ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року

м. Харків

справа № 640/7751/19

провадження № 22-ц/818/83/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: Приватне акціонерне товариство «Акціонерна Страхова Компанія «ІНГО Україна»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Акціонерна Страхова Компанія «ІНГО Україна», про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 липня 2019 року у складі судді Зуб Г.А.,-

в с т а н о в и в :

15.04.2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду, яка була спричинена дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 244 767 грн. 34 коп., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., та судові витрати в розмірі 10 548 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 липня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду спричинену внаслідок ДТП в розмірі 244767, 34 грн, моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. та судовий збір у розмірі 2 547, 67 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ненадання оцінки доводам відповідача, просить рішення суду першої інстанції скасувати частково та ухвалити нове судове рішення в частині розміру стягнення завданої шкоди, а саме: стягнути матеріальну шкоду в розмірі 31011,67 грн., а в іншій частині позовних вимог відмовити та здійснити перерозподіл судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем документально підтверджено витрати по ремонту автомобіля на суму 130011,67 грн., що є також різницею непокритих страховою компанією виплат внаслідок ДТП, і ці вимоги вона визнає.

Звертає увагу суду на акт виконаних робіт від 29.03.2019 року де міститься інформація про виконання таких робіт як заміна світлодіодної фари, правого нижнього ричагу та правої нижньої тяги, а саме на той факт, що самі запасні частини, які підлягали заміні, придбано значно пізніше. Просить визнати видаткові накладні від 23.04.2019 на суму 57040,00 грн, від 11.05.2019 на суму 21089,00 недопустимими доказами, з тієї підстави, що видаткові накладні мають почергову нумерацію, що на її думку, свідчить про їх підробку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Київського районного суду м. Харкова від 19.07.2019 року залишити без змін.

Зазначає, що доводи апеляційної скарги стосовно того, що вартість ремонтних робіт з відновлення автомобілю є значно меншою, є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах справи, а є лише припущеннями.

Також, посилається на те, що відповідач ухилилася від свого обов`язку щодо доказування своїх заперечень, не приймала участі у проведенні експертного автотоварознавчого обстеження пошкодженого автомобіля, не заявляла клопотань про проведення експертизи, не надала власних експертних висновків.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується і судом апеляційної інстанції не переглядається.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сума, яка підлягає стягненню у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка відбулася з вини відповідача підтверджена наявними у справі доказами, а відповідач заперечуючи проти розміру цієї шкоди, належних та допустимих доказів на спростування розміру відшкодування, не надала. Моральні страждання, які були спричинені позивачу судом оцінено, з урахуванням принципу розумності та справедливості у розмірі 1000 грн.

Такі висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Судом установлено, що 11.02.2019 року о 16 год. 40 хв. в районі буд. № 44-б по вул. Академіка Павлова у м. Харкові, ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Nissan Qashqai» р.н. НОМЕР_1 , в порушення п. 10.2 ПДР, виїжджаючи з парковки місць стоянок перед проїзною частиною, не надала дорогу автомобілю марки «BMW525D» р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався з лівого боку, внаслідок чого відбулось зіткнення, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

За фактом вказаної ДТП було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 213825 від 11.02.2019 року.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 20.03.2019 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 визнано винною у адміністративному правопорушенні, передбаченому ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. та стягнуто судовий збір у розмірі 384,20 грн в дохід держави (а.с. 20).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю марки «BMW525D» р.н. НОМЕР_2 була заподіяна матеріальна шкода, розмір якої складає 342 176,74 грн., що підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 10С від 02.04.2019 року складеного судовим експертом Бочаровим С.І., за виготовлення якого позивач сплатила 2500 грн., а також кошти за виклики на місце огляду заінтересованих осіб - 90 грн. 60 коп., а всього 2590,60 грн. ( а.с. 24-65).

Автомобіль марки «BMW525D» р.н. НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 на праві власності ( а.с. 21).

Автомобіль марки «Nissan Qashqai» р.н. НОМЕР_1 належить ОСОБА_5 , який на момент ДТП був застрахований за Полісом №АМ/ 4709462 від 04.09.2018 року. Страховик ПрАТ АСК «ІНГО Україна»; ліміт за завдану майну шкоду складає - 100 000грн., з франшизою - 1000 грн. ( а.с. 85).

05.04.2019 року ОСОБА_1 зверталась до третьої особи ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просила страхове відшкодування здійснити шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок СТО ТОВ «Баваріямоторс» ( а.с. 23).

Згідно страхового акту за № 1927860 від 17.04.2019 комісією ПрАТ « АСК «ІНГО Україна» визначено, що за умовами страхування страховику ОСОБА_2 належить до відшкодування сума 99 000 грн. ( а.с. 101).

26.04.2019 року сума 99 000 грн. надійшла на рахунок ТОВ «Баварія Моторс» з призначенням платежу оплата ремонтних робіт автомобіля BMW525D р.н. НОМЕР_2 згідно рахунку № 294 від 20.02.2019, в рахунок сплати страхового відшкодування згідно полісу 4709462 постраждалій ОСОБА_1 ( а.с. 97).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що звернення до суду з позовом обумовлено тим, що відповідач у добровільному порядку не бажає сплачувати фактичну різницю за завдану шкоду, яка, відповідно до висновку експерта та за мінусом виплаченої суми страховиком, складає 244767,34 грн. Також вказувала, що діями відповідача, а саме: бездіяльності, відмови своєчасно відремонтувати автомобіль або виплатити завдану шкоду, їй спричинена моральна шкода у розмірі 10 000 грн

Відповідно до ч.1 ст. 1166, ст. 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Тобто для покладення на юридичну особу відповідальності за спричинену шкоду на підставі ст. 1172 ЦК України необхідна наявність загальних умов деліктної відповідальності - протиправна поведінка працівника, шкода, завдана потерпілій особі, причинний зв`язок між протиправною поведінкою працівника і завданою цим шкодою, вина працівника.

Системний аналіз статей 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом або договором передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст.6 Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

З матеріалів справи убачається, що автомобіль марки «Nissan Qashqai» р.н. НОМЕР_1 на момент ДТП застрахований ОСОБА_2 за Полісом №АМ/ 4709462 від 04.09.2018 року, страховик ПрАТ АСК «ІНГО Україна», ліміт за завдану майну шкоду складає - 100 000грн., з франшизою - 1000 грн. ( а.с. 85).

Страховиком зобов`язання за вказаним полісом перед позивачем виконані, а саме сплачено страхове відшкодування в розмірі 99 000 грн. шляхом перерахування суми на рахунок СТО ТОВ «Баварія Моторс».

При цьому згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження, виготовленого на замовлення позивача судовим експертом Бочаровим С.І. від 02.04.2019 року (суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 ) в результаті ДТП, автомобілю BMW525D р.н. НОМЕР_2 була заподіяна матеріальна шкода, яка складає 342176,74 грн. Крім того, за складання вказаного висновку позивач сплатила 2500 грн. та 90,60 грн сплачено за виклики зацікавлених сторін на місце огляду, а всього 2590,60 грн. ( а.с. 24-65).

Доказів на спростування розміру спричиненої шкоди, або невідповідність даних експертного дослідження фактичним ушкодженням, завданим автомобілю позивача внаслідок ДТП, відповідачем суду не надано.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Судом першої інстанції надано оцінку висновку експерта разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 ЦПК України.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різниці між визначеним експертом розміром шкоди та сумою сплаченого страхового відшкодування, а також про наявність підстав для стягнення моральної шкоди, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає, що рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 липня 2020 року, в частині задоволених позовних вимог, ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так як апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук