ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кривбасремонт»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гузєва Ігоря Григоровича на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2020 року, яке ухвалено суддею Демиденком Ю.Ю. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 05 листопада 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2020 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гузєв І. Г.звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривбасремонт» (надалі ТОВ «Кривбасремонт») про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що позивач у період часу з 17.02.2009 року по 22.01.2014 року працював слюсарем черговим та з ремонтиу устаткування ВШТ ЦПТ-2 Глеюватського кар`єру, дробильної, збагачувальної фабрики, фабрики огрудкування та Петровського кар`єру ТОВ «Кривбасремонт». В наслідок недосконалості технології збагачення руди позивач отримав професійне захворювання радикулопатія полісегментарна попереково-крижова L4, L5, S1 переважно зліва та шийно-грудна С5-D10 переважно справа, зі стійким вираженим больовим та м`язово-тонічним синдромами, вираженим порушенням біомеханіки хребта на поперековому рівні, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу, ПФ першого-другого ст., деформуючого остеоартрозу ліктьових суглобів, ПФ першого ст. та колінних суглобів, ПФ першого-другого ст.Згідно довідки МСЕК від 10.04.2014, позивачу первинно встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 25% у зв`язку з профзахворюванням. При повторному переогляді висновком МСЕК від 29.01.2015року позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 25% у зв`язку з профзахворюванням, з 01.04.2015 року безстроково.

Позивач вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходився на лікуванні, позивачу важко виконувати будь-яку роботу, він відчуває загальну слабкість та постійний біль, обмежений в спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві зв`язки.Розмір моральної шкоди позивач оцінює у розмірі 118 075 гривень, яку просить стягнути з відповідача .

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «КРИВБАСРЕМОНТ» на користь ОСОБА_1 20000 грн. моральної шкоди без стягнення податків та обов`язкових платежів.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «КРИВБАСРЕМОНТ» 840 грн. 80 коп. судового збору на користь держави.

Не погоджуючись з рішенням суду представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гузєв І.Г.подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права ставить питання про зміну рішення суду в частині визначеного розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості.

Вважає, що судом не враховано, що у зв`язку з вказаним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають труднощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою. На сьогоднішній день позивач в значній мірі позбавлений можливості повноцінно працювати, реалізовувати свої наміри в професійній сфері, реалізовувати свої звички та бажання, змушений залучати додаткові зусилля та ресурси для організації свого життя. Внаслідок професійного захворювання, отриманого на підприємстві відповідача, Позивач постійно відчуває стійкий, тупий, ниючий біль в попереково-крижовому відділі хребта, тягнучий біль в правій руці, що посилюється при незначному фізичному навантаженні, вимушеній позі, біль у колінних, ліктьових та плечових суглобах, наразі у Позивача порушено функцію опори та руху, його турбуються головний біль, періодичний біль в ділянці серця, підвищення артеріального тиску, загальна слабкість.

При цьому, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275 000 гривень, за умови, що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 у період з 17.02. року по 22.01.2014 2019 року працював на посаді слюсарем черговим та з ремонту устаткування ТОВ «Кривбасремонт». 22.1.2014 року звільнений з займаної посади відповідно до вимог П.2 ст.40 КзПП України (а. с. 41-43).

Відповідно до Медичного висновку ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 06.12.2014 року №280, позивачу встановлені професійні захворювання: радикулопатія полісегментарна попереково-крижова L4, L5, S1 переважно зліва та шийно-грудна С5-D10 переважно справа, зі стійким вираженим больовим та м`язово-тонічним синдромами, вираженим порушенням біомеханіки хребта на поперековому рівні, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу, ПФ першого-другого ст., деформуючого остеоартрозу ліктьових суглобів, ПФ першого ст. та колінних суглобів, ПФ першого-другого ступеня(а. с. 16-18).

Відповідно до п.11.2 Санітарно гігієнічної характеристики умов праці від 25.06.2013 року, визначено перелік шкідливих факторів, що мали місце при виконанні працівником технологічного процесу слюсар черговий та з ремонту устаткування ТОВ «Кривбасремонт» - марганець у зварювальному аерозолі, зварювальний аерозоль (аерозоль переважно фібро генної дії- кремнію діоксин аморфний у суміші з оксидами марганцю у вигляді аерозолю конденсації зі вмістом кожного з них не більше 10%), несприятливий мікроклімат, виробничий шум, незручна робоча поза в параметрах що перевищували гранично допустимі.

Згідно п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19 лютого 2014 року за формою П-4, зазначено, що обставинами за якими у позивача виникло хронічне професійне захворювання, послугувала перевищення нормативного рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу під час професійної діяльності.

Пунктом 19 даного Акту особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти та нормативи, в зв`язку з закінченням роботи ОСОБА_1 в ТОВ «Кривбасремонт» 22.01.2014 року та враховуючи його роботу впродовж 11 років 6 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, конкретних осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання, встановити не можливо.

Відповідно до висновку МСЕК від 10.04.2014року позивачу первинно встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 25% з 24.03.2014року по 01.04.2015року.

При повторному переогляді висновком МСЕК від 29.01.2015 року, позивачу встановлено 25% втрати професійної працездатності з 01.04.2015 року безстроково.

У зв`язку із професійними захворюваннями позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в медичних закладах, що підтверджується виписними епікризами (а.с.19-40).

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем доведені заявлені позовні вимоги та наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди відповідачем, через отримане професійне захворювання та втрату працездатності.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду спричинену втратою здоров`я на виробництві, вважає його законним і обґрунтованим.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 173 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Рішення суду першої інстанції оскаржується представником позивача лише в частині визначеного судом розміру компенсації моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги представника позивача, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, визначено без урахування роз`яснень викладених в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Колегія суддів, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, характер отриманого ним професійного захворювання, тривалість роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів 4 роки 11 міс, відсоток втрати професійної працездатності в розмірі 25%, відчуття позивачем постійного болю в попереково-крижовому відділі хребта, тягнучий біль в правій руці, що посилюється при незначному фізичному навантаженні, вимушеній позі, біль у колінних, ліктьових та плечових суглобах, наразі у Позивача порушено функцію опори та руху, його турбуються головний біль, періодичний біль в ділянці серця, підвищення артеріального тиску, загальна слабкість. Процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань, вважає що визначений судом першої інстанції розмір компенсації моральної шкоди слід змінити та збільшити з 20 000 грн. до 75 000 грн., що відповідно положення п.п.1,3 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду.

Посилання представника позивача, як приклад, на судові рішення у цивільних справах, які виникли з подібних правовідносин, а саме на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою стягнуто більшісуми компенсації моральної шкоди, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступні обставини.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.

Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 25%, що безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди слід змінити та збільшити з 20 000 грн. до 75 000 грн., що відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, з відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави, підлягає стягненню судовий збір 1261,20 грн. за подання позивачем апеляційної скарги (840,80 грн. х 150%).

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гузєва Ігоря Григоровича задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2020 року змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривбасремонт» на користь ОСОБА_1 з 20 000 грн. до 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривбасремонт» за подання апеляційної скарги позивача на користь держави судовий збір у розмірі 1261,20 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 24 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: