Справа № 177/1671/19
Провадження № 2/177/114/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 січня 2020 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Строгової Г. Г.

секретаря судового засідання Короновської Д. І.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Худан В.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Шевченківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Криворізька районна державна адміністрація про визнання права на земельну частку (пай),-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що тривалий період часу він працював в КСП ім. Шевченко, а саме: з грудня 1990 року по липень 1992 року та з грудня 1993 року по вересень 1995 року (КСП ім. Шевченка), з листопада 2002 року по липень 2004 року, з липня 2009 року по липень 2012 року та з грудня 2015 року по травень 2016 року (СФГ ІМ. Т.Г. ШЕВЧЕНКА).

Відповідно до рішення Шевченківської (Орджонікідзенської) сільської ради народних депутатів Криворізького району Дніпропетровської області від 16 жовтня 1995 року було безоплатно передано у колективну власність Колективному сільськогосподарському підприємству імені Шевченка земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва розміром 6081,2 га.

15.02.1996 року КСП ім. Шевченка був виданий Державний акт на право колективної власності на землю серії 1-ДП № 000002 та додано до нього список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства КСП ім. Шевченка, які на момент видачі цього державного акту були членами КСП ім. Шевченка.

Позивача було внесено до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства КСП ім. Шевченка під порядковим номером 278.

Вважає, що оскільки він був членом КСП ім. Шевченка та його внесено до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства КСП ім. Шевченка, він має право на земельну частку (пай) відповідно до вимог закону.

Тому просить визнати за ним право на земельну частку (пай), розміром 4,47 кадастрових гектарів, розташовану на території Шевченківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, визначеної для членів колективного сільськогосподарського підприємства КСП імені Шевченка.

Ухвалою судді від 07 жовтня 2019 року позовна заява прийнята судом до розгляду та призначено підготовче засідання (а.с. 18).

05 грудня 2019 року підготовче провадження закрите та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 30).

Представник позивача - ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Шевченківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області - Худан В.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що на час винесення Орджонікідзенською (Шевченківською) сільською радою народних депутатів Криворізького району Дніпропетровської області рішення від 16 жовтня 1995 року, яким у колективну власність КСП ім. Шевченка безоплатно передано земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва та на час розпаювання земель колишніх колгоспників позивач вже не працював в КСП ім. Шевченка. Крім того, позивач, працюючи в КСП, знав про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі КСП ім. Шевченка державного акта на право колективної власності на землю 15.02.1996 року, оскільки це є загальновідомий факт, але своєчасно не звернувся з вимогою про своє порушена право, тому вважає, що позивач пропустив строк позовної давності та у задоволені позовних вимог просить відмовити.

Представник третьої особи - Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 27).

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що позивач працював в КСП ім. Шевченка з 18 грудня 1990 року по 03 липень 1992 року та з 10 грудня 1993 року по 13 вересень 1995 року та був звільнений за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 5-9).

Відповідно до рішення Шевченківської (Орджонікідзенської) сільської ради народних депутатів Криворізького району Дніпропетровської області від 16 жовтня 1995 року було безоплатно передано у колективну власність Колективному сільськогосподарському підприємству імені Шевченка земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва розміром 6081,2 га.

15.02.1996 року КСП ім. Шевченка був виданий Державний акт на право колективної власності на землю серії 1-ДП № 000002, до якого додано список громадян - членів КСП імені Шевченка і позивач включений до нього під номером 278 (а.с. 12-15), що також підтверджується листом Відділу у Криворізькому районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 10.09.2019 року (а.с. 11).

Згідно інформації Відділу у Криворізькому районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 19.08.2019 року розмір земельної частки (паю) по Шевченківській сільській раді (колишнє КСП ім. Шевченка) складає 4,47 кадастрових га (а.с. 10).

Частиною дев`ятою статті 5 Земельного Кодексу України в редакції 1992 року, що діяв на момент спірних правовідносин, передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 22 Земельного Кодексу України в редакції 1992 року право власності на землю або право користування даною земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з вимогами статей 22, 23 Земельного Кодексу України в редакції 1992 року та зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту.

Таким чином, враховуючи, що позивач працював у КСП ім. Шевченка, отже був його членом, який включений до списку громадян - членів КСП ім. Шевченка під номером 278 мав право на земельну частку (пай).

Однак, за захистом свого порушеного права позивач звернувся до суду лише через 23 роки після надання КСП Державного акту та складання до нього списку осіб, що мають прав на земельний пай.

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до статті 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Згідно з вимогами статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Відповідно до статтею 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Відповідна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду по справі № 481/1795/18 (провадження № 61-19888св19) від 26.12.2019.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Отже, оскільки право на позов у позивача виникло ще у 1996 році (коли почалося розпаювання земель колишніх колгоспників), що є загальновідомим фактом, тому позивач, як член КСП, повинен був дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі КСП ім. Шевченка державного акта на право колективної власності на землю (15.02.1996 року), однак, позивач у передбачений законом строк, встановлений ст. 71 ЦК УРСР, в редакції 1963 pоку, не звернувся до суду з вказаними вимогами, та в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав суду переконливих доказів, які свідчать про поважність причин пропуску зазначеного ним строку, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволені позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволені позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст..ст. 12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до Шевченківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Криворізька районна державна адміністрація про визнання права на земельну частку (пай) - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або відповідно до п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України через Криворізький районний суд Дніпропетровської області.

Повний текст судового рішення складено 17.01.2020.

Суддя: