Справа № 700/1045/19
Провадження № 2/700/76/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року Лисянський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Бесараб Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 С ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка цивільну справу №700/1045/19 провадження №2/700/76/20 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк»про захист прав споживача.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 11 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ним було укладено кредитний договір № CSLWGA. В забезпечення виконання зобов`язань за Договором, згідно договору іпотеки від 11.03.2008 року банку був наданий житловий будинок, надвірні споруди, земельна ділянка 0,15 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, у банку залишилися оригінали документів на будинок. З 01.02.2009 року відповідач в односторонньому порядку без повідомлення позичальника збільшив розмір процентної ставки по кредиту майже вдвічі, з 16% до 29,5 %. 03.05.2009 року банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на будинок та виселення. 03.06.2009 року він подав до суду позовну заяву про визнання незаконним збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , іпотекодавець та відповідач у вказаній справі. Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 25.11.2010 року позов про визнання незаконним підняття процентної ставки задоволено, ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 23.12.2010 року рішення залишено без змін. 30.06.2011 року банк звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, врезультаті чого 28.10.2011 року він подав зустрічний позов про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. 06.10.2016 року банк подав заяви про залишення позовних вимог без розгляду до Лисянського районного суду у справі про стягнення боргу та до Катеринопільського районного суду Черкаської області у справі про звернення стягнення на майно. У свою чергу він подав до суду заяву про залишення без розгляду позовних вимог зустрічного позову. 10.10.2016 року банк видав довідку про відсутність у нього заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк». Однак погрози зі сторони банку відібрати заставне майно так і не закінчилися. Неодноразово банком направлялися повідомлення про перереєстрацію права власності на іпотечний будинок. Лише 02.12.2016 року банк направив нотаріусу довідку про відсутність заборгованості по кредитному договору від 11.03.2008 року. 20.12.2016 нотаріус зняв обтяження з нерухомого майна і тільки в лютому 2017 року банк повернув оригінали документів на будинок. Тому вважає, що дії банку щодо позичальника та іпотекодавця є протиправними. А отже, просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 29360,00 грн, яка складається із: послуги адвоката за 2009 рік 5000,00 грн.; медикаменти 3990,00 грн.; похорони 10000,00 грн.; три поїздки на судові засідання 750,00 грн.; послуги адвоката за 2010 рік 5000,00 грн.; експертна оцінка майна 1500,00 грн.; підготовка зустрічного позову 1000,00 грн.; оплата 130,00 грн. ІТЗ та 120,00 грн судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу; послуги адвоката 1620,00 грн; прибуття до апеляційного суду 250,00 грн. Крім того, просить суд стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач у судовому засіданні наполягав на позовних вимогах, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Пояснив суду, що банк порушив його права як споживача, надіславши йому 19.10.2016 року вимоги про повернення боргу після того як він сплатив всю заборгованість 06.10.2016. Вважає, що дії банку завдали душевних страждань всій родині. Тривалі судові процеси у справах, ініційованих банком, призвели до смерті його батька, нанесли матеріальну та моральну шкоду.

Представник відповідача у судовому засіданні, проти позовних вимог заперечив, просив відмовити у їх задоволенні, оскільки позовну заяву вважає безпідставною та необґрунтованою. Зазначив, що позивач просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду. Підставами відшкодування матеріальної шкоди є неправомірні рішення, дії чи бездіяльність осіб. Натомість позивачем не надано жодного доказу на підтвердження вини ПриватБанку у заподіянні майнової шкоди. Правовідносини щодо кредитного договору від 11.03.2008 року закінчилися мировою угодою сторін, відповідно до якої позичальник провів реструктуризацію заборгованості. Тому не вбачає підстав для відшкодування витрат, понесених позивачем. Крім того, відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей закон застосовується до відносин кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з нормами цього Закону споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від нього без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. При цьому споживач повідомляє кредитодавця у письмовій формі до закінчення строку. Оскільки дане повідомлення відсутнє, тому вважає за доцільне відповідно до ст.ст. 257, 258 ЦК України, застосувати до даних правовідносин позовну давність, вказавши, що загальний строк позовної давності становить три роки, а щодо вимоги про стягнення неустойки, штрафу, пені один рік. Тому просить відмовити у позові, так як загальний строк позовної давності, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу сплив.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає що у задоволені позову слід відмовити з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 11 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і позивачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CSLWGA загальною вартістю 25000,00 гривень, який позивач взяв під заставу житла (а.с.33-36).

Згідно з договором іпотеки від 11.03.2008 року в іпотеку був наданий житловий будинок, надвірні споруди, земельна ділянка 0,15 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 37-39).

Із Додаткової угоди № 1 до Кредитного договору від 06.10.2016 року, суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї Додаткової угоди банком було зменшено. (а.с. 40).

Відповідно до заяви від 06.10.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Лисянського районного суду із заявою про залишення позовних вимог щодо стягнення боргу без розгляду та до Катеринопільського районного суду Черкаської області із аналогічною заявою щодо звернення стягнення. (а.с. 42).

06.10.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Лисянського районного суду із заявою про залишення без розгляду його зустрічної позовної заяви про відшкодування матеріальної і моральної шкоди у справі про стягнення « ОСОБА_5 » з нього суми заборгованості (а.с. 43).

Із повідомлень ПАТ КБ «ПриватБанк» від 19.09.2016 року до ОСОБА_1 вбачається, що банк відповідно до договору іпотеки має намір набути право власності на нерухоме майно, а саме будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом укладення від свого імені договору купівлі-продажу даного нерухомого майна. При цьому повідомляє про встановлені строки та переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Вказані повідомлення надіслані позивачу 19.10.2016 та 16.11.2016р. (а.с. 44-48).

Згідно з довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» від 02.12.2016 року, представник банку звернувся до державного нотаріуса Лисянської державної нотаріальної контори із довідкою про відсутність заборгованості по кредиту та відсотках ОСОБА_1

06.12.2019 року ОСОБА_1 надав суду клопотання про долучення до матеріалів справи копій документів, що підтверджують матеріальну шкоду в розмірі 29610,00 гривень. (а.с. 60-84).

Відповідно до єдиного державного реєстру юридичних осіб 14.06.2018 року Публічне Акціонерне Товариство «ПриватБанк» переіменовано на Акціонерне товариство «ПриватБанк».

Вирішуючи позов, суд вважає, що позивачем не доведено незаконні винні дії відповідача, як особи, що надала послуги, у зв`язку з цим підстави для відшкодування шкоди відсутні.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Пунктом 22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Стаття 1166 ЦК України регулює загальні підстави відповідальності за завдання шкоди. Підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). В науці цивільного права акт завдання шкоди прийнято в процесі теоретичного аналізу розмежовувати на складові елементи (елементи складу цивільного правопорушення), до яких належать: а) протиправна поведінка завдавача шкоди; б) настання шкоди; в) причинний зв`язок між двома першими елементами; в) вина завдавача шкоди.

Протиправність поведінки в цивільних правовідносинах має дві форми: дія та бездіяльність. Протиправність означає будь-яке порушення чужого суб`єктивного (в даному випадку) абсолютного права. Деліктна відповідальність спирається на так званий принцип генерального делікту, відповідно до якого будь-кому заборонено завдавати шкоду майну або особистості будь-кого, і будь-яке завдання шкоди іншому є протиправним, якщо особа не була уповноважена завдавати шкоду.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, яка виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому матеріального права та (або) применшення нематеріального блага (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності. За загальним правилом ст. 1166 ЦК України завдана шкода відшкодовується в повному обсязі.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Враховуючи досліджені в судовому засіданні докази та встановлені обставини у справі, суд приходить до висновку, що в діях АТ КБ «Приватбанк» відсутні складові елементи цивільного правопорушення.

Звертаючись з позовому до суду про захист прав споживача шляхом відшкодування матеріальної шкоди, позивач вказує, що матеріальна шкода полягає у понесених ним витратах на правничу допомогу адвоката у судовому процесі, прибуття до суду, експертну оцінку майна, підготовку зустрічного позову, оплату судових витрат, які були ним оплачені у справах №2-310,09; 2-343,09; №2-331/11; №2/2311/6/12, вказуючи як підставу позову захист прав споживача. Проте, такі витрати не охоплюються поняттям шкоди відповідно до ст.1166 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів». Вказані витрати є судовими витратами, що пов`язані з розглядом справи і можуть бути розподілені між сторонами судового процесу при ухваленні судового рішення за наслідками розгляду справи за заявою сторони.

Крім цього, позивач заявляє серед матеріальних збитків, завданих відповідачем, витрати на медикаменти та похорон батька, оскільки вважає, що саме через неправомірні дії відповідача його батько захворів та згодом помер. В якості доказів понесених витрат позивач надав суду копії чеків на придбання ліків та накладну на ритуальні послуги. Проте, вказані докази не є достатніми та не дають у своїй сукупності дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Так, позивач пояснив суду, що його родина та батьки зазнавали душевних страждань з приводу неправомірних вимог відповідача, як наслідок батько захворів і невдовзі помер. Проте, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність причинного зв`язку між хворобою і смертю батька та діями відповідача, що є складовим елементом відповідальності за завдану шкоду.

Суд роз`яснював позивачу його обов`язок доказування і подання доказів щодо тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Особа вільна у виборі способу захисту цивільних прав перед судом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

З огляду на викладене, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у нього підстав на відшкодування шкоди відповідачем відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4,12,13,76-81, 141, 229, 259,263-265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30.07.2020 року.

Суддя Н. В. Бесараб