ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» грудня 2020 року

м. Харків

справа № 616/6/19-ц

провадження № 22ц/818/5388/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна»,

відповідач ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 23 липня 2020 року в складі судді Рикова М.І.

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 10 листопада 2017 року в с. Буряківка відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «КАМАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «RENAULT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Великобурлуцького районного суду Харківської області 30 листопада 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Зазначив, що в результаті вчинення даного правопорушення ОСОБА_1 завдано матеріальної шкоди власнику автомобіля марки «RENAULT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , Товариству з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг».

Вказав, що пошкоджений автомобіль на момент дорожньо-транспортної пригоди застраховано у Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 3000/290/006303 від 03 липня 2017 року.

Посилався на те, що страхувальник звернувся до нього із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку із настанням страхового випадку та страховиком прийнято рішення про визнання даної пригоди страховим випадком та виплати страхувальнику страхове відшкодування в сумі 156 966,36 грн та платіжним дорученням № 135828 від 18 грудня 2017 року вказана сума перерахована на рахунок станції технічного обслуговування, де був здійснений ремонт автомобіля.

Зазначив, що цивільно - правова відповідальність власника транспортного засобу «КАМАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на підставі полісу № АК/2323128, яка здійснила страхову виплату на користь Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» в розмірі 99 000,00 грн.

Вказав, що різниця між завданою шкодою відповідачем і шкодою, яка відшкодувалася страховиком відповідача становить 57 966,36 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 57 966,36 грн на користь Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна», судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 23 липня 2020 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» - відмовлено, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченої вартості висновку експерта за результатами автотоварознавчої експертизи № 9197 від 24 лютого 2020 року в сумі 4553,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» подало апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, судовий збір покласти на відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, не звернув увагу на те, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, у якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, яку необхідно витратити на відновлення транспортного засобу, оскільки жоден експерт чи оцінювач не може визначати точну вартість відновлювального ремонту, так як така особа не здійснює безпосередній ремонт пошкодженого транспортного засобу. Вказав, що остаточну вартість відновлювального ремонту визначає саме виконавець робіт працівники станції технічного обслуговування, які і ремонтують транспортний засіб. Вказав, що сплата на користь страхувальника та в подальшому стягнення сплаченого страхового відшкодування в порядку суброгації на підставі рахунку станції технічного обслуговування є правомірним та таким, що ґрунтується на положеннях законодавства. Зазначив, що висновок експерта не є особливим, остаточним доказом і оцінюється за загальними правилами оцінки доказів, а доказом точної вартості збитку та вартості відновлювального ремонту автомобіля є акт виконаних робіт, який чітко показує вартість робіт та запчастин, які знадобилися на повне відновлення автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди.

02 листопада 2020 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу - необґрунтованою. При цьому зазначив, що власник пошкодженого автомобіля Товариство з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг» не виконав свого обов`язку зберігати пошкоджене майно у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди до тих пір, поки він не буде оглянутий призначеним страховиком представником та не починати будь-яких ремонтних відновлювальних робіт до огляду автомобіля представником страховика. Вказав, що до акту виконаних робіт включені послуги, які жодним чином не пов`язані із відновлювальним ремонтом автомобіля. Посилався на те, що позивачем здійснено виплату страхувальнику на відшкодування ремонту автомобіля проведеного Товариством з обмеженою відповідальністю «СОЛЛІ ПЛЮС» на замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг», при цьому виконавцем послуг не визначалось, які саме пошкодження були отримані автомобілем в результаті страхового випадку, а які за інших обставин; виконано увесь обсяг робіт, замовлений власником транспортного засобу. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що усі роботи зазначені в акті виконаних робіт № 824 від 02 березня 2018 року та встановлені запчастини є наслідком пошкоджень автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10 листопада 2017 року. Також, не надано жодного доказу на підтвердження того, що автомобілю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди були завдані інші пошкодження, ніж зазначені в довідці про дорожньо-транспортну пригоду, видимі на фотознімках з місця дорожньо-транспортної пригоди та опис яких наданий свідками. Висновком експерта від 24 лютого 2020 року встановлено розмір реального матеріального збитку, завданого в результаті дорожньо-транспортної пригоди власнику автомобіля «RENAULT».

