КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №755/5189/19

22 липня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Желепи О.В.

- Олійника В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Люксінвест» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 березня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Чех Н.А., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Люксінвест» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання службових обов`язків,-

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Люксінвест» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання службових обов`язків, в якому просило, стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Люксінвест» відшкодування матеріальної шкоди, завданої ним під час виконання службових обов`язків, в сумі 153 728,95 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 13.04.2018 року відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «Люксінвест», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника. Постановою Господарського суду Чернігівської області від 16.07.2018 року ТОВ «Люксінвест» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. ГУ ДФС в Чернігівській області листом від 30.08.2018 року повідомило ліквідатора про дію податкової застави на майно ТОВ «Люксінвест». Згідно актів опису майна від 08.09.2014 р., 10.09.2014 р., 11.09.2018 р., складених ОСОБА_3 в присутності ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , начальником ВТВ ТОВ «Люксінвест» Мішковським А.М. було прийнято на відповідальне зберігання майно ТОВ «Люксінвест» згідно з описом, яке передано підприємством в податкову заставу. Податкова застава із забороною його відчуження діє до 26.09.2019 року. Відповідач був повідомлений під особистий підпис, що на описане майно встановлено обмеження права користування ним: заборонено розтрату, відчуження, приховування та підміну. Ліквідатором було направлено відповідачу вимогу про передачу отриманого згідно актів опису майна, яка залишена без задоволення. Ліквідатором з 20.01.2019 року по 30.01.2019 року було проведено інвентаризацію майна ТОВ «Люксінвест» з метою формування ліквідаційної маси та встановлено відсутність на підприємстві переданого на зберігання відповідачу майна, вартість якого становить 153 728, 95 грн.

Враховуючи наведене, посилаючись на вимоги ст.ст. 134, 135-3 КЗпП України, позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 січня 2020 року залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_2 .

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 березня 2020 року в задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Люксінвест» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання службових обов`язків - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Люксінвест» подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обгрунтовувало тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначало, що ліквідатором з 20 січня 2019 року по 30 січня 2019 року було проведено інвентаризацію майна ТОВ «Люксінвест» з метою формування ліквідаційної маси та встановлено відсутність на підприємстві переданих згідно описів на відповідальне зберігання відповідачу товарно-матеріальних цінностей. В інвентаризаційному описі від 30.01.2019, затвердженого комітетом кредиторів ТОВ «Люксінвест» (протокол № 2 від 14.02.2019) було зафіксовано відсутність матеріальних цінностей, що знаходились на відповідальному зберіганні відповідача, на загальну суму 153 728,95 грн. Таким чином, відповідачем не забезпечено збереження зазначеного майна, саме його дії чи бездіяльність призвели до виникнення нестачі матеріальних цінностей, внаслідок чого підприємству ТОВ «Люксінвест» завдано матеріальних збитків.

Вказувала на те, що судом не було вірно надано оцінку тому факту, що в даному випадку підставою для повної матеріальної відповідальності згідно з п. 2 ст. 134 КЗпП України є факт одержання працівником під звіт майна за разовими документами (актами опису), в яких було прямо передбачено про взяття на себе відповідачем під особистий підпис зобов`язань відповідального зберігання майна на загальну суму 153 728,95 грн., а також, що «описане майно встановлено обмеження права користуватися ним: заборонено розтрату, відчуження, приховування та підміну».

Посилалася на те, що висновки суду що стороною позивача не надано доказів того, що мала місце протиправна поведінка відповідача, наявності вини відповідача у невиконанні чи неналежному виконанні трудових обов`язків у формі умислу чи у формі необережності; існування прямого зв`язку між діями чи бездіяльністю відповідача і шкодою, яка завдана товариству є необґрунтованими, оскільки саме матеріально-забезпечена особа має доводити відсутність його вини.

Стверджувала, що судом не вірно оцінені докази, а саме: описи майна, яке передається в податкову заставу від 08.09.2014 року, 10.09.2014 року та від 11.09.2014 року, є відповідно додатками №№ 1,2,3 до листа № 101 від 11.09.2014 ТОВ «Люксінвест» до ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, у зв`язку з чим судом необґрунтовано встановлено, що позивачем не зазначено до якого документа вони є додатками і відсутній будь-який документ в справі, до якого б мали відношення ці додатки.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Глухенький Андрій Миколайович надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якій просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Представник третьої особи ОСОБА_2 адвокат Букрєєв Вадим Анатолійович надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 березня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Люксінвест» - без задоволення, посилаючись на те, що вважають обставини, на які посилається апелянт, необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Люксінвест» на посаді начальника відділу матеріально-технічного постачання, звільнений з займаної посади за власним бажанням з 06.04.2015 року.

До матеріалів справи позивачем надано описи майна, а саме: Опис майна, яке передається в податкову заставу ТОВ «Люксінвест» від 08.09.2014 року (два найменування майна на суму 110 890,58 грн.); від 10.09.2014 року (шість найменувань майна на суму 19 482,74 грн.); від 11.09.2014 року (двадцять найменувань майна на суму 23 355,62 грн.). Вказані описи майна мають відмітки відповідно - додаток 1, додаток 2, додаток 3.

