Справа № 461/3843/20 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/2306/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів:Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар Сеньків Х.І.

розглянувши у порядку спрощеного провадження без участі учасників цивільну справу № 461/3843/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 30.06.2020 року ухваленого під головуванням судді Зубачик Н.Б. у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

13.05.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУ ПФУ у Львівській області про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 001 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 22.05.2008 року обласною МСЕК №1 йому встановлена 2 група інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного із наслідками Чорнобильської катастрофи. Відповідно до статті 14 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон № 796-ХІІ) його було віднесено до 1-ї категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням та вкладкою до нього.

Зазначає, що відповідачем порушено його право на проведення донарахованої пенсії у розмірах, визначених у рішенні Львівського адміністративного суду від 22.01.2014 року (справа № 84059/09/9104) внаслідок чого він змушений був звертатися до відповідача із заявами про виплату донарахування, яка була виплачена лише 30.05.2018 року. У зв`язку з тим, що вказана виплата була проведена несвоєчасно, просив провести нарахування та виплату компенсації у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Однак, відповідач листом № 2965/Ф-94/07.05.-06; 3008/Ф-94/07.05.-06 від 19.07.2018 року відмовив у проведенні донарахувань та виплаті компенсації через що у серпні 2018 року звернувся до адміністративного суду за відновленням порушених прав.

22.11.2018 року у справі № 464/4542/18 Львівським окружним адміністративним судом постановлено рішення, яким його адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправною відмову ГУ ПФУ у Львівській області щодо здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії у період з 02.07.2013 року до 30.05.2018 року.

Зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії у період з 02.07.2013 року до 30.05.2018 року.

Рішення суду відповідачем виконувалося на підставі виконавчого листа № 464/4542/18 від 01.04.2019 року.

На час звернення позивача в суд про стягнення моральної шкоди рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.11.2018 року у справі № 464/4542/18 та рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2014 року у справі № 84059/09/9104 не виконано.

Вважає, що оскільки з 02.07.2013 року до 30.05.2018 року не виконана його законна вимога про проведення перерахунку пенсії та виплати компенсації, внаслідок чого він затрачав час для відстоювання своїх прав, хвилювання та емоції завдавали йому неспокою, приниження, фізичні та психологічні наслідки-все це у сукупності завдало йому моральну шкоду, яку він оцінює в 10 001 грн.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 30 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на обставини, зазначені у позовній заяві. В той же час зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, має місце неповнота встановлених обставин, які мають значення для справи. Переконує, що моральних страждань йому завдали і завдають відмови відповідача виконувати закон, рішення суду і пов`язані з цим його звернення до суду, чого суд першої інстанції не міг зрозуміти і не взяв до уваги, а вважав це закономірним явищем. Посилається на практику Верховного Суду у аналогічних та подібних справах та рішення Європейського Суду з прав людини.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) на апеляційну скаргу відповідачем подано Відзив.

У Відзиві представник відповідача зазначає, що не погоджується з апеляційною скаргою.

З набранням чинності з 28.08.2018 року постанови КМУ від 22.08.2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду», затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду (далі Порядок), виплату заборгованості з пенсій, що фінансуються з державного бюджету, на виконання судових рішень за період до набрання судовим рішенням законної сили здійснюється відповідно до Порядку.

Цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті Пенсійного фонду України на цю мету.

Щодо стягнення моральної шкоди вважають, що рішення суду є законним, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв`язок. У медичних виписках не зазначено, що захворювання позивача спричинені протиправними діями відповідача. Просить залишити рішення суду без змін.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини другої ст. 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 у 1986 році був евакуйований із зони відчуження у зв`язку з аварією на Чорнобильській АЕС.

22.05.2008 року обласною МСЕК №1 йому встановлена 2 група інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст.14 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон № 796-ХІІ) його було віднесено до 1-ої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням та вкладкою до нього.

Відповідачем по справі не було вчасно проведено перерахунок пенсії, незважаючи на його неодноразові звернення. Рішенням Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2014 року у справі № 84059/09/9104 його позов про перерахунок пенсії задоволено, однак таке тривалий час не було виконано., внаслідок чого 2.06.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо проведення нарахування та виплат компенсації. У заяві зазначив, що фактична виплата донарахованої пенсії була проведена лише 30.05.2018 року, тобто через 4 роки і 4 місяці.

У зв`язку із несвоєчасною виплатою донарахованих пенсійних сум, просив відповідача провести нарахування та виплату компенсації у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

На звернення позивача ОСОБА_1 відповідач листом № 2965/Ф-94/07.05.-06; 3008/Ф-94/07.05.-06 від 19.07.2018 року відмовив у проведенні нарахування та виплаті компенсації.

22.11.2018 року у справі № 464/4542/18 Львівським окружним адміністративним судом постановлено рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії у період з 02.07.2013 року до 30.05.2018 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії у період з 02.07.2013 року до 30.05.2018 року.

Так як рішення суду добровільно відповідачем не виконано, 01.04.2019 року Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 464/4542/18.

Внаслідок тривалого невиконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 .11.2018 року та не виконуваного відповідачем впродовж більш ніж чотирьох років рішення від 22.01.2014 року Львівського апеляційного адміністративного суду, йому завдано моральної шкоди.

Завдана йому моральна шкода полягає в тому, що він тривалий час позбавлений права на отримання законних доходів, у зв`язку з чим погіршився його стан здоров`я, він змушений був затрачати свій час на написання заяв до відповідача, в суд, відстоювати своє законне право та доказувати, що його вимоги є законні. Моральну шкоду оцінює в 10 001 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції прописав, що шкода підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є причинний зв`язок, а при відсутності будь-якої із цих ознак не може бути покладено на відповідача обов`язку відшкодувати шкоду.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо відмови позивачу у стягненні моральної шкоди.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166,1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК) відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. (стаття 1173 ЦК).

Згідно із частиною другою статті 23 ЦК моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК).

Частиною другою статті 1167 ЦК визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній бо юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу Автономної РРеспубліки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. ( Стаття 1173 ЦК).

Статтями 13,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до рішення цього суду.

Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28 липня 1999 року у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66).

Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, пункт 44 від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26 квітня 2005 року у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02 та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06.

ЄСПЛ також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростована презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203-204, та рішення у справі « Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу ( рішення від 07 травня 2002 року у справі «Бурдов проти Росії, пункт 100).

Відповідно до прецендентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірного тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.

Таку правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про не відшкодування моральної шкоди через ненадання позивачем доказів причинно-наслідкового зв`язку між порушенням відповідачем його пенсійних прав та захворюваннями з приводу яких він неодноразово лікувався та мав загострення таких, оскільки вказані захворювання та пов`язана з ним інвалідність були встановлені позивачу ще у 2008 році, тому є всі підстави для стягнення в користь позивача моральної шкоди.

При цьому, суд зазначає, що моральна шкода позивача полягає у тривалому невиконанні рішень судів органам Пенсійного фонду України, дії яких визнані судовими рішеннями протиправними. При цьому, особа може не звертатися в суд за відстоюванням своїх прав, її законне право на перерахунок пенсії і її вчасну виплату покладено на пенсійні органи. Звернення у Пенсійні органи, звернення в суд з позовом про перерахунок чи інше, що стосується права людини, викликає у неї певне приниження з боку владних повноважень і їх працівників, що тягне за собою негативні емоції. Таке відстоювання своїх прав позивачем ОСОБА_1 завдало йому психологічних страждань,розчарувань та незручностей, зокрема, через порушення принципу належного урядування, а тому, на думку суду, є моральною шкодою, яка підлягає відшкодуванню, що буде сатисфакцією для позивача та впевненістю у тому, що закони держави захищають порушені права .

Відповідно до ст. 376 ч.1 п.3,4 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважаєься: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. (частина 5 ст.268 ЦПК).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.3,4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити .

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 30 червня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 001 грн. задоволити частково.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м.Львів вул..Митрополита Андрея, 10, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 (п`ять тисяч)гривень.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк