Справа №345/2268/20
Провадження № 2/345/851/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.07.2020 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Юрчака Л.Б., секретаря судового засідання Мостової Ю.З. ., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ

06 липня 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі - АТ КБ "Приватбанк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 6838,28 доларів США у вигляді 3% річних від простроченої суми заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 06.03.2008 року банком і ОСОБА_1 укладений кредитний договір №65К, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 43 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 05.03.2013 року, а також зобов`язався сплатити відсотки за користування кредитом.

Через невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором банк звернувся до суду і рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 09.02.2012 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.09.2012 року, частково задоволений позов АТ КБ "Приватбанк" (на момент ухвалення рішення - ПАТ КБ "Приватбанк") і стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість по кредитному договору №65К від 06.03.2008 року 480 303,63 грн.

У зв`язку із подальшим невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору і рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 09.02.2012 року, банк звернувся до суду з вимогою про стягнення 6838,28 доларів США, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України як три проценти річних на неповернуту суму тіла кредиту в розмірі 24 281,68 доларів США.

23 липня 2020 року через канцелярію до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує, що оскільки рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.09.2009 р. у справі №2-1359/09р. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №65К від 06.03.2008 року в сумі 43 207,44 доларів США звернуто стягнення на заставлене майно, тому його обов`язок по сплаті заборгованості перед банком відсутній. Також відповідач у відзиві просить суд при розгляді даної справи застосувати строки позовної давності до позовних вимог банку, розгляд справи проводити без його участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, встановив наступне.

06 березня 2008 року між позивачем і відповідачем укладений кредитний договір №65К, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 43 000,00 доларів США (п.п.1.1., 1.2. кредитного договору), які зобов`язався повернути не пізніше 05 березня 2013 року (п.1.3. кредитного договору) і сплатити банку відсотки за користування кредитом в розмірі 16% річних (п.4.1. кредитного договору) (а.с.8-9).

Пунктом 7.1. кредитного договору сторони визначили, що договір у частині п.4.5. набирає сили з моменту підписання, в інших випадках - з моменту надання Позичальником розрахункових документів на використання кредиту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за даним договором (а.с.8-9).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на майно, який був частково задоволений Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області рішенням від 22 вересня 2009 року у справі №2-1359/09р. і ухвалено: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №65К від 06.03.2008 року в сумі 43 207,44 доларів США, що становить: заборгованість за кредитом - 39 401,53 доларів США, по несплачених відсотках за користування кредитними коштами - 1694,52 доларів США, пеня 22,97 доларів сША, штраф (фіксована частина) - 32,47 доларів США, штраф (процентна складова) - 2055,95 доларів США - звернуто стягнення на заставлене майно - транспортний засіб MAN 19/343 (рік випуску: 1999, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 ); транспортний засіб M .ESCHEN GMBH VAREL Z18-98 (рік випуску: 1999, № кузова/шасі НОМЕР_4 , реєстраційний номер: НОМЕР_5 ) шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладення Заставодержателем договору купівлі-продажу Предмету застави від імені Заставодавця.

Як визнано у відзиві відповідачем і не спростовано позивачем - дане рішення суду не оскаржувалось і набрало законної сили.

Рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 09.02.2012 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.09.2012 року (справа №0418/1157/2012), частково задоволені позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" (на момент ухвалення рішення - ПАТ КБ "Приватбанк") і стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість по кредитному договору №65К від 06.03.2008 року 480 303,63 грн.

Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Визначення поняття "зобов`язання" міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" згідно з приписами Цивільного кодексу України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 Цивільного кодексу України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 Цивільного кодексу України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 Цивільного кодексу України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Як вбачається із матеріалів справи - 06 березня 2008 року уклали кредитний договір №65К, за яким відповідач отримав кредитні кошти з кінцевим строком кредитування до 05.03.2013 року.

Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві щомісяця кошти (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування відповідно до графіка погашення кредиту і відсотків (Додаток №1 до кредитного договору №65К від 06.03.2008 року). Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Згідно з підпунктом 2.3.9. кредитного договору при настанні подій, зазначених у п.2.3.3. даного договору, банк за своїм розсудом має право стягнути кредит до настання термінів, передбачених п.1.2. даного Договору, у тому числі шляхом провадження стягнення на закладене майно, а також реалізувати свої вимоги, що випливають з даного Договору, за рахунок іншого майна позичальника, його гарантів і поручителів, відповідно до діючого законодавства.

Зверненням в 2009 році до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №65К від 06.03.2008 року кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність у нього обов`язку з повернення заборгованості за кредитом у зв`язку із погашенням такої за рахунок предмета застави відповідно до рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2009 року у справі №2-1359/09р., оскільки докази виконання рішення ним не надані і в матеріалах справи відсутні.

Також суд критично оцінює посилання відповідача на неможливість нарахування позивачем трьох процентів річних на суму заборгованості, виражену в іноземній валюті, з огляду на таке.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає отриманні кредитором компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Суд враховує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, так як в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність, про застосування якої заявлено відповідачем.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 6.8. кредитного договору №65К від 06 березня 2008 року сторони передбачили збільшений строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, за даним договором - тривалістю 5 років.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання, у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), однак відповідачем не надані докази повного чи часткового його виконання, а тому суд приходить до висновку про правомірність нарахування позивачем трьох процентів річних на суму заборгованості в розмірі 24 281,68 доларів США, але у межах п`ятирічного строку позовної давності до дня подання позову.

Оскільки, позовна заява здана позивачем до відділення поштового зв`язку 30.06.2020 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с.22), то суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог і стягнення трьох процентів річних нарахованих за період з 30.06.2015 року по 30.06.2020 року.

Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за формулою:

С х 3 х Д / 365 / 100, де С - сума заборгованості; Д - кількість днів прострочення.

Таким чином, з відповідача стягненню підлягають 3533,80 доларів США за період з 30.06.2015 року по 30.06.2020 року, що відповідно до службового розпорядження НБУ за курсом 26,97 станом на 05.05.2020 року становить 95 306,59 грн. і які складаються з:

-за період 30.06.2015-31.12.2015р. (185 днів) - 369,22 доларів США;

-за період 01.01.2016-31.12.2016р. (366 днів) - 728,45 доларів США;

-за період 01.01.2017-31.12.2017р. (365 днів) - 728,45 доларів США;

-за період 01.01.2018-31.12.2018р. (365 днів) - 728,45 доларів США;

-за період 01.01.2019-31.12.2019р. (365 днів) - 728,45 доларів США;

-за період 01.01.2020-30.06.2020р. (126 днів) - 250,78 доларів США

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги задоволені частково, а саме: у розмірі 51,68% (95 306,59 грн. х 100% : 184 428,41 грн.). А тому судовий збір, сплачений позивачем, за подання позову у пропорційному розмірі - 1429,69 грн. (2766,43 грн. сплачений судовий збір за подання позову х 51,68%) необхідно покласти на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

позов задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_6 , зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 в користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору №65К від 06.03.2008 року в розмірі 3533,80 дол.США ,що за курсом 26,97 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.05.2020 року складає 95 306,59 грн., а також 1429,69 грн. судового збору.

У задоволені іншої частини позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

Повний текст судового рішення виготовлено 27.07.2020

Суддя