Вказані описи складені фінансовим директором ОСОБА_3 у присутності понятих: Генерального директора ОСОБА_2 , начальника транспортно-експедиційної діяльності ОСОБА_4 . В усіх указаних описах зазначено, що описане майно буде передане у податкову заставу для подальшої реалізації. На описане майно встановлено обмеження права користування ним: заборонено розтрату, відчуження, приховування та підміну. Описане майно прийняв на відповідальне зберігання начальник ВТВ ТОВ «Люксінвест» Мішковський А.М.

Згідно Акту опису майна №19 від 22 вересня 2014 року податковий керуючий Виговський В.В., призначений наказом ДПІ у Солом`янському районі ГУ Міндоходів у місті Києві від 03.07.2014 року №1103 про опис майна у податкову заставу платника податків ТОВ «Люксінвест» провів опис майна, яке складається з тринадцяти найменувань майна на загальну суму 144 723,73 грн.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 13.04.2018 року відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «Люксінвест», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника.

Постановою Господарського суду Чернігівської області від 16.07.2018 року ТОВ «Люксінвест» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

Встановлено, що ліквідатором на виконання листа ГУ ДФС у Чернігівській області здійснювалися заходи щодо розшуку описаного майна, що передавалося в податкову заставу ТОВ «Люксінвест»: направлялося звернення генеральному директору ОСОБА_2 , яка передавала майно в податкову заставу, та ОСОБА_1 , який прийняв майно на відповідальне зберігання. Дані листи залишилися без відповіді.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.

Статтею 3 КЗпП України встановлено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Предметом регулювання законодавства про працю є забезпечення гарантій при покладені на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації (глава ІХ КЗпП України).

Відповідно до статті 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

Відповідно до пункту другого статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами.

Відповідно до статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Відповідно до статті 131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.

Відповідно до частини першої статті 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений.

Таким чином, матеріальна відповідальність за трудовим законодавством настає тільки за пряму дійсну шкоду, під якою потрібно розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства здійснити затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викладені внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.

Умовами притягнення працівника до матеріальної відповідальності є наявність одночасно наступних елементів: 1) пряма дійсна шкода, завдана підприємству (втрата, погіршення або зниження цінності майна, необхідність проведення затрат на відновлення, придбання майна тощо); 2) протиправна поведінка працівника (невиконання чи не належне виконання працівником своїх трудових обов`язків, які закріплені у трудовому договорі, посадовій інструкції тощо); 3) вина працівника у невиконанні чи не належному виконанні ним своїх трудових обов`язків (може бути як у формі умислу так і у формі необережності); 4) працівник може нести відповідальність лише за ту шкоду, яка завдана працівником саме невиконанням чи не належним виконанням своїх трудових обов`язків (існує прямий зв`язок між дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка завдана підприємству).

Так, на підтвердження своїх вимог, позивачем, зокрема, надано суду копію листа генерального директора ТОВ «Люксінвест» від 11.09.2014 № 101, додаток № 1 до цього листа - опис майна, яке передається у податкову заставу ТОВ «Люксінвест», додаток № 2 до листа - опис майна, яке передається у податкову заставу ТОВ «Люксінвест», додаток № 3 до листа - опис майна, яке передається у податкову заставу ТОВ «Люксінвест».

Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що відповідач був звільнений з посади начальника ВТВ ТОВ «Люксінвест» 06.04.2015 року, що підтверджується копією трудової книжки.

Доказів на підтвердження того, що ТОВ «Люксінвест» мало претензії чи вимоги майнового характеру на момент звільнення чи періоду роботи відповідача матеріали справи не містять.

Доказів, на підтвердження того, що відповідач є матеріально відповідальною особою та отримав майно вказане в описах за разовим документом, матеріали справи не містять.

Надані позивачем описи майна, яке передається у податкову заставу, не є належним доказом підтвердження тих обставин, що відповідач є матеріально відповідальною особою та отримав вказане в описі майно, в розумінні ст.. 134 КЗпП України, і тому доводи апеляційної скарги про те, що судом не було вірно надано оцінку тому факту, що в даному випадку підставою для повної матеріальної відповідальності згідно з п. 2 ст. 134 КЗпП України є факт одержання працівником під звіт майна за разовими документами (актами опису), в яких було прямо передбачено про взяття на себе відповідачем під особистий підпис зобов`язань відповідального зберігання майна на загальну суму 153 728,95 грн., колегія суддів вважає необґрунтованими.

Також позивачем не надано жодного доказу того, що мала місце протиправна поведінка відповідача; наявності вини відповідача у невиконанні чи неналежному виконанні трудових обов`язків у формі умислу чи у формі необережності; існування прямого зв`язку між діями чи бездіяльністю відповідача і шкодою, яка завдана товариству - по діям, пов`язаним з описаним майном.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача на те, що відповідачем не забезпечено збереження майна, саме його дії чи бездіяльність призвели до виникнення нестачі матеріальних цінностей, внаслідок чого підприємству ТОВ «Люксінвест» завдано матеріальних збитків.

Розслідування обставин недостачі за участю відповідача на момент його звільнення не проводилось, письмових пояснень від нього щодо фактів недостачі не вимагались.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем наявності правових підстав для задоволення позову, надавши вірну оцінку наявним в матеріалах справи доказам.

Відтак доводи апеляційної скарги про те, що судом не вірно оцінені докази, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Інші аргументи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 березня 2020 року - без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Люксінвест» - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: