ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України

21 січня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/5568/19
Головуючий у першій інстанції Цибенко І. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/114/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого судді: Онищенко О.І.

суддів: Іванової Г.П., Скрипки А.А.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянувши у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів (суддя Цибенко І.В.), ухвалене у м.Чернігові, повний текст рішення складено 29 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Позов мотивовано тим, що відповідно до рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.05.2014 року з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.08.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. ОСОБА_1 зазначає, що виконавче провадження №43587374 про стягнення аліментів з відповідача перебуває на виконанні у державного виконавця Козелецького РВ ДВС ГТУЮ в Чернігівській області. У січні 2019 року позивач не отримала аліментів від відповідача, лише 20.02.2019 року відбулось повне погашення заборгованості з виплати аліментів за січень 2019 року. ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 допущено прострочення сплати аліментів на 32 дні, а тому відповідно до ст. 196 СК України на її користь необхідно стягнути пеню в розмірі 1064 грн 44 коп.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивачки суд першої інстанції виходив з того, що вина відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів не доведена належними та допустимими доказами, у зв`язку із чим, вимога позивача про стягнення неустойки ( пені) на підставі ч. 1 ст. 196 СК України не підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції необгрунтовано відмовлено у задоволенні її клопотання про витребування документів та довідок на підтвердження того, що заборгованість по сплаті аліментів виникла саме з вини відповідача. На думку позивача, обов`язок сплачувати аліменти судовим рішенням покладено на відповідача, який повинен виконувати рішення добровільно та не покладатись на дії третіх осіб по його виконанню. Крім того, судом не було з`ясовано: з чиєї вини сталась затримка у виплаті аліментів та не подання відповідних доказів на підтвердження своєї невинуватості з боку ОСОБА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Відповідач вказує, що на момент винесення рішення судом першої інстанції матеріали справи містили достатньо доказів на підтвердження відсутності його вини у несвоєчасному отриманні позивачем аліментних виплат. Вважає, що його вина у несвоєчасному одержанні стягувачем аліментів за січень 2019 року можлива виключно у разі абсолютного не отримання ним доходів за січень 2019 року, однак ВЧ НОМЕР_1 підтверджує нарахування йому грошового забезпечення військовослужбовця за січень 2019 року. Обставини своєчасного утримання військовою частиною з його грошового забезпечення аліментних виплат є беззаперечним доказом вини відповідальної за місцем роботи особи та підтверджуються довідкою №30 від 03 січня 2020 року, виданою командиром ВЧ НОМЕР_2 , яка не могла бути подана до суду першої інстанції у зв`язку з перебуванням у зоні проведення бойових дій. ОСОБА_2 зазначає, що обставини перебування його у зоні проведення бойових дій встановлені судовим рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16.09.2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до нього про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину і позивачу достовірно відомо про цей факт. Відповідач звертає увагу суду, що контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється державним виконавцем, а в матеріалах справи відсутні звернення позивача до державного виконавця з метою з`ясування причин несвоєчасного отримання аліментів та результати розгляду таких звернень.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст. 368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.2).

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 травня 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімумуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.08.2013 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.5).

У зв`язку з укладенням шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на Короваєву (а.с.3 зворот).

З листа фінансово-економічного управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України №116/14/3/298/л від 28.02.2019 року вбачається, що з військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти з його грошового забезпечення за січень 2019 року в сумі 3326 грн 37 коп. та лютий 2019 року в сумі 4426 грн. Кошти в загальній сумі 7752 грн 37 коп. надіслано позивачу поштовим переказом через відділення «Укрпошти» 13.02.2019 року (а.с.7).

Повідомлення про надходження поштового переказу на суму 3326,37 грн надійшло на адресу ОСОБА_5 20 лютого 2019 року (а.с.6).

Частиною 1 статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

З викладеного вбачається, що юридична відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає за наявності вини цієї особи.

Колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність доказів на підтвердження винних дій платника аліментів ОСОБА_2 у несвоєчасній сплаті аліментів за січень 2019 року.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ч.1, 8 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

По справі встановлено, що дійсно, аліменти за січень 2019 року ОСОБА_1 надіслано поштовим переказом 13 лютого 2019 року.

Ухвалою судді Новозаводського районного суду м.Чернігова від 22 серпня 2019 року відкрито провадження у даній справі і запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази, що підтверджують заперечення проти позову.

Відзив на позовну заяву подано ОСОБА_2 26 вересня 2019 року (згідно поштового конверту) (а.с.21). При цьому зазначено, що з метою з`ясування дійсних обставин несвоєчасного здійснення відрахувань на виплату аліментів, відповідачем підготовлено запит до бухгалтерії військової частини, проте відповідь станом на день подання відзиву відсутня.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 просила витребувати у державного виконавця Козелецького РВ ДВС ГТУЮ в Чернігівській області довідку з бухгалтерії військової частини, де проходить службу ОСОБА_2 , про виплачені в січні 2019 року аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , а також копію платіжного документу, що підтверджує виплату аліментів ОСОБА_2 в січні 2019 року (а.с.29).

Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24 жовтня 2019 року відповідь на відзив ОСОБА_1 залишено без розгляду, а у задоволенні клопотання про витребування доказів відмовлено.

В апеляційній скарзі і в клопотанні ОСОБА_1 просила витребувати вищевказані докази.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року відкрито провадження за вказаною апеляційною скаргою, роз`яснено ОСОБА_2 право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, а також витребувано з Військової частини НОМЕР_1 довідку про дату проведення нарахування аліментів, виплачених ОСОБА_6 у січні 2019 року на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (боржник ОСОБА_2 ), а також копію платіжного документу, що підтверджує виплату аліментів ОСОБА_2 (за січень 2019 року). Також надати фінансові документи, що підтверджують дату виплати ОСОБА_2 грошового забезпечення за січень 2019 року.

Вказану ухвалу суду двічі було направлено для виконання Військовій частині НОМЕР_1 (а.с.49, 54), проте поштові відправлення повернулись до суду не врученими (а.с.55, 56).

13 січня 2020 року ОСОБА_2 подав до Чернігівського апеляційного суду заяву про поновлення строку подання відзиву на апеляційну скаргу у зв`язку з поважністю причин пропуску такого строку.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07 жовтня 2019 року №159 майор ОСОБА_2 вважається таким, що вибув у підпорядкування командира угрупування військ «Південь» з 07 жовтня 2019 року до окремого розпорядження для виконання службових (бойових) завдань для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсіч і стримування збройної агресії Російської Федерації (а.с.58).

Згідно з витягом з наказу командувача угруповання військ ОК «Південь» (по стройовій частині) №8 від 09 січня 2020 року майор ОСОБА_2 вважається таким, що вибув 09 січня 2020 року зі складу сил та засобів угруповання військ ОК «Південь», які залучалися до ведення стабілізаційних (оборонних) дій (а.с.60).

З викладеного вбачається наявність поважних причин пропуску відповідачем строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, оскільки ОСОБА_2 в період з 07 жовтня 2019 року по 09 січня 2020 року перебував у довгостроковому відрядженні. Вказаними причинами була обумовлена також неможливість своєчасного подання відповідачем доказів до суду першої інстанції про яким ним було заявлено у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до наданої відповідачем довідки №30 від 03 січня 2020 року ОСОБА_2 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та отримує грошове забезпечення у військовій частині НОМЕР_2 . Із вказаної довідки вбачається, що з грошового забезпечення відповідача утримано аліменти: у січні 2019 року 3326,37 грн, у лютому 2019 року 4426 грн; дата перерахування грошового забезпечення на картковий рахунок відповідно 17.01.2019 року і 12.02.2019 року. Отже, зазначеним доказом підтверджено, що грошове забезпечення за січень 2019 року ОСОБА_2 отримав у січні 2019 року з уже утриманими з нього аліментами.

Частиною 3 статті 68, частиною 1 статті 69 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Згідно із ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.

Виходячи з аналізу вказаних норм права, у разі звернення рішення суду до примусового виконання і винесення державним виконавцем постанови про звернення стягнення на заробітну плату платника аліментів контроль за своєчасністю перерахування стягувачу аліментів і визначення їх розміру покладається на роботодавця і на державного виконавця.

У зв`язку з викладеним, не заслуговують на увагу доводи позивача, що відповідач повинен виконувати рішення добровільно і здійснювати контроль за розміром стягуваних аліментів та терміном їх виплати.

З`ясування кола осіб винних у невчасній виплаті аліментів не входить до компетенції суду, оскільки позивач самостійно визначає коло осіб, які мають відповідати за порушення його прав виходячи з вимог ст.51 ЦПК України та самостійно визначати спосіб такого захисту.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відсутності доказів утворення заборгованості саме внаслідок винних дій ОСОБА_2 , а не з вини відповідальної особи за відрахування аліментів за місцем роботи відповідача.

Враховуючи викладене в сукупності, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову не спростовують, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: