КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 363/1534/17

Апеляційне провадження 22-ц/824/13264/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А, Мазурик О.Ф.

при секретарі Гойденко Д.В.

сторони

позивач Заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області

відповідачі Новопетрівська сільська рада Вишгородського району Київської області

ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 липня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Чіркової Г.Є., у справі за позовом Заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України та Державного підприємства «Київська лісова науково-дослідницька станція» до Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області та ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення та визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в :

у квітні 2017 рокузаступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення Новопетрівської сільської ради № 679.8 від 16.10.2009 «Про передачу у власність земельних ділянок» щодо передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 ; визнати недійсним державний акт серії ЯД № 970574 на право власності на земельну ділянку площею 0,1318 га з кадастровим номером :02:147:0026 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданий ОСОБА_1 та скасувати його державну реєстрацію; витребувати на користь держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України та у постійне користування ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» з незаконного володіння ОСОБА_1 вказану вище земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що оспорюване рішення прийняте Новопетрівською сільською радою всупереч вимог лісового законодавства України, оскільки за цим рішенням передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку, частково за рахунок земель, що перебувають в постійному користуванні ДП «Київська лісова науково-дослідна станція», без виключення її з Державного лісового фонду України. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, проводиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. У даному випадку Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства згідно Положення затвердженого Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 12.11.2012 № 401 підпорядковується Держлісагентству України та його територіальним органом. Управління відповідно до покладених на нього завдань надає висновок та погоджує зміну цільового призначення земельних лісових ділянок для їх використання в цілях не пов`язаних з веденням лісового господарства. Згідно листа Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства від 21.12.2016 року № 04-36/2701, останнє не надавало погодження на зміну цільового призначення на спірну земельну лісову ділянку для її використання в цілях не пов`язаних з веденням лісового господарства. Відтак Новопетрівською сільською радою, в порушення вимог ст. 20, 21, 56, 57, 122, 149 ЗК України, ст. 57 ЛК України передано у приватну власність землі лісогосподарського призначення без погодження зміни цільового призначення органом лісового господарства та Кабінету Міністрів України. Також, не проведено державну експертизу проектів землеустрою, що є порушенням вимог ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації».

Крім того вважав, що строк позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом пропущено з поважних причин, оскільки про допущені органом державної влади порушення під час прийняття оскаржуваного розпорядження прокурору стало відомо лише у червні 2016 року при розслідуванні кримінального провадження № 0000360, а ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» та Державне агентство лісових ресурсів України не було відомо про прийняття Новопетрівською сільською радою спірного рішення.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 28.07.2020 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Перший заступник прокурора Київської області І. Грабець подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Посилається на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи. А саме, суд не врахував, що особами, які можуть звернутися з даним позовом є Державне агентство лісових ресурсів України та Державне підприємство «Київська лісова науково-дослідницька станція». Ці органи не надавали дозволу на вилучення спірної земельної ділянки та не повідомлялися Новопетрівською сільською радою про прийняте рішення. Висновки суду про те, що вони могли довідатися раніше про таке рішення вважає безпідставними, оскільки дані органи не мають повноважень щодо здійснення перевірок, а спеціально створені уповноважені органи не здійснюють таких перевірок. Суд не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, від 06.06.2018 у справі № 372/1387/13-ц, від 20.06.2018 у справі № 697/2751/14-ц. Якщо навіть припустити, що вони могли довідатися про таке рішення, то корегування меж 163 та 164 кварталів відбувалося у період з серпня по жовтень 2014 року, а позов подано у квітні 2017 року.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні представник апелянта Підяш О.С. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися.

Судові повістки, які направлялися судом першої інстанції за зареєстрованою адресою проживання ОСОБА_1 поверталися з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Про зміну адреси ОСОБА_1 не повідомляла та не надала будь - яких даних про інші засоби зв`язку (номер телефону, електронна адреса тощо). Провадження у справі відкрите відповідно до ухвали суду від 06.06.2017. Протягом більше ніж трьох років ОСОБА_1 не цікавиться розглядом справи, незважаючи на те, що інформація про рух справи постійно оновлюється на сайті Київського апеляційного суду.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР передбачено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до положень ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

В рішенні від 26.04.2007 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Оскільки ОСОБА_1 за зареєстрованим місцем проживання судові документи не отримує, про будь - які інші засоби зв`язку не повідомила вона вважається такою, що повідомлена про день та час судового розгляду.

Новопетрівська сільська рада Вишгородського району Київської області про день та час розгляду спарви повідомлена через електронну адресу, причини не явки не повідомила.

За вказаних обставин колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідачів, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 679.8 від 16.10.2009 затверджено проект відведення та передано в приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1318 га на АДРЕСА_1.

В подальшому, на підставі вказаного розпорядження ОСОБА_1 видано державний акт серії ЯД № 970574 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:147:0026.

Згідно листа Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства від 21.12.2016 № 04-36/2701 Управління не надавало погодження на зміну цільового призначення на земельні лісові ділянки для їх використання в цілях не пов`язаних з веденням лісового господарства, що розташовані в адміністративних межах Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, у тому числі і ОСОБА_1 на земельну ділянкуз кадастровим номером :02:147:0026.

Відповідно до фрагменту публічної кадастрової карти України за даними лісовпорядкування 2003 року з нанесеними межами кварталу 164 та межами земельної ділянки з кадастровим номером :02:147:0026 зазначена земельна ділянка частково накладається на землі лісового фонду, які перебувають в користуванні ДП «Київська лісова науково-дослідна станція».

Прокурор в обґрунтування заявлених вимог, серед іншого, посилається на проект лист Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект», карт-схему розподілу території Київської лісової науково-дослідної станції на лісництва, матеріали лісовпорядкування - викопіювання з планшету № 5 Старопетрівського лісництва ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» квартал 163, 164 Лісовпорядкування 2003 року, проект організації та розвитку лісового господарства Київської лісової науково-дослідної станції, фрагмент публічної кадастрової карти України з відображенням на ній меж 164 кварталу Старопетрівського лісництва ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» та земельної ділянки з кадастровим номером :02:147:0026.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вказані докази підтверджують, що спірна земельна ділянка, передана у власність ОСОБА_1 , частково накладається на землі 164 кварталу Старопетівського лісництва, а тому право позивача порушене.

Рішення суду в цій частині не оспорюють, а відтак в апеляційному порядку не перевіряється.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з пропуском позовної давності, про застосування якої заявлено представником Новопетрівської сільської ради. Суд зазначив, що як у Державного агентства лісових ресурсів України так і у Державного підприємства «Київська лісова науково-дослідницька станція» була об`єктивна можливість знати про передачу спірної земельної ділянки ще у 2009 році - з часу виникнення спірних правовідносин, а до суду з цим позовом прокурор звернувся у 2017 році.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність є строком для подання позову як безпосередньо суб`єктом, право якого порушене (зокрема і державою, що наділила для виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах певний орган державної влади, який може звернутися до суду), так і прокурором, уповноваженим законом звертатися до суду з позовом в інтересах держави як носія порушеного права, від імені якої здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах може певний її орган.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

За положеннями зазначених норм позовна давність - це строк, прогягом якого особа, право якої порушено, має реалізувати своє право на судовий захист порушеного права.

Перебіг цього сторку починається не від дня, коли право особи було порушене, а від дня, коли ця особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Судом першої інстанції встановлено, що земельна ділянка, яка передана у власність ОСОБА_1 частково накладається на землі 164 кварталу Старопетрівського лісництва, а відтак відповідачами порушено право осіб, в інтересах яких заявлено позов щодо володіння та користування спірною земельною ділянкою. Дані висновку суду сторонами не оспорюються, а відтак в апеляційному порядку не перевіряються.

Разом з тим, суд зробив висновок про те, що Державне агентство лісових ресурсів України та Державне підприємство «Київська лісова науково-дослідницька станція» могли довідатися про порушення свого права у 2009 році, з часу передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 .

Відповіно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У клопотанні про застосування позовної давності Новопетрівська сільська рада не навела будь - яких обґрунтувань про те, що позивач, чи особи в інтересах яких заявлено позов достовірно знали чи об`єктивно могли дізнатися у 2009 році про прийняття ними рішення № 679.8 від 16.10.2009 про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 .

Матеріали справи не містять будь - яких доказів про направлення копії такого рішення до Старопетрівського лісництва, Державного агентства лісових ресурсів України чи Державного підприємства «Київська лісова науково-дослідницька станція» або про повідомлення цих осіб про прийняття такого рішення. У клопотанні про застосування позовної давності Новопетрівська сільська рада не зазначає про те, що вони повідомляли цих осіб про ухвалення ними рішення.

Відсутні також будь - які докази про те, що ОСОБА_1 повідомляла вищезазначених осіб про прийняття спірного рішення, а також про те, що на час виділення спірної земельної ділянки в натурі, ці особи, як суміжні землекористувачі, були залучені до проведення обмірів.

Суд першої інстанції зазначив, що держава в особі уповноважених органів зобов`язана була довідатися про порушення своїх прав та про особу, яка їх порушила, а Державне агентство лісових ресусів України та Державне підприємство «Київська лісова науково-дослідницька станція» не лише могли бути обізнані про порушення свого права, але і зобов`язані були знати про стан власності, повноваження з володіння якою їм надані, оскільки мали доступ до земельного кадастру та зобов`язані були співпрацювати з відповідними державними органами, які мали відповідні підрозділи на рівні області та району. Виходячи з цього суд зробив висновок про те, що держава в особі її органів дізналася про порушення свого права з моменту прийняття оскаржуваного рішення.

При цьому суд першої інстанції не послався на будь - який нормативний акт, яким врегульовані питання про те, що Державне агентство лісових ресусів України та Державне підприємство «Київська лісова науково-дослідницька станція» зобов`язані були перевіряти дані земельного кадастру, з яким проміжком часу необхідно здійснювати такі перевірки тощо. Відсутні також докази про те, що ці органи порушили вимоги щодо проведення перевірок у строки, які встановлені законом чи внутрішніми планами перевірок.

До того ж суд вказав, що про порушене право ці органи дізналися у день прийняття оскаржуваного розпорядження 16.10.2009, незважаючи на те, що у другому пункті рішення зазначено: «Землевпоряднику внести зміни в земельно-кадастрову документацію». Державний акт про право власності на землю виданий 08.11.2009, що виключає можливість дізнатися іншим особам, крім осіб, яких спірне розпорядження стосується, про наявність такого розпорядження із даних земельного кадастру у день прийняття розпорядження.

Суд також зазначив про те, що органи прокуратури на час прийняття спірного розпорядження були наділені повноваженнями щодо організації перевірок та здійсненя представницьких інтересів держави щодо збереження земель та у разі належного виконання своїх зобов`язань щодо виявлення порушень у сфері земельного законодавства могли б довідатися про порушене право держави щодо спірної земельної ділянки у день прийняття розпорядження. При цьому суд не послався на будь - які докази, які б підтверджували неналежне виконання органами прокуратури своїх повноважень у сфері земельного законодавства.

Відтак, коли ні клопотання про застосування позовної давності не містить посилань на будь - які докази, які свідчать про час, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, ні матеріали справи не містять доказів про те, що позивач чи особи, в інтересах яких заявлено позов, довідалися про порушене право у день його порушення, чи доказів неналежного виконання ними своїх повноважень у сфері земельного законодавства, висновки суду про те, що позивач чи особи, в інтересах яких заявлено позов могла довідатися про порушення свого права у день його порушення ґрунтуються на припущеннях.

Позивач стверджував, що дізнався про порушене право держави на землі лісового господарства при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 05.06.2016.

Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» та ч. 3 ст. 56 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Обчислення позовної давності у випадку звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, здійснюється з дня, коли саме цей орган довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У такому випадку дата коли про порушене право дізнався сам поивач не має значення для визначення початку перебігу позовної давності. Визначальним є те, коли дізналися про порушене право особи, в інтересах яких заявлено позов.

Відповідно до листа ВО «Укрдержліспроект» польові роботи з лісовпорядкування ДП «Київська ЛНДС» проводились з липня по жовтень 2014 року. Державне підприємство «Київська лісова науково-дослідницька станція» стверджувало, що дізналося про порушене право лише після проведення таких лісовпорядних робіт. Матеріали справи не містять доказів про те, що лісовпорядні роботи мали б проводитися раніше.

Представник апелянта стверджував, що на спірній земельній ділянці будь - які будівельні роботи на час виявлення наявності спірного рішення не велися. Матеріалами справи не містять доказів про цільове використання земельної ділянки ОСОБА_1 .

За відсутності будь - яких доказів про те, що позивач чи особи, в інтересах яких заявлено позов могли довідатися про порушене право шодо спірної земельної ділянки раніше проведення лісовпорядних робіт, висновки суду про пропуск позивачем позовної давності не можна визнати обґрунтованими.

Даний позов заявлений 21.04.2017, тобто у межах трирічного строку від дня коли особа довідалися про порушення свого права.

Суд першої інстанції посилаючись на пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, практику Європейського суду з прав людини, ст. 13 Конституції України, ст. 91 ЗК України, ст. 45, 47, 54 ЛК України, ч. 1 ст. 38 Закону України «Про державний земельний кадастр» не врахував, що ці норми можуть бути застосовані до спірних правовідносин лише у тому разі, коли б відповідними доказами було підтверджено обізнаність позивача чи органів, в інтересах яких заявлено позов, або можливість бути обізнаними про наявність спірного рішення. Проте, у матеріалах справи такі докази відсутні.

За вказаних обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в частині визнання рішення незаконним, визнання недійсним державного акта на право власності та витребування спірної земельної ділянки на користь держави.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органів державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Дана норма не містить такого спобу захисту як скасування рішення органу державної влади або органу місцевого самоврядування, у разі визнання його незаконним. Визнання такого рішення незаконними є ефектим та достатнім способом захисту порушеного права. Відтак вимоги про скасування спірного рішення не підлягають задовленню.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Позивачем за подачу позову до суду першої інстанції сплачео судовий збір у сумі 9 654,11 грн, за подачу апеляційної скарги - 14 481,16 грн, що разом складає 24 135,27 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов Заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України та Державного підприємства «Київська лісова науково-дослідницька станція» задовольнити частково.

Визнати незаконним рішення Новопетрівської сільської ради № 679.8 від 16.10.2009 «Про передачу у власність земельних ділянок» щодо передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 .

Визнати недійсним державний акт серії ЯД № 970574 на право власності на земельну ділянку площею 0,1318 га з кадастровим номером :02:147:0026 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданий ОСОБА_1 08 листопада 2009 року та скасувати його державну реєстрацію.

Витребувати на користь держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України та у постійне користування ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1318 га з кадастровим номером :02:147:0026, яка розташована: АДРЕСА_1.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Новопетрівської сільської ради та ОСОБА_1 на користь Прокуратури Київської області судовий збір у сумі 24 135,27 грн по 12 067,64 грн з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього судуз підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Постанова складена 22.12.2020.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик