Дунаєвецький районний суд Хмельницької області
Справа № 674/2196/18
Провадження № 2/674/17/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м.Дунаївці

Дунаєвецький районний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Артемчук В. М.

за участю секретаря судового засідання Мудрицької Л.В.

номер справи 674 /2196/18

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дунаївці, в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Терлеєв Іван Миколайович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В :

27 грудня 2018 року позивачка, ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовними вимогами до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Терлеєв Іван Миколайович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позивачка свої позовні вимоги мотивує тим, що 25 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Укрсоцбанк" укладено Генеральний договір №894/39-ГД6, відповідно до якого Кредитор зобов`язується надати грошові кошти у гривнях та/або доларах США, євро, в межах загального ліміту, що дорівнює або є еквівалентним за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України станом на дату укладення цього договору, 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень на умовах визначених договором та додатковими угодами.

25 лютого 2008 року між позивачкою та відповідачем укладено Додаткову угоду у вигляді договору кредиту №894/40-305-8 відповідно до якого Кредитор зобов`язується надати грошові кошти в сумі 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень, зі сплатою 14.5 процентів річних та комісій в розмірі та порядку, визначеними тарифами на послуги по наданню кредитів, що містяться в Додатку 1 до цього Договору з кінцевим терміном погашення заборгованості за Кредитом не пізніше 05.02.2015 року.

У жовтні 2018 р., після приведення опису іпотечного майна приватним виконавцем Терлеєвим І.М., позивачка дізналася, що 25 вересня 2018р. постановою того ж приватного виконавця Терлеєва І.М. відкрито виконавче провадження №56487484 щодо виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А №24898 від 31.10.2017р. про задоволення вимог відповідачки за договором кредиту №894/40-305-8 в розмірі 112 618.16 грн., з яких: прострочена заборгованість - 69 523.82 грн.; прострочена заборгованість по нарахованих відсотках - 43 094.34 грн..

Позивачка вважає, що виконавчий напис №24898 від 31.10.2017 р. вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, наявність неправомірного провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про стягнення заборгованості.

Оскаржуваний виконавчий напис було вчинено з порушенням ст.87 ЗУ "Про нотаріат", оскільки право вимоги щодо стягнення заборгованості у банка виникло ще у 2010 році, тобто більше, ніж три роки, як зазначено у спеціальному законі. Окрім того, даний виконавчий напис вчинений на договорі кредиту, що є розірваним між сторонами, в оскаржуваному написі відсутній розмір плати сплачуваного стягувачем, яке підлягає стягненню з боржника, що є порушенням ст.89 ЗУ "Про нотаріат".

Також виконавчий напис вчинений з недотримання вимог п.2.3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5

За вказаних вище обставин, позивачка просить суд визнати виконавчий напис №24898, вчинений 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача понесені витрати ,що становлять 12 319, 01 грн., з яких: 704,80 грн - оплата судового збору за подання позовної заяви, 352,40 грн. - оплата судового збору за подання заяви про забезпечення позову; 11261,81грн. - витрати на правову допомогу.

Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28 грудня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа: виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича за №24898 від 31.10.2017 року , виконавче провадження №56487484, відкрите приватним виконавцем Терлеєвим Іваном Миколайовичем, виконавчий округ Хмельницької області.

Ухвалою судді від 29 грудня 2018 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження.

Ухвалою суду від 15 травня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивачки, адвокат Багінський А.О., у судове засідання не з`явився, попередньо подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача, Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», подав відзив на позов, у якому заперечує проти позовних вимог, покликаючись на їх необґрунтованість, та вказує, що при вчиненні виконавчого напису для нотаріуса безспірність заборгованості боржника підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку. При вчиненні виконавчого напису нотаріусом та стягувачем було дотримано усіх вимог законодавства, що ставляться до вказаної нотаріальної дії, рішення Третейського суду про стягнення із позивачки ОСОБА_1 заборгованості є невиконаним. При цьому вважає, що рішення Третейського суду не є рішенням суду в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. З цих підстав просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також, на адресу суду надійшло клопотання про долучення виступу у судових дебатах від представника відповідача Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» у яких останній заперечив проти задоволення позову, оскільки докази про виконання рішення третейського суду від 2010 року відсутні, заборгованість перед відповідачем у позивача наявна, а нотаріусом та стягувачом було дотримано усіх вимог законодавства при здійсненні виконавчого напису.

Представник відповідача Акціонерного товариства «Укрсоцбанк. у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні проти задоволення позову заперечує, в його задоволенні просить відмовити.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Терлеєв Іван Миколайович в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином та завчасно, про що свідчать поштові повідомлення.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Суд ухвалив проводити розгляд даної справи у відсутності сторін по наявних матеріалах.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 25 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник - ПАТ «Укрсоцбанк») укладено Генеральний договір №894/39-ГД6 (надалі - Генеральний договір), відповідно до якого Кредитор зобов`язується надати грошові кошти у гривнях та/або доларах США, євро, в межах загального ліміту, що дорівнює або є еквівалентним за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України станом на дату укладення цього договору, 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень, на умовах визначених цим Договором та додатковими угодами до нього, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит у строк та на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, сплатити проценти в розмірі, визначатиметься в додаткових угодах до цього договору, а також сплачувати комісії у розмірі та у порядку, визначеному тарифами на послуги по наданню кредитів (а.с.8-11).

