Провадження № 22-ц/4808/150/20
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Татаріновою О.А. 12 листопада 2019 року в м. Івано-Франківську у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що відповідно до Кредитного договору б/н від 11.06.2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 22000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого станом на 29.08.2019 року утворилася заборгованість у розмірі 37373,08 грн., з яких: 17850,30 грн. тіло кредиту; 6843,69 грн. прострочене тіло кредиту, 0,00 грн. відсотки, 9959,34 грн. пеня; 463,89 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; нараховані штрафні санкції відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1755,86 грн. штраф (процентна складова).

Виходячи з наведеного, просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 12 листопада 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості за Кредитним договором б/н від 11.06.2013 року у розмірі 5941,63 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 305,40 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу. Вважає рішення суду в даній частині незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що висновок суду про те, що відповідачу надано кредит на суму 54998,28 грн., погашено 49056,65 грн., а тому сума непогашеного тіла кредиту складає 5941,63 грн., є помилковим та таким, що спростовується доказами по справі, оскільки судом не було враховано того, що кошти, які сплачувались відповідачем, спрямовувались також і на погашення заборгованості за процентами та неустойкою, а не тільки тіла кредиту.

Належних доказів іншого розміру заборгованості за тілом кредиту відповідачем не надано, а тому правомірним є стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 17850,30 грн. та простроченим тілом кредиту в розмірі 6843,69 грн.

Що стосується заборгованості за пенею та штрафами, то зазначає, що відповідач користувалась кредитними коштами, погашала заборгованість, отже приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг, погоджувалась із розміром боргу, в тому числі із нарахованими відсотками та неустойкою.

Вважає, що відсутність підпису відповідача на відповідних Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах Банку не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладених у постанові від 28.03.2019 року по справі №428/2873/17 та від 08.07.2019 року у справі №923/760/18.

З огляду на наведене просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду від 12 листопада 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, вважає її необґрунтованою, а оскаржуване рішення суду таким, що прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права, оскільки у заяві позичальника від 11.06.2013 року відсутні умови договору щодо процентної ставки, встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Отже, Умови і Правила банківських послуг та Тарифи банку не поширюються на спірні правовідносини, у зв`язку з чим у апелянта були відсутні законні підстави списувати з картки ОСОБА_1 кошти на погашення відсотків, пені та штрафів. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів, наведених у ній.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом до відповідача в якому зазначає, що 11.06.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (пізніше АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надало копію Анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка підписана сторонами 11.06.2013 року (а.с. 18, 79).

У Заяві зазначено, що клієнт ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку та згідна з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта й Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку становить між нею та банком Договір надання банківських послуг.

До кредитного договору банк додав також розрахунок заборгованості за Договором №б/н від 11.06.2013 року станом на 29.08.2019 (а.с. 11-17, 75-78), витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 32-60, 81-95), Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 61-62, 80).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача станом на 29.08.2019 року становить 37373,08 грн., і складається із: 17850,30 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 6843,69 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. заборгованості за нарахованими відсотками, 9959,34 грн. нарахованої пені за прострочене зобов`язання, 463,89 грн. заборгованості за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 2255,86 грн. заборгованості по судових штрафах (а.с. 11-17, 75-78).

Відповідно до копії повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 05.11.2019 року №30.1.0.0/2-20190904/796 ОСОБА_1 згідно Кредитного договору №б/н від 11.06.2013 року отримала картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 03.2021 року (а.с. 138).

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 5941,63 грн., суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді проценти за користування кредитними коштами та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а тому такі вимоги не підлягають до задоволення. Крім того, з урахуванням того, що відповідачу був наданий кредит на суму 54998,28 грн., а погашено 49056,65 грн., до стягнення підлягає частина непогашеного тіла кредиту в сумі 5941,63 грн.

Однак, погодитися в повній мірі із такими висновками апеляційний суд не може з огляду на наступне.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Як передбачено статтями 79, 80 ЦПК достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно приписів частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За статтею 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо розмір процентів договором не встановлений, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В силу статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у наданому суду першої інстанції відзиві на позов та під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не заперечувала факт укладення між нею та позивачем договору на відкриття карткового рахунку.

Згідно наданої банком Виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 01.06.2013 року по 05.11.2019 року остання користувалась кредитною карткою, неодноразово проводила розрахунки за товари, здійснювала поповнення мобільного телефону, а також переводила та вносила кошти на погашення кредиту (а.с. 139-142).

Також банком долучено до матеріалів справи копію фото клієнта з карткою АТ КБ «ПриватБанк».

Отже наявність факту існування кредитних відносин між позивачем та відповідачем обґрунтовано підтверджуються обставинами справи.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника 17850,30 грн. заборгованості за тілом кредиту, а також 6843,69 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Достовірних та достатніх доказів того, що розмір заборгованості за тілом кредиту не відповідає дійсності стороною відповідача суду не надано.

Разом з тим, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив також стягнути пеню за прострочене зобов`язання, пеню за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи у фіксованій частині та процентній складовій, які обґрунтовував тим, що право вимоги в цій частині передбачене Умовами та правилами надання банківських послуг.

Однак, долучені банком до матеріалів справи Умови та Правила надання банківських послуг ОСОБА_1 не підписані, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Анкета-заява позичальника даних про нарахування пені та штрафів за прострочення виконання зобов`язання не містить.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг такі умови та правила не можна вважати складовою частиною кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17.

Таким чином позовні вимоги про стягнення пені та штрафів до задоволення не підлягають.

В силу пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Оскільки наведених вище обставин суд першої інстанції не врахував, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги в сумі 3532 грн. 91 коп.

Згідно з ч.ч. 1, 10 зазначеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Частиною шостою ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 12 листопада 2019 року скасувати, ухвалити нове.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_7 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) 24693 (двадцять чотири тисячі шістсот дев`яносто три) грн. 99 коп. заборгованості за кредитним договором №б/н від 11.06.2013 року, з яких: 17850 (сімнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят) грн. 30 коп. заборгованість по тілу кредиту, 6843 (шість тисяч вісімсот сорок три) грн. 69 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_7 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) 3532 (три тисячі п`ятсот тридцять дві) грн. 91 коп. витрат по оплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 6 лютого 2020 року.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук