ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» січня 2020 року

м. Харків

справа № 640/19574/16-ц

провадження № 22ц/818/1085/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Маміної О.В.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 (правонаступник - ОСОБА_3 ), ОСОБА_3 ,

треті особи - ОСОБА_4 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Васікова Л.Є.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2019 року в складі судді Зуб Г.А.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (правонаступник - ОСОБА_3 ), ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Васікова Лариса Євгенівна про визнання договору купівлі - продажу частково недійсним, переведення прав покупця на орендаря, визнання права власності та стягнення коштів.

Заява мотивована тим, що під час розгляду справи ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2016 року вжито заходи забезпечення позову ОСОБА_1 у вигляді заборони відчуження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначила, що рішенням суду першої інстанції позов ОСОБА_1 задоволено частково, однак постановою суду апеляційної інстанції у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі, отже у вжитті заходів забезпечення позову немає необхідності, тому вони мають бути скасовані.

Вказала, що вжиті судом заходи забезпечення позову у вигляді заборони відчуження належного їй житлового будинку перешкоджають реалізовувати правомочності власника майна.

Просила скасувати заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2016 року у вигляді заборони відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 ; виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомості про заборону відчуження вказаного будинку.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2019 року заяву ОСОБА_3 - задоволено частково; скасовано заборону відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 , що вжиті ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2016 року по справі № 640/19574/16-ц, номер провадження № 2-з/640/205/16, в іншій частині заяви - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що порушено та неправильно застосовано норми процесуального права.

Вказала, що не була належним чином повідомлена про розгляд питання про скасування заходів забезпечення позову; що суд не має автоматично скасовувати заходи забезпечення позову після розгляду справи, а має вирішувати питання щодо доцільності забезпечення позову у загальному порядку з дотриманням принципів змагальності і рівності сторін; що спір між сторонами на даний час не врегульовано, оскільки нею подано касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції, отже оскаржувана ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову є передчасною.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

21 січня 2020 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з ознайомленням з матеріалами справи, зокрема, відзивом на апеляційну скаргу, яку залишено без задоволення, оскільки відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не надавали.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду - залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивована тим, що підстав для забезпечення позову у даній справі не вбачається, оскільки постановою суду апеляційної інстанції у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі. У задоволенні вимог про виключення відомостей про заборону відчуження будинку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відмовлено, оскільки вказані дії не належать до компетенції суду.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Аналогічні вимоги містили статті 151-152 ЦПК України у редакції, чинній на час вжиття заходів забезпечення позову у справі.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частинами першою, другою, дев`ятою, десятою статті 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 також роз`яснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Отже, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи у грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (правонаступник - ОСОБА_3 ), ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Васікова Л.Є. про визнання договору купівлі - продажу частково недійсним, переведення прав покупця на орендаря, визнання права власності та стягнення коштів, який у подальшому уточнила, та просила визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л.Є. 05 серпня 2016 року у частині зазначення даних покупця; перевести на неї права покупця за вказаним договором; визнати за нею право власності на житловий будинок та земельну ділянку розміром 0,0614 га, що розташовані по АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь 618 500,00 грн солідарно.

Предметом спору у справі є право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій він розташований. Спір між сторонами виник у зв`язку з тим, що 05 серпня 2016 року ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 уклала договір купівлі-продажу спірного будинку з прибудовами та земельної ділянки, на якій він розташований, зі своєю дочкою ОСОБА_3 , однак позивачка вважає, що право власності на зазначені об`єкти нерухомого майна має належати їй, адже вона з травня 2014 року орендує спірний будинок, домовилась з ОСОБА_2 про його купівлю, придбала житло для неповнолітнього ОСОБА_7 , який був зареєстрований у спірному будинку, що перешкоджало його продажу, неодноразово передавала ОСОБА_3 , як представнику ОСОБА_2 , грошові кошти у рахунок оплати будинку, а також уклала з нею попередній договір купівлі-продажу спірного житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Подкуйко Т.В.

13 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову та просила заборонити відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2016 року заяву ОСОБА_1 - задоволено; вжито заходи забезпечення позову у справі, а саме заборонено відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково; переведено на неї права покупця за договором купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л.Є. від 05 серпня 2016 року, за яким ОСОБА_2 здійснила продаж ОСОБА_3 житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок та земельну ділянку розміром 0,0614 га, що розташовані по АДРЕСА_1 ; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму коштів, переплачених ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л.Є. від 05 серпня 2016 року в розмірі 48 200,00 грн; стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 8000,00 грн по 4000,00 грн з кожної; в решті позовних вимог відмовлено.

На вказане рішення суду 20 листопада 2018 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року залучено ОСОБА_3 до участі у справі як правонаступника ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Харківського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задоволено; рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2018 року - скасовано; у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено у повному обсязі.

Вказане судове рішення набрало законної сили з дня прийняття відповідно до вимог статті 384 ЦПК України.

При цьому, питання щодо скасування вжитих судом заходів забезпечення позову у даній постанові не вирішувалось.

Разом з тим, забезпечення позову має тимчасовий характер, спрямований саме на гарантування виконання майбутнього рішення суду, та має бути скасовано судом у разі, якщо потреба у такому забезпеченні з певних причин відпала.

Оскільки постанова Харківського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 . набрала законної сили з моменту її прийняття та є чинною, підстави для забезпечення позову відсутні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що суд не має автоматично скасовувати заходи забезпечення позову після розгляду справи, а має вирішувати питання щодо доцільності забезпечення позову у загальному порядку з дотриманням принципів змагальності і рівності сторін, судова колегія відхиляє, оскільки заходи забезпечення позову є гарантією реального виконання рішення суду та задоволення законних вимог позивача, а тому відмова у задоволенні позову робить недоцільним подальше існування заходів, вжитих на забезпечення прав позивача у справі.

Посилання ОСОБА_1 на те, що спір між сторонами на даний час не врегульовано, оскільки нею подано касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції, отже оскаржувана ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову є передчасною, судовою колегією також не приймаються.

Як вбачається з матеріалів справи постанова суду апеляційної інстанції від 16 жовтня 2019 року, якою позов ОСОБА_1 залишено без задоволення, набрала законної сили з моменту її прийняття та на даний час є чинною.

З відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року ухвалою судді Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2019 року - залишено без руху.

Тобто, питання про відкриття касаційного провадження у справі судом касаційної інстанції не вирішувалось.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснила, що станом на сьогодні судове рішення суду апеляційної інстанції є чинним.

Враховуючи, що постанова апеляційного суду про відмову у задоволенні позову набрала законної сили з дня її прийняття, підстав вважати, що оскаржувана ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову є передчасною, не вбачається.

Не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали й доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що вона не була належним чином повідомлена про розгляд питання про скасування заходів забезпечення позову та не мала можливості брати участь у судовому засіданні, оскільки нормою статті 158 ЦПК України не передбачена обов`язкова участь сторін при розгляді вказаного клопотання.

Отже, вирішуючи питання про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції правильно встановив, що обставини, які стали підставою для застосування заходів забезпечення позову, змінились, адже позов, який забезпечувався, залишено без задоволення, а тому передбачені законом підстави для вжиття заходів забезпечення позову відсутні.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про необхідність постановлення ухвали про скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2016 року, шляхом скасування заборони відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції також обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви відповідачки в частині вимог щодо виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомостей про заборону відчуження спірного будинку, оскільки зазначені дії не входять до компетенції суду та вчиняються державними реєстраторами на підставі відповідного судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не вбачається.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, підстав для перерозподілу судових витрат за розгляд справи судом апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

О.В. Маміна

Повний текст постанови складено 22 січня 2020 року.