Справа № 740/5779/19
Провадження № 2/740/326/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2020 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючої-судді Пантелієнко В.Г.

з участю секретаря Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Ніжина цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Ніжинської міської ради в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Ніжинської міської ради, ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно її сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В позові зазначив, що відповідач є матір`ю ОСОБА_1 , запис про батька внесено на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 11 травня 2018 року у відповідача без позбавлення батьківських прав було відібрано сина, стягнуто аліменти на його утримання та в подальшому влаштовано в сім`ю ОСОБА_3 , якого призначено опікуном ОСОБА_1 . З моменту відібрання дитини ОСОБА_2 не вчиняла жодних дій для повернення сина, перестала цікавитися його життям, жодного разу не сплачувала аліменти. Органом опіки та піклування було прийнято висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її сина ОСОБА_1 .

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити.

Представник третьої особи служби у справах дітей Ніжинської міської ради та Крук Г.В. в судове засідання не з`явилися, до суду надали заяву в якій не заперечили задоволення заявлених вимог та просили розглянути справу у їх відсутність.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги позову визнала.

Відповідно до ухвали суду від 21 листопада 2019 року справа призначена в підготовче судове засідання. Враховуючи те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд приходить до висновку, що доречно застосувати ч. 3 ст. 200 ЦПК України та ухвалити рішення по справі.

Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Копією свідоцтва про народження та витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження підтверджується, що матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 , відомості про батька внесені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, зі слів матері(а.с.6-7).

Як вбачається з рішення Ніжинського міськрайонного суду від 11 травня 2018 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без позбавлення батьківських прав було відібрано у ОСОБА_2 та стягнуто аліменти на його утримання(а.с.10-12).

Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Ніжинської міської ради № 220 від 12 липня 2018 року ОСОБА_3 було призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_1 (а.с.15).

Неналежне ставлення до своїх батьківських обов`язків ОСОБА_2 по відношенню до її сина підтверджується рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 11 травня 2018 року, інформацією Ніжинського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 11 листопада 2019 року, довідкою Ніжинського міськрайонного відділу виконавчої служби, відповідно до яких, відповідач після відібрання у неї дитини жодного разу не цікавилася процедурою повернення сина, такого бажання не висловлювала, аліменти на його утримання не перераховувала(а.с.18-19).

Висновком від 31.10.2019 року органу опіки та піклування виконкому Ніжинської міської ради, затвердженому рішенням № 361, встановлена доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо її сина ОСОБА_1 . У висновку зазначено, що відповідач участі у вихованні не бере, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає(а.с.16-17).

Відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження її участі у вихованні дитини, крім того вона поданій до суду заяві не заперечила позбавлення її батьківських прав.

Відповідач не спілкується з ОСОБА_1 , не утримує матеріально, що є елементами протиправного невиконання нею, передбачених ст.150 СК України, обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, де зазначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини.

Постанова Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснює, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

По даній справі не здобуто доказів, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини буде суперечити його інтересам.

На думку суду поведінка відповідача є такою, що свідчить про ухилення від виконання нею обов`язку по вихованню сина. Такий акт свідомої поведінки ОСОБА_2 розцінюється судом як небажання виконувати свій батьківський обов`язок.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як викладені в ньому доводи знайшли своє підтвердження , відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, яка в якості підстави для позбавлення відповідача батьківських прав передбачає ухилення матері та батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, оскільки зазначена міра є виправданою, з огляду на необхідність захистити інтереси дитини.

Керуючись ст.ст. 150, 157, п.2 ч.1 ст. 164, 171 Сімейного кодексу України, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 позбавити батьківських прав відносно її сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів через суд першої інстанції.

Суддя Ніжинського

міськрайонного суду В.Г. Пантелієнко