Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1941/19

Номер провадження: 2/511/45/20

16 січня 2020 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Теренчук Ж. В.,

при секретарі - Ніколас С.О.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за розпискою від 13.10.2014 року у розмірі 572112,00 та витрати по сплаті судового збору в розмірі 5721,12 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що 13.10.2014 року між ним та відповідачем було складено розписку відповідно до якої сума боргу, яку ОСОБА_3 зобов`язується йому сплатити після всіх перерахувань складає 23400 доларів США.

В травні 2019 року ОСОБА_3 в добровільному порядку сплатив на його користь 200 доларів США, в зв`язку з чим сума боргу на теперішній час складає 23200 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату підписання позову 19.09.2019 року еквівалентно (1 долар США - 24,66 грн) 572112,00 грн. Ним 31.05.2019 року на адресу відповідача було направлено вимогу про сплату грошових коштів протягом місяця з дня отримання вимоги. Вимога була отримана відповідачем 19.06.2019 року, однак станом на 19.07.2019 року сума боргу відповідачем сплачена не була.

Просить стягнути вказаний борг в гривнях, виходячи з офіційного курсу відповідної валюти на день звернення до суду, що складає 572112,00 грн.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, про що надав відзив в суд. В судові засідання, призначені по даній справі, не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. На підставі ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилалась разом з копіями відповідних документів разом з розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення. На адресу суду надійшло поштове повідомлення з відміткою про вручення відповідачу повідомлення, копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_2. ОСОБА_3. в відзиві на позов (а.с.29) зазначив, що надана в підтвердження боргу розписка не є підтвердженням укладення договору позики, так як в ній відсутні умови отримання коштів, а також зобов`язання їх повернення.

Так зі змісту цієї розписки вбачається, що він винен після всіх перерахунків ОСОБА_2 23400 доларів США. Проте, наданий суду документ не є розпискою на підтвердження укладення договору позики в розумінні ст. 1047 ЦК України не посвідчує факт передачі певної суми коштів від позикодавця позичальнику.

Виходячи з вимог статей 1046, 1047, 1049 ЦК України у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування цих положень закону суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Таким чином, розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів, однак дані умови в розписці відсутні.

Зазначили, що на користь позиції відповідача свідчать правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 08.07.2019 року справа № 524/4946/16-ц, від 21.03.2018 року справа № 757/27533/15-ц, від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15.

Тому відповідач просив у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 572112 грн відмовити у повному обсязі.

Судом по справі встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно розписки від 13.10.2014 року ОСОБА_3 після всіх перерахунків повинен сплатити ОСОБА_2 23400 доларів США.(а.с.5)

Позивач також повідомив суду, що в травні 2019 року ОСОБА_3 в добровільному порядку було сплачено на користь ОСОБА_2 200 доларів США, таким чином залишок боргу становить 23200 доларів США.

31.05.2019 року на адресу ОСОБА_3 ОСОБА_2 направив вимогу про сплату грошових коштів протягом місяця з дня отримання вимоги. Вимога була отримана відповідачем 19.06.2019 року, однак станом на 19.07.2019 року сума боргу відповідачем сплачена не була. (а.с.13)

ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_3 на його користь 572112,00 грн, що є за офіційним курсом НБУ на момент подачі позову еквівалентом 23200 доларів США (100 доларів США - 24,66). (а.с.16)

Із встановлених судом обставин справи суд приходить до висновку, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо неналежного виконання відповідачем умов договору позики, укладення якого відбулося в письмовій формі і підтвердження реальності якого позивачем надано суду письмову розписку відповідача про отримання коштів.

Дані спірні правовідносини регулюються наступним нормами права.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України»), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтями 1046, 1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути

позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими

ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками або зарахування грошової суми, що позичалась на його банківський рахунок

Також статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Однак як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

У своєму рішенні Велика Палато Верховного Суду від 27.11.2019 року по справі №340/385/17, залишаючи в силі рішення судів попередніх інстанції зробила висновок, що позикодавець за договором позики в іноземній валюті має вільно обрати валюту стягнення, або визначену у договорів позики (розписці) або у національній одиниці - гривні.

Далі ч. 1,2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до правового висновку ВС від 08.07.2019 року по справі №524/4946/16-ц за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Оцінивши докази в сукупності, перевіривши їх відповідність нормам закону, суд вважає, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Із змісту наданої письмової розписки встановлено, що ОСОБА_3 винен після всіх перерахунків ОСОБА_2 23400 доларів США.

Відтак суд приходить до висновку, що між сторонами існують договірні правовідносини щодо позики.

Суд вважає, що змістом даної розписки підтверджено наявність саме грошового боргу перед ОСОБА_2

ОСОБА_2 під час дослідження правової природи вказаної розписки, повідомив суду, що він на протязі тривалого часу надавав відповідачу гроші в борг і останній повертав гроші хоч і не повністю. Видана відповідачем розписка 13.10.2014 року була надана на підтвердження наявності боргу по всім попереднім боргам і це відповідач зробив добровільно після всіх підрахунків.

В свою чергу, заперечуючи наявність договору позики, відповідач взагалі не надав суду пояснення щодо обставин видачі ним вказаної розписки, лише просив суд звернути увагу на форму розписки.

Таким чином дана розписка підтверджує факт отримання в борг відповідачем грошових коштів, при цьому строк повернення їх в розписці не вказаний, що ніяк не змінює природу даного документу та його зміст, оскільки відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України у випадку не встановлення строку повернення позики діють правила, визначені в даній правовій нормі щодо пред`явлення вимоги до боржника та повернення коштів на протязі місця від дня пред`явлення вимоги.

Позивач пред`явив письмову вимогу до відповідача 31.05.2019 року, яку відповідно останній отримав -19.06.2019 року, а відтак строк виконання зобов`язання сплив 19.07.2019 року.

Далі, оскільки у позикодавця наявний оригінал боргової розписки, а відповідачем не доведено факт повернення боргу, тому суд вважає, що позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті, а тому виходячи із вимог ст.204 ЦК України, яка встановлює презумпцію правомірності правочину, наявні всі правові підстави для стягнення грошових коштів з відповідача на користь позивача.

Договір позики укладено в доларах США, однак позивач правомірно скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті.

Тобто позивач правомірно заявив суму до стягнення на підставі ст.524,533 ЦК України з відповідача за договором позики у гривнях - в розмірі 572112,00 грн, що за офіційним курсом Нацбанку України було еквівалентно 23200 доларам США на час звернення позивача з позовом до суду, не дивлячись на те, що позика була надана відповідачу в іноземній валюті.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тому суд вважає, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 слід стягнути заборгованість за договором позики в загальній сумі 572112,00 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 5721,12 грн, що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 5721,12 грн.

На підставі ст.525, 526, 610, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст. 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 29.04.1997 року Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 10.07.1995 року Суворовським РВ ОМУУМВС України в Одеській області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , борг за договором позики від 13.10.2014 року в сумі 572112,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 29.04.1997 року Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 10.07.1995 року Суворовським РВ ОМУУМВС України в Одеській області, витрати по сплаті судового збору в розмірі 5721,12 грн.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини - протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до Одеського апеляційного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області на підставі п.15.5. Розділу Х11 Перехідних положень ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ж. В. Теренчук