боргу відповідно до рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 06.04.2016 року. За таких обставин просить позов задовольнити.

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 20 лютого 2020 року в позові ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання дій неправомірними, скасування рішення про анулювання боргу та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що зазначення судом першої інстанції у мотивувальній частині рішення, зокрема, про те, що твердження позивача, що відповідач протиправно завищив суму основного бору на 15561 доларів США, суд не приймає до уваги, оскільки на час складання про анулювання боргу рішення суду законної сили не набрало, не заслуговує на увагу, оскільки відповідач, пред`являючи позов про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором до суду, сам визначив суму основного боргу у 80611 доларів США та це підтверджується випискою з банківського рахунку, яку надав суду як доказ сам відповідач. Ці докази є належними і їх застосування не пов`язане з набранням законної сили рішення. Відповідно до чинного законодавства рішення про прощення боргу приймається на будь-якій стадії в межах строку позовної давності.

Вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що всупереч твердженням апелянта АТ «УкрСиббанк» при прощені боргу позивача ОСОБА_3 діяв виключно відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору та чинного на дату прощення боргу законодавства України, просить залишити без задоволення апеляційну скаргу позивача та залишити рішення Рожищенського районного суду Волинської області без змін.

Судом встановлено, що 29 січня 2008 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 120 000,00 доларів США, зі сплатою 12,90 % річних, з кінцевим терміном повернення 29.01.2026 року (а.с.28-34).

В зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором щодо своєчасної сплати суми кредиту та відсотків за користування грошовими коштами рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 06.04.2016 року було задоволено позовні вимоги банку та стягнуто з ОСОБА_3 кредитну заборгованість в розмірі 88100,40 доларів США та 53823,82 грн. пені за несвоєчасне погашення процентів.

Відповідно до Повідомлення про анулювання боргу вих.№31-2-01/30 АТ «УкрСиббанк» від 13.04.2016 року, АТ «УкрСиббанк», як кредитор, з метою виконання вимог пп. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, повідомив ОСОБА_3 , як платника податку на доходи фізичних осіб боржника, що АТ «УкрСиббанк» прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №0 від 29.01.2008 року, а саме: - суми основного боргу (кредиту) 28488 доларів США 23 центів, що складено 727963 грн. 93 коп. за курсом НБУ на 13.04.2016 року (а.с.117).

Позивач посилається на те, що відповідач при повідомленні про анулювання боргу вих.№31-2-01/30 від 13.06.2016 року визначив основну суму бору в сумі 96272,80 доларів США, тоді як рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 06.04.2016 року основна сума боргу становить 88100,40 доларів США, тобто протиправно завищив суму основного боргу на 15561 долар США. Однак, дане твердження не заслуговує на увагу, враховуючи, що у рішенні суду визначено суму заборгованості станом на 26.08.2015 року, тоді як рішення про анулювання боргу було прийняте станом на 13.04.2016 року.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах. Встановлених договором або законом.

Відповідно до положень ст. 605 ЦК України, зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Прощення боргу є одним із видів припинення зобов`язань за волею учасників (кредитора). Кредитору надається право звільнити боржника від його обов`язків. Буквальне тлумачення розуміння даної норми закону надає усі підстави вважати, що для прощення боргу достатнім є волевиявлення кредитора і боржник не вправі проти цього заперечувати.

Статтею 15 Податкового Кодексу України передбачено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.

Згідно з п. 163.1 ст. 163 ПК України,об`єктами оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно п.164.1 ст. 164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пп.164.1.2.164.1 ст.164 ПК України, загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п.164.2 ст.164 ПК України.

Відповідно до п. п. «д» п. п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо.

Пунктами 14.1.47, п. п. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПК України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку.

Підпунктом 165.1.55 п. 165.1 ст. 165ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Основна сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника.

Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, в тому числі і військового збору.

Відповідно до повідомлення про анулювання боргу вих. №31-2-01/30 від 13.04.2016 року АТ «УкрСиббанк», як кредитор, повідомив ОСОБА_3 , що анульована сума заборгованості є її доходом, і дане повідомлення було отримане позивачем ОСОБА_3 13.04.2016 року, про що свідчить її підпис на повідомленні.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що доводи позивача про те, що банк в порушення умов договору подав до фіскальної служби шляхом внесення завідомо неправдивих відомостей до податкової звітності 1-ДФ завищену суму основного боргу, є безпідставним та спростовується змістом кредитного договору, додатками до нього, інформацією, що міститься в заявах та повідомленні про анулювання боргу.

Такі висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, в Постанові Верховного суду від 23 серпня 2019 року у справі № 825/599/17, провадження № К/9901/31862/18 та Постанові Верховного суду від 25 березня 2020 року у справі № 813/3283/17, провадження № К/9901/30772/19.

Покликання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року, справа №310/11534/13-ц, є безпідставним, враховуючи, що вищезгадана постанова не стосується предмета спору у даній справі, ці справи містять різні фактичні обставини. Так у справі, на яку покликається апелянт, кредитний договір було припинено за інших обставин шляхом домовленості про участь у Акції, спрямованої на погашення дострокової простроченої заборгованості клієнтів роздрібного бізнесу, та подальших зустрічних дій сторін, які призвели до анулювання боргу, позов стосувався стягнення заборгованості за кредитом та припинення договору поруки.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, колегія суддів приходить до висновку, що хоч припинення зобов`язання внаслідок прощення боргу кредитором і звільняє боржника від обов`язку сплатити решту кредитної заборгованості, але породжує для нього податкові зобов`язання перед державою. Будь-яких порушень в діях банку при прийнятті рішення про прощення боргу стосовно ОСОБА_3 не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 20 лютого 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 липня 2020 року.

Головуючий

Судді: