Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №711/6022/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

03 лютого 2020 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі Осадчій А.Ю.

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 через представника - адвоката Батюк О.О. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є власником кв. АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. 14.03.2019 № 1985, яку придбав у ОСОБА_3 .

Згідно з п. 5 вказаного договору, ОСОБА_3 зобов`язалась звільнити квартиру від речей, вилучити ключі від квартири у всіх осіб, що її мали, передати квартиру до 28 березня 2019 року, знятись з реєстрації особисто та з іншими особами, які проживають у квартирі до 14 липня 2019 року.

Вказує, що зобов`язання по передачі квартири і ключів, знятись з реєстрації особисто ОСОБА_3 виконала. Однак, на сьогоднішній день у квартирі залишається зареєстрованим, але не проживає, її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними довідок Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 18.06.2019 № 12780-01-21 та від 18.07.2019 № 15279-01-10. Зі слів ОСОБА_3 її син більше року не проживає у вказаній квартирі, зв`язки з ним вона не підтримує. Її чоловік ОСОБА_4 підтверджує слова дружини щодо її сина ОСОБА_2 .

Факт реєстрації ОСОБА_2 обмежує можливість ОСОБА_1 розпоряджатися квартирою, оскільки потенційні покупці не погоджуються купувати квартиру з зареєстрованою особою, а також кількість зареєстрованих осіб впливає на вартість комунальних послуг, відповідач може претендувати на користування квартирою.

Отже, посилаючись на ст.ст. 319, 383, 389, 391,405 ЦК України, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК України, постанову ВСУ від 16.01.2012р. у справі № 6-57цс11, від 05.11.20174. у справі № 6-158цс14, позивач просить суд, - визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користуватися квартирою АДРЕСА_1 . Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 31.07.2019 року прийнято, відкрито провадження по даній справі в призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що він 14.03.2019 придбав у власність квартиру, відповідач не є йому родичем і він його не знає. Власником квартири була ОСОБА_3 , а відповідач є її сином, який зареєстрований у квартирі. На даний час відповідач перебуває за кордоном. На момент купівлі квартири йому було відомо про реєстрацію у квартирі відповідача. А тому просив задовольнити позовні вимоги, що викладені в позовній заяві, які є остаточними, в повному обсязі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, будучи неодноразово належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Відзив на позов подано не було.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показав, що він є чоловіком ОСОБА_3 , а ОСОБА_2 є її сином, який з 2015 року не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , так як став повнолітнім і живе своїм життям. ОСОБА_1 це новий власник квартири.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показала, що вона продала квартиру в 2019 році ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є її сином і на час продажу був там зареєстрований, з 2015 року в квартирі АДРЕСА_2 не проживає. Знятися з реєстрації не виявилося можливим, хоча в договорі купівлі продажу було обумовлено строк, до якого слід було виписати сина, але це не вдалось зробити. З сином вона не спілкується, він живе своїм життям, комунальні послуги він не сплачував. А тому, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 необхідно задовольнити, оскільки вона має виконати умови договору, але не може цього зробити.

Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заслухавши пояснення позивача, та пояснення свідків, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить позивачеві ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1985. Дані обставини, також підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.03.2019 року № 159474548.

Згідно з абз.2 п. 5 вказаного договору, ОСОБА_3 (продавець) зобов`язалась звільнити квартиру від речей, вилучити ключі від квартири у всіх осіб, що її мали, передати квартиру до 28 березня 2019 року, знятись з реєстрації особисто та з іншими особами, які проживають у квартирі до 14 липня 2019 року.

Як вбачається з довідки Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради за вих. № 1270-01-21 від 18.06.2019, станом на 16.07.2019 року відповідно до адресної картки особи гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Також аналогічного змісту є інформація відділу реєстрації місця проживання управління з питань державної реєстрації департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради від 18.07.2019 № 15279-01-10.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

При вирішенні спору, позивач посилається на необхідність застосування норм ст.ст. 316, 317, 319, 379, 383, 389, 391, 405 ЦК України та ст.ст. 64, 109, 150 ЖК України.

Між тим, Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 року (справа №521/17805/16-ц) роз`яснив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України, - положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В даному випадку, позивач ОСОБА_1 , як власник нерухомого майна, стверджує, що відповідач не є і не був членом його сім`ї, не є його родичем, вони разом не вели спільне господарство, не були пов`язані побутом, не мали спільного бюджету і не були пов`язані правами та обов`язками, а тому частина друга статті 405 ЦК України, на яку посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, в даному випадку застосуванню не підлягає.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

При цьому, як вказав ВС у вказаній вище постанові, - норма статті 391 ЦК України не передбачає можливості визнавати особу такою, що втратила право на житлову площу.

Отже, в даному випадку, вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, позивач ОСОБА_1 не заявляв, а його позовні вимоги лише про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під час розгляду справи судом уточнювались позовні вимоги, між тим, позивач ОСОБА_6 зазначив, що викладені у позовні заяві позовні вимоги, є вірними та остаточними.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, оскільки заявлені вимоги є необґрунтованими і безпідставними. При цьому, позивач ОСОБА_1 не позбавлений права звертатися до суду із позовом, відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, обравши інший спосіб захисту свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права та інтересу.

На підставі викладеного та, керуючись ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281-284, 353 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 07 лютого 2020 року.

Головуючий: С. М. Позарецька