Справа № 466/7565/19 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/2300/20 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Івасюти М.В.,

позивача ОСОБА_1 і його представника адвоката Галань В.М.,

Стегніцького А.М. та Станька А.Я. - представників Підприємства об`єднання громадян „Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Підприємства об`єднання громадян „Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 23 липня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом доПідприємства об`єднання громадян „Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих про визнання протиправним звільнення його з роботи, поновлення його на посаді директора комерційного, стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити йому заробітну плату за липень 2019 року та стягнення з відповідача на його користь 100 000 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що позивач з 05.02.2019 року працював у ПОГ Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» на посаді директора комерційного.

20.08.2019 року позивач подав директору підприємства заяву про надання йому відпустки, яку директор порвав, після чого аналогічну заяву він зареєстрував у відділі кадрів. Внаслідок наведеного у нього погіршилося здоров`я і він був госпіталізований у лікарню, де перебував на стаціонарному лікуванні до 28.08.2019 року включно. 29.08.2019 року позивач отримав поштою наказ від 20.08.2019 року за № 25-к про його звільнення з роботи на підставі пункту 1-1 статті 41 КЗпП., яке вважає незаконним, оскільки ніколи не обіймав посаду керівника підприємства і керівництво підприємством не входило до його обов`язків; також він не міг впливати на розмір та строки виплати зарплати. Вважає незрозумілим покликання в наказі на те, що „даний факт мав місце 22 липня 2019 року, та звертає увагу на те, що звільнення відбулося в період його перебування на листку непрацездатності.

Крім того, зазначав, що з невідомих причин він не був табельований за липень 2019 року і йому не нарахована та не виплачена заробітна плата за цей місяць, хоча він справно ходив на роботу.

Позивач зазначав, що є інвалідом 1-ї групи по зору, а відтак йому важко знайти іншу роботу і неправомірним звільненням з роботи його та його сім`ю було позбавлено засобів до існування, він не міг отримувати допомогу по безробіттю, оскільки звільнений з роботи за ст.41 КЗпП. Незаконне звільнення з роботи завдало йому сильних душевних страждань, погіршилося його здоров`я і завдану йому моральну шкоду позивач оцінив у 100 000 грн.

Крім цього, для захисту своїх прав він змушений був звертатися за правничою допомогою до адвоката та нести додаткові витрати на оплату цієї допомоги (том 1, а.с. 2-5).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Підприємства об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» за № 25-К від 20.08.2019 року про звільнення з посади директора комерційного ОСОБА_1 з 20 серпня 2019 року на підставі статті 41 пункт 1-1 Кодексу законів про працю України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаду директора комерційного Підприємства об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» з 20 серпня 2019 року.

Стягнуто з Підприємства об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 серпня 2019 року по 23 липня 2020 року в сумі 46 704 грн. 10 коп. без врахування обов`язкових податків і зборів.

Стягнуто з Підприємства об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

Зобов`язано Підприємство об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» нарахувати і виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за липень 2019 року відповідно до відпрацьованого ним часу.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання (том 1, а.с. 235-237).

Дане рішення оскаржив відповідач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що судом неправильно здійснено нарахування середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу.

Стверджує, що „позивач у липні 2019 року не працював, ніяких звітів по роботі не здавав, навіть не перебував на своєму робочому місці, а тільки на території підприємства ... організував масовий прогул на підприємстві 23 липня 2019 року ... Ключова дата порушення взята була, як 22 липня 2019 року, так як саме 22 липня 2019 року позивач і займався організацією поїздки до м. Київ.

Стверджує, що у відповідача „є неофіційна інформація про перебування позивача на обліку в центрі зайнятості, де він отримував допомогу по безробіттю, а тому просить витребувати відповідну інформацію, оскільки вважає, що присуджена судом оплата за час вимушеного прогулу підлягає зменшенню на отриману ним допомогу по безробіттю, а також на інший, отриманий позивачем в цей період, заробіток (том 2, а.с. 1-9).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони позивача і його представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтями 12 та 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги, апелянт висновки суду про незаконність звільнення позивача з роботи, з підстав, що передбачені пунктом 1-1 статті 41 КЗпП України, не оспорює та не заперечує.

Так само, як не заперечує того факту, що позивачу за липень місяць 2019 року не було виплачено заробітну плату.

Задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за липень 2019 року відповідно до відпрацьованого ним часу суд мотивував тим, що відповідачем не було подано до суду жодних доказів того, що позивач у вказаний період (протягом усього липня 2019 року) на роботу не виходив і своїх трудових обов`язків не виконував.

Доводи апеляційної скарги та матеріали справи наведених висновків суду не спростовують, а тому покликання апелянта на те, що „позивач у липні 2019 року не працював, ніяких звітів по роботі не здавав, навіть не перебував на своєму робочому місці», до уваги прийматися не може.

Так само, як не можуть прийматися до уваги доводи апеляційної скарги про наявність у відповідача „неофіційної інформації про перебування позивача на обліку в центрі зайнятості, де він ніби-то отримував допомогу по безробіттю, оскільки частину третю статті 117 КЗпП України (якою було передбачено зменшення компенсації або середнього заробітку за час вимушеного прогулу на суму заробітної плати, одержаної за новим місцем роботи, чи допомоги по безробіттю) було виключено з КЗпП України на підставі Закону України № 3248-ІУ ще від 20.12.2005 року.

Позивачем в обґрунтування заявлених ним позовних вимог було подано до суду розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу (том 1, а.с. 135).

Натомість, відповідачем так і не було подано до суду першої інстанції свого «контррозрахунку».

На пропозицію суду апеляційної інстанції такий «контррозрахунок» було подано до матеріалів справи на стадії її апеляційного розгляду, згідно якого відповідач визнає, що до стягнення на користь позивача підлягає заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 25 896 грн. (том 2, а.с. 72-79).

В свою чергу, позивач подав до суду та надіслав відповідачу свої заперечення на вищезгаданий «контррозрахунок» відповідача, у яких обґрунтовано звертає увагу на те, що цей «контррозрахунок» проведено з порушеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Зокрема, апелянтом у цьому «контррозрахунку» взято за основу заробітну плату позивача за 2 місяці (червень та серпень 2019 року), однак поділено її на кількість робочих днів за три місяці (том 2, а.с. 81-83).

В судовому засіданні представники апелянта так і не змогли навести будь-яких доводів на спростування наведеного у вищезгаданих запереченнях позивача, які колегія суддів визнає обґрунтованими.

За наведеного колегія суддів відхиляє, як необґрунтовані, доводи апеляційної скарги стосовно неправильності нарахування середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Підприємства об`єднання громадян „Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 23 липня 2020 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 17 грудня 2020 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.