Ухвала

24 липня 2020 року

м. Київ

справа № 2-455/11

провадження № 61-10529ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу представника

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 02 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2020 року у справі за поданням Дарницького регіонального відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про видачу дубліката виконавчого листа,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 02 березня 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду

від 11 червня 2020 року, подання Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задоволено. Видано дублікат виконавчого листа від 15 лютого 2012 року № 2-3588/11, виданого Дарницьким районним судом міста Києва, про стягнення зі ОСОБА_1 на користь

ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором

у розмірі 463 748,44 грн.

У липні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в якій заявник просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права. Також посилається на те, що судами не враховано, що заявник не надав належних та допустимих доказів втрати виконавчого документа, а наданий акт про втрату виконавчого документа за відсутності інших доказів не може свідчити про втрату виконавчого листа. Наголошує на тому, що суди вирішили питання про видачу дубліката виконавчого листа, строк пред`явлення якого до виконання закінчився. Матеріали справи не містять доказів сплати заявником судового збору у встановленому законом розмірі та порядку. Вказує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду

від 15 листопада 2018 року у справі № 474/783/17 (провадження

№ 61-29св17) та від 10 жовтня 2018 року у справі № 2-504/11 (провадження №61-41846св18).

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права

на справедливий суд та ефективний захист прав сторони у справі, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня

2016 року № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судами встановлено, що на виконанні Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебував виконавчий лист

від 15 лютого 2012 року № 2-3588/11, виданий Дарницьким районним судом м. Києва, про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу у розмірі 463 748,44 грн (постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 50315727 від 01 березня 2016 року).

У ході проведення виконавчих дій виконавчий лист було втрачено, що підтверджується актом втрати виконавчого документа від 28 січня

2020 року.

Відповідно до підпункту 17.4 Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Згідно з пунктом 10 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

Задовольняючи подання державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про видачу дублікату виконавчого листа, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, на підставі наданих доказів та встановлених фактичних обставин справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для видачі дубліката виконавчого листа, оскільки оригінал виконавчого листа від 15 лютого 2012 року № 2-3588/11, виданого Дарницьким районним судом м. Києва, було втрачено в ході проведення виконавчих дій після пред`явлення його до виконання та відкриття виконавчого провадження. При цьому відомості про повне виконання рішення суду відсутні.

Наведені у касаційній скарзі доводи загалом зводяться до незгоди із висновками судів щодо встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

В разі наявності у ОСОБА_1 доказів виконання заочного рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 квітня 2011 року у справі

№ 2-455/11 вона не позбавлена права надати їх державному виконавцю.

Посилання касаційної скарги на відсутність єдності судової практики є безпідставним, оскільки у постанові Верховного Суду від 15 листопада

2018 року у справі № 474/783/17 (провадження № 61-29св17) та у цій справі встановлені різні обставини. Постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 2-504/11 (провадження №61-41846св18) залишено без змін оскаржені судові рішення, якими заяву задоволено та видано дублікати виконавчих листів. У вказаних справах не вирішувалось питання про видачу за поданням державного виконавця дублікату виконавчого листа, який було втрачено при проведенні виконавчих дій.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оцінивши доводи касаційної скарги та мотиви судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судами вищевказаних норм Закону України «Про виконавче провадження» та ЦПК України не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 02 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2020 року є необґрунтованою.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 02 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2020 року у справі за поданням Дарницького регіонального відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про видачу дубліката виконавчого листа - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович