пр. № 2-з/759/22/20
ун. № 759/260/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Кириленко Т.В.

при секретарі Перепелиці М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання до суду позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій просить суд накласти арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 , зокрема, на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:5041.

В обгрунтування заяви посилався на те, що він має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги за 2019рік в межах 60000грн. Відповідачці належить на праві власності земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.167 га (земельна ділянка має кадастровий номер :01:001:5041) на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки від 09.02.2002 року. Йому стало відомо, що станом на 08.01.2020р. земельній ділянці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було присвоєно кадастровий номер, і це означає що земельну ділянку почали формувати ( розробили технічну документацію) з метою продажу. Так, заявник вважає, що є підстави вважати, що земельна ділянка може бути відчужена на користь третіх осіб, а тому у разі невжиття заходів забезпечення позову дане може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про стягнення заборгованості за комунальні послуги, у зв"язку з цим просить суд накласти арешт на все майно ОСОБА_2 до вирішення справи по суті.

Згідно ч. 4 ст. 153 ЦПК України розгляд справи призначено в судовому засіданні з викликом сторін.

Представник позивача в судовому засіданні заяву підтримав.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про день слухання справи повідомлена належним чином.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали, додані до заяви, вважає, що заява задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Отже, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як зазначено в заяві, сума боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 наданий час складає 8699грн., а загальний розмір заборгованості за житлово-комунальні послуги може скласти більше 60 000грн.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що відповідачка має змогу оплачувати комунальні послуги, оскільки її доходи складаються з отриманої нею пенсії по втраті годувальника, стипендії, а також допомоги батька. Крім того, в теперішній час ними оформляється в порядку спадкування частка квартири, яка залишилась після смерті матері відповідачки.

Оскільки позивачем, враховуючи наявність у відповідачки джерел доходу у вигляді пенсії та стипендії, не доведено того факту, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги в разі задоволення позову, а також той факт, що предметом спору є стягнення з відповідачки грошових коштів в межах 60 000грн., а вартість земельної ділянки, на яку позивач просить накласти арешт з метою забезпечення позову, перевищує 300 000грн., суд вважає, що запропонований вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими позовними вимогами, що, в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України, свідчить про необґрунтованість поданої заяви про накладення арешту на майно, а тому законних підстав для задоволення заяви про забезпечення позову немає.

Посилання позивача на те, що попередня оціночна вартість земельної ділянки у 300000грн. може бути співмірною із борговими зобов`язаннями відповідачки, що виникнуть за 2020рік суд вважає безпідставним, оскільки заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду по суті заявлених вимог, а не забезпечити на майбутнє виконання відповідачкою боргових зобов`язань.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 150-153 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Кириленко Т.В.