Справа № 740/6396/19
Провадження № 2-о/740/40/20
У Х В А Л А

13 січня 2020 року м.Ніжин

Суддя Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області Олійник В.П., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

У заяві ставиться питання про встановлення факту, що заявник постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 , на території України на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року, з посиланням на те, що до травня 1993 року проживав на території України, 19 жовтня 1993 року відбув до Російської Федерації, де паспорт колишнього громадянина СРСР обміняв на паспорт громадянина НОМЕР_1 , 13 липня 2010 року отримав посвідку на постійне проживання в Україні, метою даної заяви є отримання паспорта громадянина України.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Отже, характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Законом України «Про громадянство України» визначено правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Указом Президента України від 27.03.2001 р. № 2001 р. затверджено порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, який визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

З заяви та доданих документів вбачається, що на момент звернення заявника в нього є паспорт громадянина Російської Федерації, заявнику видано тимчасову посвідку на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_2 номер 10308 від 13 липня 2010 року.

Разом з тим, пунктом 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215, визначено категорії осіб, яких стосується встановлення належності до громадянства України, та перелік документів, що подаються для встановлення належності до громадянства України, одним з таких документів є паспорт громадянина колишнього СРСР. Тобто, особа не повинна при цьому перебувати в громадянстві іншої держави.

Втім, з матеріалів справи вбачається, що заявник, який є громадянином Російської Федерації звернувся до суду з вказаною заявою з метою отримання громадянства України - відповідно до ч.1 ст. 8 ЗУ "Про громадянство України", що визначає підстави набуття громадянства України за територіальним походженням, тоді як ОСОБА_1 має громадянство Російської Федерації, отже між сторонами є спір, адже наявні в справі докази в обґрунтування заяви не вказують на безспірність вимог .

До того ж суд враховує, що згідно ЗУ "Про громадянство України" встановлено, що для набуття громадянства України з визначених законом підстав особа не повинна при цьому перебувати в громадянстві іншої держави.

Згідно зі змістом п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31березня 1995року «Про судову практику в справах про встановлення фактів,що мають юридичне значення» розгляд в порядку окремого провадження справи про встановлення факту можливий, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, в розумінні цивільного процесуального законодавства України, встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року не є фактом, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Крім того, Законом України «Про громадянство України» передбачено порядок набуття громадянства. Тобто, законодавством встановлено певний порядок щодо факту, який заявник просить встановити, а тому існує спір про право.

Згідно з ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

За таких обставин, заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, наслідком чого, у відповідності до ч. 4 ст. 315 ЦПК України, є відмова у відкритті провадження у справі та повернення заяви зі всіма додатками заявнику.

Керуючись ст.ст. 260-261, 315, 353, 354 ЦПК України, суддя,-

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя В.П. Олійник