Справа № 758/5846/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2020 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Васильченка О. В. ,

за участю секретаря судового засідання - Поляновській О. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 31.08.2007 року був укладений кредитний договір № 40.29-48-405.

Відповідно до умов кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 27068 швейцарських франків, зі сплатою процентів у розмірі 9,70% річних та кінцевим строком погашення заборгованості до 30.08.2013 року.

З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору, 31.08.2007 року було укладено Договір застави № 013/493-З, відповідно до умов якого предметом застави є автомобіль Hyundai Sonata 2.0.

Крім того, з метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору 31.08.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 013/494-П, відповідно до умов якого ОСОБА_2 є солідарним боржником у кредитному зобов`язанні.

Відповідач ОСОБА_2 взяті на себе кредитні зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього перед позивачем виникла заборгованість, яка станом на 22.03.2016 року становить 33107 швейцарських франків 88 сантимів, та яка складається з заборгованості за кредитом - 16617,65 швейцарських франків, заборгованості за відсотками - 6477,60 швейцарських франків, пені за несвоєчасне повернення кредиту - 8511,47 швейцарських франків, пені за несвоєчасне повернення відсотків - 1501,16 швейцарських франків.

У зв`язку з цим, позивач просить суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 33107 швейцарських франків 88 сантимів, а також суму сплаченого судового збору.

До початку судового засідання представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлені належним чином. До суду ОСОБА_1 подав заперечення проти позову, в яких просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, а також, просив суд застосувати строки позовної давності.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

Судом достовірно встановлено, що 31.08.2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 40.29-48-405. (а.с. 6-7)

Відповідно до умов кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 27068 швейцарських франків, зі сплатою процентів у розмірі 9,70% річних та кінцевим строком погашення заборгованості до 30.08.2013 року.

Графік погашення заборгованості та кінцевий строк погашення кредиту передбачені п.п. 1.1.1. та 1.1.2. Договору.

З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору, 31.08.2007 року було укладено Договір застави № 013/493-З, відповідно до умов якого предметом застави є автомобіль Hyundai Sonata 2.0. (а.с. 9-10 )

З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору 31.08.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 013/494-П, відповідно до умов якого ОСОБА_2 є солідарним боржником у кредитному зобов`язанні. (а.с. 12-13)

30.06.2009 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 40.29-48-405, відповідно до умов якої сторони погодили новий графік погашення заборгованості та встановили строк користування кредитом до 30.08.2015 року. (а.с. 14)

30.06.2009 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачами було укладено Договір про внесення змін Договору поруки № 013/494-П, з підстав внесення змін до основного зобов`язання. (а.с. 15)

Позивач виконав свої кредитні зобов`язання повно та належним чином, надавши позичальнику грошові кошти у розмірі 27068,00 швейцарських франків, у еквівалентному розмірі до національної грошової одиниці, що підтверджено Заявою на видачу готівки № 001 від 31.08.2007 року. (а.с. 18)

Право АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» на здійснення банківських операцій в іноземній валюті підтверджено належним чином. (а.с. 25-33)

Причиною спору стала відмова відповідача у добровільному порядку виконати умови кредитного договору.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, умовами кредитного договору.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як це передбачено ст. 526 ЦК України.

Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

П.1 ч.1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). У ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом достовірно встановлено, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а ОСОБА_1 порушив графік погашення заборгованості.

В поданих до суду запереченнях відповідач ОСОБА_1 зазначає, що на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО № 4447 від 21.07.2010 року з ОСОБА_1 підлягало стягненню 202708,00 грн. В межах виконавчого провадження накладено арешт на транспортний засіб Hyundai Sonata, що був предметом договору застави. Вказаний автомобіль було реалізовано в межах виконавчого провадження на суму 84249,00 грн. У зв`язку із відсутністю іншого майна у відповідача, на яке може бути звернуто стягнення в рахунок погашення боргу, державним виконавцем 14.05.2012 року було повернуто стягувачу виконавчий лист без виконання. (а.с. 65)

Оскільки, з 14.05.2012 року позивач протягом 3 років не звертався до суду за захистом своїх прав, відповідач вважає, що строк позовної давності на звернення до суду з цим позовом сплив, з огляду на те, що позов було подано до суду 06.05.2016 року. В частині стягнення неустойки строк позовної давності становить 1 рік, який також було пропущено.

За таких обставин, відповідач вбачає боргу таким, що було погашено, адже виконавче провадження наразі закрито, а виконавчий напис нотаріуса було виконано.

Крім того, відповідач ОСОБА_1 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 як поручителя. Обґрунтовує свої заперечення тим, що 6-місячний строк від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`являв вимоги до поручителя, порука є припиненою. Відтак, з ОСОБА_2 не може бути стягнуто солідарно суму боргу.

Доводи відповідача ОСОБА_1 щодо відмови у задоволенні позову в частині вимог до ОСОБА_2 , у зв`язку з вищевикладених підстав, суд не приймає до уваги, адже в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 уповноважений ОСОБА_2 на представництво її інтересів в суді.

Стосовно пропуску строку позовної давності позивачем на звернення до суду з цим позовом, суд вбачає наступне.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Ч.1 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч. 5 ст. 259 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Так, з графіку погашення заборгованості по кредиту вбачається, перш за все що таке погашення боргу має здійснюватись щомісячними платежами, тобто частинами.

У разі якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлюються окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як вбачається з Листа Подільського ВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві № 613/7 від 31.08.2016 року, на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО № 4447 від 21.07.2010 року з ОСОБА_1 підлягало стягненню 202708,00 грн.

В межах виконавчого провадження накладено арешт на транспортний засіб Hyundai Sonata, що був предметом договору застави. Вказаний автомобіль було реалізовано в межах виконавчого провадження на суму 84249,00 грн. У зв`язку із відсутністю іншого майна у відповідача, на яке може бути звернуто стягнення в рахунок погашення боргу, державним виконавцем 14.05.2012 року було повернуто стягувачу виконавчий лист без виконання.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 27.01.2016 року у справі № 6-990цс15, зазначено, що пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання й був зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя ? протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Виконавчий напис нотаріуса на звернення стягнення на предмет застави було вчинено 21.07.2010 року.

Таким чином, позивач змінив перебіг строку позовної давності на звернення до суду, достроковим стягненням заборгованості з відповідача. З даним позовом, позивач звернувся до суду 06.05.2016 року.

В матеріалах справи відсутні дані про те, коли саме позивач звернувся до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, однак проводячи обрахунок навіть з дати вчинення виконавчого напису, а саме з 21.07.2010 року, строк позовної давності вбачається судом пропущеним.

Враховуючи те, що позивачем було порушено строк позовної давності звернення до суду з цим позовом за захистом своїх порушених прав, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 280, 352, 354, а також п.п. 9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. В. Васильченко