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» необхідно задовольнити, рішення суду скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки розмір фактичного відшкодування страховика потерпілої не перевищує розміру ліміту відшкодування за договором страхування відповідача, в задоволенні позову необхідно відмовити.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10 листопада 2017 року о 12:54 годин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «КАМАЗ 5320», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вулиці Чкалова в с. Буряківка Великобурлуцького району Харківської області, при зміні напрямку руху, повертаючи направо з лівої обочини дороги, не пересвідчився у безпеці маневру, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «RENAULT DOKKER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, під керуванням водія ОСОБА_2 , чим порушив пункту 10.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Як вбачається з довідки інспектора СРПП № 4 Великобурлуцького ВП Вовчанського ВП ГУНП в Харківській області від 10 листопада 2017 року в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «RENAULT DOKKER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження: розбите переднє ліве скло двері, часткова деформація передньої лівої двері, відсутня ручка передньої лівої двері, часткова деформація задньої лівої двері, часткова деформація заднього лівого крила (а.с.14).

Із довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 6892/119/74 від 14 грудня 2017 року вбачається, що автомобіль «RENAULT DOKKER» отримав такі механічні пошкодження: розбитий лівий передній повторювач поворотника лівого крила, розбите переднє скло лівої двері, деформація передньої лівої двері та ручки відкривання, деформація задньої лівої двері, деформація заднього лівого крила, розбита задня ліва фара (а.с.13).

Постановою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 30 листопада 2017 року у справі № 616/874/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.15).

На момент настання дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «RENAULT DOKKER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг» та яким керував ОСОБА_2 був забезпечений за договором № 3000/390/003269 добровільного страхування наземного транспорту від 01 листопада 2012 року та страховим сертифікатом від 03 липня 2017 року № 3000/290/006303 до договору № 3000/390/003269 добровільного страхування наземного транспорту від 01 листопада 2012 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Універсальна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг». Строк дії сертифікату зазначено з 29 липня 2017 року по 28 липня 2018 року (а.с.6-10).

Цивільно правова відповідальність ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Арсенал Страхування» згідно полісу № АК/2323128. Франшиза становить 1 000,00 грн (а.с.24).

13 листопада 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг» подало до Головного управління Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» заяву про сплату страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту (а.с.16).

Вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «RENAULT DOKKER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до рахунку фактури № ЗРЕН0012524 від 16 листопада 2017 року, акту виконаних робіт № 824 від 02 березня 2018 року, розрахунку страхового відшкодування, страхового акту № 35622/1, складає 156 966,36 грн (а.с.18-22).

Публічним акціонерним товариством «СК «Універсальна» здійснено виплату шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 156 966,36 грн на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Соллі Плюс», що підтверджується платіжним дорученням № 135818 від 18 грудня 2017 року (а.с.23).

Публічне акціонерне товариство «СК «Універсальна» звернулось до Приватного акціонерного товариства «СК «Арсенал Страхування» із вимогою відшкодувати заподіяну шкоду ОСОБА_1 , в результаті чого Приватне акціонерне товариство «СК «Арсенал Страхування» виплатило страхове відшкодування у розмірі 99 000,00 грн за вирахуванням франшизи.

Різниця між завданою відповідачем шкодою та шкодою, яка відшкодована страховою компанією відповідача, становить 57 966,36 грн.

Публічне акціонерне товариство «СК «Універсальна» на адресу ОСОБА_1 направив вимогу про сплату боргу в розмірі 57 966,36 грн, яка отримана останнім 06 лютого 2018 року (а.с.25, 26).

Як вбачається з висновку експерта за результатами автотоварознавчої експертизи № 9197, складеного 24 лютого 2020 року Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «RENAULT DOKKER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мало місце 10 листопада 2017 року, визначена на підставі наданих матеріалів цивільної справи, складає 84 728,83 грн (а.с.156-162).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частин шістнадцятої, сімнадцятої статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»).

Згідно з частиною другою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічне положення міститься у статті 27 Закону України «Про страхування».

У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

При застосуванні наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70), в якому зазначено, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Отже, відносини між Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Універсальна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг» у цій справі регулюються правилами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». Позивач як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди в деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди ОСОБА_1 , в порядку суброгації.

Відносини ж між ОСОБА_1 та його страховиком - Приватним акціонерним товариством «СК «Арсенал Страхування» регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та Законом № 1961-IV.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Матеріали справи свідчать та не заперечується сторонами те, що Приватне акціонерне товариство «СК «Арсенал Страхування» виплатило Публічному акціонерному товариству «Страхова компанія «Універсальна» страхове відшкодування в сумі 99 000,00 грн, тобто в розмірі ліміту відповідальності, зазначеному у страховому полісі з урахуванням франшизи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на зазначене, якщо розмір завданої шкоди перевищує належним чином визначену страхову суму, відшкодування шкоди в обсязі такої різниці здійснюється в межах окремого деліктного зобов`язання за участі деліквента (особи, яка винна у скоєнні дорожньо-транспортній пригоді) та потерпілого, або іншої особи, до якої у встановленому порядку перейшло право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди. У спірних правовідносинах такою особою є страховик Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг» - Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна», яке забезпечило майнові інтереси потерпілого у відносинах майнового страхування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на свою користь різниці між фактичним розміром понесених витрат та відшкодованою сумою в розмірі 57 966,36 грн, Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» посилалося на положення статті 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1192, 1194 ЦК України. При цьому, в позовній заяві товариство зазначало про те, що виплачені страховиком відповідача грошові кошти не відшкодовують у повному обсязі фактично понесених позивачем витрат на виплату суми страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту.

Не погоджуючись із заявленою позивачем сумою, ОСОБА_1 заявив клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

Згідно з висновком експерта за результатами автотоварознавчої експертизи № 9197, складеного 24 лютого 2020 року Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «RENAULT DOKKER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мало місце 10 листопада 2017 року, визначена на підставі наданих матеріалів цивільної справи та складає 84 728,83 грн.

При цьому, колегія суддів зазначає, що, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати.

Встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг» документально підтверджено розмір і оплату проведеного ремонту автомобіля, вартість якого визначена виконавцем робіт (СТО) з урахуванням ПДВ в розмірі 156 966,38 грн, яку Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Універсальна» перераховано на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Соллі Плюс», яке здійснювало ремонт пошкодженого автомобіля, в рахунок відшкодування збитків.

Таким чином, до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» як страхувальник, що одержав страхове відшкодування, має до ОСОБА_1 як особи, відповідальної за завдані збитки. Оскільки Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» отримало від страховика відповідача Приватного акціонерного товариства «СК «Арсенал Страхування» страхову виплату в сумі 99 000,00 грн, тобто в розмірі ліміту відповідальності з вирахуванням розміру франшизи, зазначеному у страховому полісі, з ОСОБА_1 підлягає стягненню 57 966,36 грн, що становить різницю між фактично понесеними витратами (реальними збитками) і вказаною страховою виплатою.

Оскільки суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та наявні у справі докази, не надав їм належну оцінку, не з`ясував належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, рішення суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційну скаргу задоволено, тому судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 1762,00 грн та судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2643,00 грн, а всього 4405,00 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна».

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» задовольнити.

Рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 23 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» 57 966,36 грн страхового відшкодування та 4405,00 грн судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді

А. В. Котелевець

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 23 грудня 2020 року.