ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5970/20 Справа № 206/821/19 Суддя у 1-й інстанції - Сухоруков А. О. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства "Акцент-Банк" на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Акцент-Банк», про захист прав споживачів, визнання правочинів недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А:

06 лютого 2019 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до АТ «Акцент-Банк», про захист прав споживачі. Просила визнати недійсними наступні правочини: - збільшення кредитного ліміту до 14000 грн. по картці № НОМЕР_1 ; переказ коштів на рахунок юридичної особи з картки № НОМЕР_1 - сума 367,09 грн. о 20:45 год.; кредитний договір, який виник на підставі заяви про приєднання до Умов та Правил надання кредиту «Швидка готівка 2.0» № НОМЕР_2 на суму 10000грн. о 21:01 год.; переказ коштів з карти № НОМЕР_1 , послуга - PrivatMoney2 у сумі 15000грн. о 21:05 год.; переказ коштів з карти № НОМЕР_1 у сумі - 77,25 грн. о 21:05год.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Акцент-Банк» про захист прав споживачів визнання правочинів недійсними - задоволено повністю. Визнано недійсним наступні правочини: - Збільшення кредитного ліміту до 14000грн. по картці № НОМЕР_1 ; - Переказ коштів на рахунок юридичної особи з картки № НОМЕР_1 - сума 367,09грн. о 20:40год.; - Кредитний договір, який виник на підставі заяви про приєднання до Умов та Правил надання кредиту «Швидка готівка 2.0» № НОМЕР_2 на суму 10000грн. о 21:01год., 18.08.2018р.; - Переказ коштів з карти № НОМЕР_1 , послуга - PrivatMoney2 у сумі - 15000грн. о 21:05год. 18.08.2018р.; - Переказ коштів з карти № НОМЕР_1 у сумі - 77,25грн. о 21:05год. 18.08.2018р. Стягнуто з АТ «Акцент-Банк» на користь держави суму судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі АТ "Акцент-Банк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, відмовити в задоволені позову.

В порядку ст. 360 ЦПК України від ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наданих умов та правили кредиту «швидка готівка 2.0» № НОМЕР_2 , вбачається, що АТ «А-Банк» надає ОСОБА_1 строковий кредит у суму 10599 грн., однак на даній заяві про приєднання до Умов та Правил не міститься підпису ОСОБА_1 , а є лише підпис невідомої особи без зазначення посади (а.с. 8).

Також судом оглянуті надані для огляду «Паспорт банківського продукту «швидка готівка 2.0», на яких також відсутній особистий підпис позичальника (а.с. 9).

З довідки про рух коштів про рахунку ОСОБА_1 вбачається, що 18.08.2018 збільшено кредитний ліміт та здійснено перерахунок коштів з її рахунку на інші рахунки (а.с. 11).

З відповіді ПрАТ «ВФ України» вбачається, що сім карти з номером телефону НОМЕР_3 , 18.08.2018 о 19:15:29 була проведена заміна на серійний № НОМЕР_5; заміна 18.08.2018 о 22:35:37 повернення на серійний НОМЕР_6 (а.с. 69-72).

З відповіді ПрАТ «ВФ України» вбачається, що заміна сім - карти з НОМЕР_3 була 18.08.08.2018 о 19:15:29 та 18.08.2018 о 22:35:37. Заміна здійснювалась після повної ідентифікації абонента шляхом останнього до Центру обслуговування абонентів ПрАТ «ВФ Україна». З наданої відповіді вбачається, що за телефонним номером НОМЕР_4 проводилися дзвінки та інтернет операції в місті Львовів за різними адресами починаючи з 18.08.2018р. 19:16: 24 год. до 18.08.2018р. 22:18:39 год., потім в той же день 18.08.2018р. з 22:40:49год. до 18.08.2018р. 22:48:57год., операції за даним номером телефону проводилися в м. Дніпро.

З вищевикладеного вбачається, що зміна міста знаходження з міста Львова до міста Дніпра за 22 хвилини не є можливим, оскільки відстань між даними містами складає 1050км.

На підставі цих фактів суд першої інстанції дійшов висновку, що оспорювані позивачем банківські операції відбулися не з її волі чи згоди, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновком суду.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» надано визначення «електронного платіжного засобу» ( п. 1.14 статті 1) - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.

Відповідно до вимог пунктів 6, 7 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05.11.2014 року користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Відповідно до п.9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Банком, як в наданій письмовій відповіді на звернення позивача від 04 січня 2019 року, так і у відзиві на позов не спростовано факту звернення 18 серпня 2018 року ОСОБА_1 до банка із повідомленням про заблокування картки, у зв`язку з вчиненням шахрайських дій, отже позивач здійснив всі заходи, які передбачені в даному випадку щодо доведення до банку інформації для запобігання ризику та уникнення збитків від здійснення операцій з використання викрадених у нього електронних платіжних засобів.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що згідно Умов та правил надання банківських послуг банк не несе відповідальності за всі операції, які супроводжуються правильним введенням ПІНа та на те, що позивач, як клієнт банку, має стягнути суму відшкодування з винних осіб, встановлених в кримінальному провадженні є безпідставними.

У постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 р. № 6-71цс15 висловлена правова позиція, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління НБУ від 30.04.2010р. №223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №127/23496/15-ц від 20 червня 2018 року у справі №691/699/16-ц посилався на вказану правову позицію.

Отже, позивач здійснив всі залежні від нього дії, щоб запобігти використанню його банківських карток третіми особами. Той факт, що ПІН-код було введено корректно не звільняє банк від відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За положеннями ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою ст. 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

За змістом ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Захист цивільних прав - це не що інше як передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких спорів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпний і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом. Однак такий спосіб має бути встановлений законом або договором.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом встановлено та не спростовано апелянтом, що оспорювані позивачем банківські операції відбулися не з її волі чи згоди, що є підставою для визнання їх недійсними.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишено без змін.

Керуючись ст. 367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Акцент-Банк" залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне рішення суду складено 29 липня 2020 року.

Судді: