Справа №480/235/18 Головуючий суду першої інстанції Войнарівський М.М.
Провадження №22-ц/812/1000/20 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О.В.

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2020 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 03 березня 2020 року, ухвалене о 09 год.40 хв. під головуванням судді Войнарівського М.М. в приміщенні суду в м.Миколаєві, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 подала до суду позов до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, який обґрунтовувала наступним.

У період з 21 липня 1990 року по 27 лютого 2017 року вона перебувала у шлюбі із відповідачем, під час якого ними було придбано транспортні засоби: FORD TRANSIT, 2005 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , право власності на який було зареєстровано 19 вересня 2012 року; FORD TRANSIT 100, 1998 року випуску, номер кузову НОМЕР_3 , право власності на який було зареєстровано 20 листопада 2010 року.

Позивач вказувала, що з листа Регіонального сервісного центру в Миколаївській області Міністерства внутрішніх справ від 26 червня 2017 року вона дізналася, що 27 грудня 2016 року відповідач без її згоди продав транспортний засіб FORD TRANSIT 100, 1998 року випуску.

Посилаючись на те, що вказані автомобілі є спільною сумісною власністю подружжя, позивач просила визнати їх спільним майном позивача та відповідача. Визнати за нею право власності на 2/3 частки автомобіля FORD TRANSIT, 2005 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , а також стягнути з відповідача на її користь 2/3 частини вартості транспортного засобу FORD TRANSIT 100, 1998 року випуску, номер кузову НОМЕР_3 , яка дорівнює 71 186 грн.

Позивач просила відступити від засад рівності часток подружжя, оскільки на її утриманні перебуває неповнолітній син сторін. Кошти, які відповідач сплачує в якості аліментів, не є достатніми для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини.

Відповідач ОСОБА_4 визнав позов частково в частині поділу по Ѕ частині автомобіля FORD TRANSIT, 2005 року випуску. У задоволенні позову в іншій частині просив відмовити, бо автомобіль FORD TRANSIT 100, 1998 року випуску було продано у період шлюбу його брату в рахунок погашення заборгованості за договором позики, яку сторони брали для придбання автомобіля FORD TRANSIT, 2005 року випуску.

Також, відповідач зазначав, що у 2016 році він за домовленістю з ОСОБА_3 передав у власність їх сина належну йому Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 . Натомість позивач склала розписку про те, що немає претензій щодо володіння та користування ним всіма транспортними засобами, придбаними під час шлюбу.

Відповідач наполягав на тому, що частка позивача у спільному майні подружжя не може бути збільшена, оскільки її твердження про неналежне виконання ним своїх батьківських обов`язків є безпідставними.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 03 березня 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. За ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано право власності на 1/2 частину (за кожним) на транспортний засіб FORD TRANSIT, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 .

З відповідача на користь ОСОБА_3 стягнуто судовий збір в сумі 635,67 грн.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив із того, що наявні підстави для поділу автомобіля 2005 року випуску по Ѕ частці за кожним, оскільки він є спільним сумісним майном подружжя. Підстави для відступу від засад рівності часток подружжя відсутні. Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення 2/3 часток вартості автомобіля 1998 року випуску, суд першої інстанції наголошував на тому, що на момент розірвання шлюбу між сторонами даний автомобіль було продано, а кошти використано в інтересах сім`ї сторін.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення компенсації вартості частки автомобіля 1998 року випуску, позивач подала апеляційну скаргу, у якій зазначала, що рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства, а тому підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про стягнення з відповідача на її користь компенсації вартості частки автомобіля.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається , що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно з ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норми статті 65 СК України регламентують, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 27 квітня 2016 року (провадження №6-486цс16), зазначено, що у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Автомобіль є цінним майном, а тому може бути реалізованим тільки за наявності письмової згоди іншого подружжя.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що з 21 липня 1990 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2017 року. При розгляді вказаної справи було встановлено, що сторони припинили шлюбні стосунки з січня 2016 року. Жодна з сторін даного факту не оспорювала (т.1 а.с.8, 22).

Під час шлюбу у сторін народилося двоє синів, один з яких ОСОБА_5 , 2003 р.н. на час розгляду справи є неповнолітнім. Проживає разом з позивачем (т.1 а.с.9, 10).

Згідно з довідкою державного виконавця заборгованість ОСОБА_4 за аліментами на утримання сина станом на 31 березня 2018 року становила 1440,56 грн. (т.1 а.с.54).

Під час шлюбу сторонами було придбано транспортні засоби: FORD TRANSIT, 2005 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , право власності на який було зареєстровано 19 вересня 2012 року та FORD TRANSIT 100, 1998 року випуску, номер кузову НОМЕР_3 , право власності на який було зареєстровано 20 листопада 2010 року (т.1 а.с.11).

Відповідно до висновку №17-1203 експертного автотоварознавчого дослідження транспортного засобу від 20.11.2017 р., яке здійснювалося по наданим документам та інформації, закладеній в номері кузова НОМЕР_3 , середня ринкова вартість автомобіля FORD TRANSIT 100, 1998 року випуску, номер кузову НОМЕР_3 складає 106 780 грн. (т.1 а.с.13-16).

Згідно з висновком №18-1051 судової автотоварознавчої експертизи від 30.05.2019 р., об`єктом якої був транспортний засіб FORD TRANSIT 100, 1998 року випуску, номер кузову НОМЕР_3 , який оглядався експертом 19 березня 2019 року, ринкова вартість автомобіля становить 87 301,25 грн. (т.1 а.с.134-144).

09 жовтня 2016 року позивач склала розписку про те, що немає претензій щодо володіння та користування відповідачем всіма транспортними засобами, придбаними під час шлюбу (т.1 а.с.38).

Зміст копій розписок, представлених відповідачем, свідчить про те, що 10 вересня 2012 року ОСОБА_4 отримав у борг від ОСОБА_6 8000 доларів США для придбання автомобіля FORD TRANSIT, 2005 р. Зобов`язався повернути борг до 10 вересня 2013 р. 27 грудня 2016 року ОСОБА_4 повернув частину боргу автомобілем FORD TRANSIT, 1998 р. Частина боргу складає 3500 доларів США. 4500 доларів США зобов`язався повернути у грудні 2017 року (т.1 а.с.52, 53).

Договір купівлі-продажу від 27 грудня 2016 року говорить про те, що ОСОБА_4 продав ОСОБА_6 транспортний засіб FORD TRANSIT 100, 1998 року випуску, номер кузову НОМЕР_3 за 1000 грн. (т.1 а.с.56).

Того ж дня вказаний транспортний засіб було зареєстровано за новим власником (т.1 а.с.11, 55).

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 про стягнення компенсації вартості частки автомобіля, 1998 року не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Досліджені докази доводять, що відповідач без згоди позивача продав вказаний автомобіль, який є спільним сумісним майном подружжя, а тому повинен компенсувати позивачу вартість Ѕ його частки, а саме 43 650,63 грн.

Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від засад рівності часток подружжя, оскільки представлені позивачем докази не є достатніми для такого висновку.

Суд виходить із вартості автомобіля, яка була визначена висновком №18-1051 судової автотоварознавчої експертизи від 30.05.2019 р., оскільки експерт визначав її на підставі огляду транспортного засобу.

Посилання відповідача на те, що кошти від реалізації автомобіля були використані для сплати боргу за придбання автомобіля, 2005 року випуску, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ним не заявлялося зустрічного позову про поділ боргових зобов`язань.

За такого, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 .

Оскільки рішення суду частково скасоване, а позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені на 61%, то відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції у сумі 1074,82 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 03 березня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 щодо стягнення компенсації вартості 2/3 частки транспортного засобу FORD TRANSIT 100, 1998 року випуску, номер кузову НОМЕР_3 скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості Ѕ частки транспортного засобу FORD TRANSIT 100, 1998 року випуску, номер кузову НОМЕР_3 в сумі 43 650,63 грн., а також судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції у сумі 1074,82 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 29 липня 2020 року.