У пункті 7.2. вказаного договору сторони погодили, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони домовилися про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків ОСОБА_2 . У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз О. А. або ОСОБА_3 у порядку черговості, вказаному у даному пункті.

25 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник - ПАТ «Укрсоцбанк») укладено Додаткову угоду у вигляді договору кредиту №894/40-305-8 (надалі - Договір кредиту) відповідно до якого Кредитор зобов`язується надати грошові кошти в сумі 80 000(вісімдесят тисяч) гривень, зі сплатою 14.5 процентів річних та комісій в розмірі та порядку, визначеними тарифами на послуги по наданню кредитів, що містяться в Додатку 1 до цього Договору з кінцевим терміном погашення заборгованості за Кредитом не пізніше 05.02.2015 року (а.с.15-17).

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків в складі третейського судді Ярошовця В.М. від 07 липня 2010 року, ухваленого у справі №290/10 задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Генеральним договором №894/39-ГД6 від 25 лютого 2008 року та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту в сумі 83192,59 грн. (а.с.156-159).

Вказаним рішенням Третейського суду установлено, що ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання по погашенню кредиту, у зв`язку із чим, станом на 08 лютого 2010 року непогашена заборгованість склала 83192,59 гривень, в тому числі: заборгованість за кредитом в розмірі 69523,83 грн., заборгованість за відсотками в розмірі 11180,84 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків 2487,93 грн..

На підставі ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 30.11.2010 року (справа №6-2102/10) судом видано виконавчий лист на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 07 липня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 83 192 (вісімдесят три тисячі сто дев`яносто дві) гривні 59 копійок (а.с. 19, 154-156).

31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис №24898, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість, що виникла по Додатковій угоді у вигляді кредитного договору №894/40-305-8 від 25 лютого 2008 року. Стягнення частини боргу проводиться за період з 10 березня 2015 року по 12 вересня 2017 року. Сума частин боргу складається з: 69523,82 грн.; 43094,34 - прострочена заборгованість по нарахованих процентах. Загальна сума заборгованості становить 112618.16 грн. та сума, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису (а.с.135).

29 травня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Хмельницької області Терлеєвим І.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №56487484 з примусового виконання виконавчого напису №24898 вчиненого 31.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в сумі 112618,16 грн. (а.с.25).

Згідно до вимог ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому, відповідно до вимог ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст.1 Закону України від 2 вересня 1993 року №3425-XII «Про нотаріат» (надалі - Закон) нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі - Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку.

Так, згідно зі статтею 87 Закону «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (надалі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, пунктом 2 Переліку (в редакції чинній на час вчинення виконавчого напису), передбачено, що для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Водночас слід зазначити, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин було визнано незаконною та нечинною.

Згідно вказаної постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, вона набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року зазначена вище постанова була залишена без змін.

Пленум Вищого адміністративного суду України у п. 10.2 Постанови від 20 травня 2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» роз`яснив, що визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року не визначено моменту, з якого втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662, а відтак вона втрачає чинність у загальному порядку - з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням.

За таких обставин, оспорюваний виконавчий напис вчинено після набрання законної сили вказаним вище судовим рішенням про скасування положень, на підставі яких його було вчинено, а саме пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Крім цього, суд зазначає, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Так, перевіряючи факт подання кредитором документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, суд дійшов висновку, що ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитись в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх.

Відповідно до п. 2.3 та п. 3.1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2012 року № 296/5, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Відтак, захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання банком письмової вимоги боржнику про усунення порушень.

При цьому надані матеріали не містять даних про те, що боржник ОСОБА_1 повідомлялася належним чином за 30 діб про намір вчинити виконавчий напис.

Крім того, в матеріалах справи наявна копія виписки з рахунку боржника, яка подавалась нотаріусу разом із заявою про вчинення нотаріального напису, однак, вказана виписка не може вважатись належним документом, що підтверджує безспірність вимог банку до боржника, адже у ній не зазначено період за який нарахована заборгованість, натомість виконавчим написом нотаріуса стягнуто заборгованість за період з 10 березня 2015 року по 12 вересня 2017 року. Крім цього, у даній виписці не вказано строки її погашення, не вказано, які суми були нараховані у цей період, що позбавляє можливості простежити правильність здійснення вказаного розрахунку, а отже і пересвідчитись у безспірності заборгованості.

При вчиненні спірного виконавчого напису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. не було враховано ту обставину, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 07 липня 2010 року, ухваленого у справі №290/10 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту 25 лютого 2008 року в сумі 83192,59 грн.

Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси ПАТ «Укрсоцбанк» забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому, незважаючи на дострокове стягнення рішенням Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків від 07 липня 2010 року заборгованості за Генеральним договором №894/39-ГД6 та Додаткової угоди №840/40-305-8 до Генерального договору від 25 лютого 2008 року, яка визначена вказаним рішенням Третейського суду станом на 08 лютого 2010 року у сумі 83192,59 гривень, виконавчий напис вчинений 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. містить зазначення про те, що сума заборгованості за Додатковою угодою у вигляді кредитного договору кредиту №894/40-305-8 від 25 лютого 2008 року у сумі 112618,16 грн. стягується за період з 10 березня 2015 року по 12 вересня 2017 року. Таким чином сума заборгованості не є безспірною, оскільки при зверненні до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису відповідачем не було враховано суму заборгованості, яка стягнута рішенням третейського суду.

Як установлено судом та не заперечувалось стороною відповідача до заяви про вчинення виконавчого напису представником банку не надано нотаріусу копій рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 07 липня 2010 року.

Суд критично сприймає твердження представника відповідача зазначені у відзиві на позов про те, що наявність рішення Третейського суду про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ «Укрсоцбанк» не свідчить про наявність спору з приводу розміру заборгованості за спірним договором, оскільки рішення третейського суду не є рішенням суду в розумінні ст. 255 ЦПК України,

Так, відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає із цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

У пункті 7.2. вказаного договору сторони погодили, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони домовилися про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків ОСОБА_2 . У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз О. А. або ОСОБА_3 у порядку черговості, вказаному у даному пункті.

На час виникнення спірних правовідносин та ухвалення рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків до компетенції третейського суду входило вирішення спорів щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Як уже було зазначено вище, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (п. 3.4 глави 16 розділу ІІ Порядку).

З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вчинення спірного виконавчого напису відбулось після спливу строку передбаченого ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

При цьому суд наголошує, що безспірність заборгованості - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Таку ж по суті правову позицію, викладено в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі №760/2193/15-ц та постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17.

Згідно ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може базуватись на припущеннях.

За таких обставин суд приходить до висновку, що стороною позивача доведено обставини на спростування безспірності вимог стягувача щодо розміру заборгованості, та те, що вчинення спірного виконавчого напису відбулось після спливу строку передбаченого ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Таким чином, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, з порушенням процедури, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню.

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, суд приходить до переконання, що оспорюваний виконавчий напис був вчинений нотаріусом з порушенням чинного законодавства, а тому, у даному випадку має місце порушення прав позивача, які підлягають до захисту шляхом визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Суд також звертає увагу, що згідно з частиною 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яносто днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Таким чином, заходи забезпечення позову у даній справі, вжиті ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області діятимуть протягом дев`яносто днів з дня набрання цим рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати, які складаються із сплаченого нею судового збору та витрат, пов"язаних із розглядом справи, а саме за надання юридичних послуг.

При вирішенні вказаних вимог позивача суд застосовує такі норми права.

Відповідно до ч.1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

17 жовтня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до ордеру серії КВ №299859 від 12.12.2018 року (а.с. 33).

Відтак, право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 12 ЦПК України (тут і далі в редакції, чинній на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій).

За приписами статей79,84 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до статті 84 ЦПК України, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено граничний розмір витрат на правову допомогу.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (правова позиція, викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.05.2018р.).

Судом встановлено, що позивачем, окрім ордеру на надання правової допомоги серії КВ №299859 від 12.12.2018 року не надано належних доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, зокрема, відсутній акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, а тому позовні вимоги щодо стягнення судових витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають.

Отже, у стягненні з відповідача на користь позивачки витрат пов`язаних з наданням їй правової допомоги в сумі 11261,81 грн. слід відмовити за недоведеністю.

Так, судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у сумі 704,80 грн. відповідно до квитанції №154 від 12.12.2018 року та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у сумі 352,40 грн. відповідно до квитанції №153 від 12.12.2018 року.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, із відповідача на користь позивачки слід стягнути 704,80 грн та 352,40 грн. судового збору.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 5, 89, 133, 141, 264, 265, 268, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Терлеєв Іван Миколайович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за реєстровим номером №24898, вчинений 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором кредиту в сумі 112618,16 грн. та суми плати ,що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1057,20 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через Дунаєвецький районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса місця проживання: с.Миньківці Дунаєвецького району Хмельницької області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», адреса місцезнаходження: вул. Ковпака, 29, м. Київ, .

Треті особи:

-приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, адреса місцезнаходження: провулок Музейний, 4 , м. Київ;

-приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Терлеєв Іван Миколайович, адреса місцезнаходження: вул . Грушевського,87 каб.405, м.Хмельницький.

Повне рішення суду складено 15 січня 2020 року.

Суддя Дунаєвецького районного суду В. М. Артемчук