Житомирський апеляційний суд
Справа №280/560/19 Головуючий у 1-й інст. Янчук В. В.
Категорія 26 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №280/560/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

на заочне рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 04 листопада 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Янчук В.В. у м. Коростишеві,

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі - АТ КБ «Приватбанк» або банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути заборгованість за кредитним договором від 11 січня 2012 року №б/н у сумі 11 577,22 грн. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернулася до банку та підписала анкету-заяву від 11 січня 2012 року №б/н, згідно з якою отримала кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_1 кредитні кошти не повернула, у зв`язку із чим станом на 28 лютого 2019 року утворилася вищезазначена заборгованість, яка складається із: тіла кредиту в сумі 1 661,26 грн., процентів за користування кредитом у сумі 7 588,47 грн., пені і комісії в сумі 1 300 грн. та штрафу в сумі 500 грн. (фіксованої частини) і 527,49 грн. (процентної складової).

Заочним рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 04 листопада 2019 року з ОСОБА_1 на користь банка стягнуто заборгованість за кредитним договором від 11 січня 2012 року №б/н у сумі 1 661,26 грн. неповернутого тіла кредиту. У задоволенні решти вимог відмовлено та вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом, Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення в оскарженій частині скасувати та ухвалити нове, яким вимоги про стягнення процентів за користування кредитом задовольнити. Посилання суду першої інстанції на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17, є безпідставними, оскільки він зроблений у конкретній справі за інших правовідносин, коли відповідач заперечував умови договору, а у даній справі заперечення боржника відсутні. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, оскільки ОСОБА_1 кредитними коштами користувалася. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернула, суд необгрунтовано відмовив у стягненні процентів за користування кредитом, порушивши вимоги ст.ст.1048,1054 ЦК України. Відмова у стягненні процентів наносить істотну шкоду всім споживачам банківських послуг, порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави та може становити економічну небезпеку для країни.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Виходячи із засад диспозитивності, суд не перевіряє рішення суду першої інстанції у задоволеній частині позову, тобто щодо стягнення тіла кредиту в сумі 1 661,26 грн., а також у частині відмови у стягненні заборгованості за пенею і комісією в сумі 1 300 грн. та штрафу в сумі 500 грн. (фіксованої частини) і 527,49 грн. (процентної складової).

Відмовляючи у стягненні процентів за користування кредитом, суд першої інстанції виходив із того, що в анкеті-заяві від 11 січня 2012 року процентна ставка за кредитним договором не зазначена, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, а вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції з таких міркувань.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, окрім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку - АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Визначальним є додержання письмової форми договору.

При розгляді даного спору апеляційний суд враховує, що у постанові від 03 липня 2019 року (провадження №14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила про відступ від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження №6-144цс14).

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 11 січня 2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір шляхом підписання останньою анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.6).

У анкеті-заяві зазначено про те, що клієнт згоден із тим, що дана заява разом із пам`яткою клієнта і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 ознайомилася та погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Має місце у заяві й застереження про те, що Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Клієнт зобов`язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання відповідачем анкети-заяви містили умови щодо сплати процентів за користування кредитом саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи і Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір процентної ставки за користування кредитом, умови про зміну процентної ставки, розміру відповідальності (пеня, штраф) витяги з Тарифів і з Умов та правил не можна вважати складовою частиною спірного договору, оскільки вони не підписані відповідачем. Отже, недодержання письмової форми кредитного договору щодо процентної ставки, неустойки не дає підстав розцінювати умови, прописані у витягах з Тарифів та з Умов і правил, як невід`ємну складову частину змісту договору, а тому суд першої інстанції правильно не вважав надані позивачем витяги з відповідних документів складовою частиною спірного договору та обґрунтовано відмовив у стягненні суми процентів, на яких наполягає банк у апеляційній скарзі.

Із огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що банком не доведена заборгованість за кредитними зобов`язаннями у вигляді процентів за користування кредитом.

Щодо посилань АТ КБ "Приватбанк" на нехтування судом першої інстанції при ухваленні рішення принципами оплатності кредитного договору, нанесення істотної шкоди усім споживачам банківських послуг, банку, порушення стабільності функціонування фінансового сектору держави, то колегія суддів звертає увагу на те, що у справах споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну, рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Наведене узгоджується із правовою позицією, викладеною у вищезазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду про те, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги про факт погашення відповідачем заборгованості за договором беззаперечно не доводить ту обставину, що остання вносила кошти саме на сплату процентів за користування кредитом, оскільки у розрахунку відображено рознесення банком коштів, які надійшли від позичальника, що не є тотожним сплаті процентів.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому залишається без змін, що відповідає положенням ст.375 ЦПК України.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.367-368,374-375,381-382,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 04 листопада 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: