Справа №305/852/18
Провадження по справі 2/305/33/20
14.12.2020. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді Марусяк М.О.
секретаря судового засідання Біроваш О.О.,
за участю позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
представник відповідача ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділення в натурі частки зі спільної власності та стягнення грошової компенсації за частку у нерухомому майні,-
ВСТАНОВИВ:
16.05.2018, ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про виділення в натурі частки зі спільної власності та стягнення грошової компенсації за частку у нерухомому майні.
Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, ОСОБА_5 від 29.05.2018 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 27.06.2018. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву.
27.06.2018 позивачем, ОСОБА_6 подано заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення грошової компенсації за частку у нерухомому майні на суму 5730000 гривень.
Ухвалою суду від 16.10.2018, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про об`єднання в одне провадження справи №305/852/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділення в натурі частки зі спільної часткової власності та стягнення грошової компенсації за частку у нерухомому майні зі справою №305/743/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області в особі відділу в Рахівському районі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області про часткове скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсними та скасування Державних актів на право власності на земельні ділянки, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та визначення порядку користування спільним сумісним майном шляхом визначення часток та його розподілу.
Ухвалою суду від 11 березня 2019 року, призначено у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділення в натурі частки з спільної власності та стягнення грошової компенсації за частку у нерухомому майні будівельно-технічну, земельно-технічну та оціночну експертизу. Провадження у справі зупинено.
Ухвалою суду від 04.11.2019 поновлено провадження у справі.
Ухвалою суду від 04.11.2019 призначено у справі будівельно-технічну експертизу. Провадження у справі зупинено.
Ухвалою суду від 21.01.2020 поновлено провадження у справі.
Ухвалою суду від 12.02.2020 задоволено заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді.
Ухвалою судді Тулика І.І. від 14.02.2020 справу прийнято до свого провадження.
На підставі розпорядження Рахівського районного суду Закарпатської області №31 від 21 травня 2020 року призначено повторний авторозподіл справи за №305/852/18.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана судді Рахівського районного суду, Закарпатської області Марусяк М.О. для прийняття до провадження.
Ухвалою судді Марусяк М.О. від 22.05.2020, прийнято до свого провадження цивільну справу №305/852/18, провадження по справі №2/305/33/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділення в натурі частки зі спільної власності та стягнення грошової компенсації за частку у нерухомому майні.
07.07.2020 позивачем, ОСОБА_6 подано заяву про зміну предмету позову.
21.09.2020 представником позивача, адвокатом Бородіним Д.В. подано через канцелярію суду висновок судового експерта Горкуша Маргарити Дмитрівни за результатами проведення експертного дослідження в галузі судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 20.06.2020 за №402/06.20.
Ухвалою суду від 03.11.2020 підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 14 грудня 2020 року.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позові та заяв про збільшення позовних вимог. Представник позивача, ОСОБА_2 зазначив, що предметом позову є житловий будинок та земельна ділянка, право власності на які сторонами набуто під час шлюбу, тобто є спільною сумісною власністю подружжя. Вважає безпідставними посилання відповідача на те, що басейн та сонячні батареї побудовані за кошти його матері ОСОБА_7 , а не за спільні кошти подружжя, оскільки відсутні докази, що стороння особа могла встановити своє майно на чужій земельній ділянці. Також зазначив, що право ОСОБА_1 на житловий будинок підтверджено, однак не зареєстроване в державному реєстрі речових прав. Щодо земельної ділянки зазначив, що відповідно до норм ст.377 ЦК України та ст.ст. 120, 125 ЗК України, земля та будинок є одним цілим. У разі переходу права власності на житловий будинок, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Вважає безпідставним посилання представника відповідача, що висновок судового експерта Горкуша Маргарити Дмитрівни №402/06.20 від 20.06.2020 є неналежним доказом по справі, оскільки в разі виникнення сумнівів у правильності висновку експерта, відповідач та його представник, мали можливість оскаржити висновок або заявити клопотання про призначення повторної експертизи. Такого клопотання, відповідачем та його предствником не заявлялося. На підставі наведеного просив позов задовольнити у повному обсязі. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки. Розділити в натурі земельну ділянку та житловий будинок по варіанту №3 зазначеному у висновку судового експерта Горкуша Маргарити Дмитрівни №402/06.20 від 20.06.2020. Припинити право власності позивачки ОСОБА_1 на спірне майно та присудити їй грошову компенсацію за належну їй частку у спільному майні подружжя в сумі 5730000 гривень. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплати судового збору. Позивач ОСОБА_8 підтримала позицію свого адвоката.
Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Представник відповідача, ОСОБА_4 зазначила, що позовна вимога про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку задоволенню не підлягає, оскільки їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно належить 1/2 частина житлового будинку. Позовна вимога про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину земельної ділянки задоволенню не підлягає так, як земельна ділянка набута її довірителем в порядку приватизації, є його особистою приватною власністю. На підставі ст.69 СК України спірна земельна ділянка не може визнаватися спільною сумісною власністю подружжя та відповідно не підлягає розподілу. Щодо позовних вимог про припинення права власності позивачки на спірне майно та присудження їй грошової компенсації за належну їй частку у спільному майні подружжя, зазначила, що її клієнт не надає згоди на сплату коштів за належну позивачці частки у спільному майні подружжя. Тому вважає, що така вимога, як припинення права власності є неможливою. В той же час, її клієнт не заперечує, що майно зареєстроване належним чином. Вважає, що позивачка не позбавлена можливості зареєструвати за собою право власності на 1/2 частину житлового будинку, натомість перекладає такий обов`язок на суд. Також просила не брати до уваги висновок судового експерта Горкуша Маргарити Дмитрівни №402/06.20 від 20.06.2020, оскільки проводився на підставі наданих адвокатом Бородіним Д.В. документів без виїзду на об`єкт дослідження. Відповідач ОСОБА_3 зазначив, що у 2001 році на підставі договору дарування, йому було подаровано спірну земельну ділянку. У 2004 році вони з позивачкою розпочали будувати на вказаній земельній ділянці житловий будинок. Зазначив, що він не надає згоду на сплату позивачці грошової компенсації за належну їй частку у спільному майні подружжя. На підставі наведеного просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що сторони, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, укладеному 24 квітня 2004 року у виконавчому комітеті Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, про що було складено відповідний актовий запис №16 від 24 квітня 2004 року. При реєстрації шлюбу позивачці присвоєно прізвище ОСОБА_9 .
Від цього шлюбу в сторін народилося одна дитина, дочка, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області по справі №305/1383/16-ц від 12 жовтня 2016 року, шлюб між сторонами, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишено прізвище - ОСОБА_9 . Рішення набуло законної сили 25 жовтня 2016 року.

Позивачка, ОСОБА_1 ініціюючи позов до суду, зазначає, що через сварки та непорозуміння з відповідачем, ОСОБА_3 , вона не має можливості користуватися та розпоряджатися спільно нажитим майном подружжя. Предметом розподілу називає житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку на якій розташований вказаний житловий будинок, з кадастровим номером::09:002:0100, площею 0,187 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Судом встановлено, що відповідач, ОСОБА_3 , під час перебування у шлюбі з позивачкою, 30.12.2008, у порядку приватизації отримав державний акт на право власності не земельну ділянку серії ЯЕ №461943, з кадастровим номером: :09:002:0100, площею 0,187 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Підтвердженням вказаної обставини, є копія державного акту серії ЯЕ №461943 виданого 30.12.2008 Ясінянською селищною радою Рахівського району Закарпатської області та інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №123666880 від 14.05.2018.

Під час перебування в шлюбі сторони на вказаній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 побудували житловий будинок загальною площею 595,38 кв.м., житловою площею 259,20 кв.м.

18.03.2011 сторонами отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 по 1/2 частці за кожним.

30.03.2011 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , на підставі вказаного свідоцтва, зареєстрували право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 по 1/2 частині за кожним.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України).

Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно ч.3ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки спірний будинок був побудований сторонами під час шлюбу, тобто є спільною сумісною власністю подружжя, суд дійшов висновку, що вказане майно підлягає поділу між сторонами у рівних частках.

Доводи відповідача про те, що сонячні колектори в кількості 2х4 одиниць та басейн, розміром 9м х 4,5м, глибиною 1,5м побудовані за кошти його матері ОСОБА_7 а не за спільні кошти подружжя, є безпідставними, оскільки відповідач не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на вказане майно. Зокрема, відповідачем не подавалося зустрічного позову до ОСОБА_1 , як і не заявлялося гр. ОСОБА_7 клопотання про вступ у справу в якості третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору.

З приводу об`єкту нерухомого майна, земельної ділянки, з кадастровим номером: :09:002:0100, площею 0,187 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яке згідно правової позиції позивачки слід визнати спільною сумісною власністю подружжя, судом встановлено наступне.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Згідно з положеннями частини першої статті 81, частини третьої статті 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року №2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 25 лютого 2019 року по справі №199/2099/17 провадження № 61-35533св18.

Крім того, необхідно звернути увагу на період, коли було здійснено приватазицію спірної земельної ділянки одним із подружжя.

Як уже зазначено вище, відповідач ОСОБА_3 , у порядку приватизації отримав державний акт на право власності не земельну ділянку серії ЯЕ №461943 - 30.12.2008.

Станом на момент приватизації відповідачем земельної ділянки, така, згідно норм Сімейного кодексу України, не вважалась особистою приватною власністю одного з подружжя.

Враховуючи, що у кожного із подружжя, який має частку у спільно набутому будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки підлягає задоволенню.

З огляду на це, безпідставними є доводи відповідача та його представника, що земельна ділянка є особистою власністю ОСОБА_3 та відповідно не підлягає розподілу.

Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ч.2 вказної статті, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, у випадку, коли один із співвласників згідний отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не згідна її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений співвласник в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації, співвласник звертається до суду із позовом на підставі ст.364 ЦК України.

При розгляді даного спору суд враховує і рішення Конституційного Суду України від 19.09.2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364ЦК України).

Як вбачається із змісту заявленого позову, ОСОБА_1 просить суд провести поділ спільного майна подружжя саме на підставі ст.364 ЦК України, тобто шляхом припинення її права власності на спірне майно та присудження їй грошової компенсації за належну їй частку у спільному майні подружжя.

При прийнятті рішення суд враховує, що виділ у натурі частки із спільного майна є можливим.

Відповідно до висновку судового експерта Горкуша Маргарити Дмитрівни №402/06.20 від 20.06.2020 поділ в натурі 1/2 частини земельної ділянки з кадастровим номером: :09:002:0100, площею 0,187 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 з урахуванням розташованого на ній житлового будинку, басейну та сонячних колекторів, вбачається можливим. Поділ в натурі 1/2 частини житлового будинку, загальною площею 595,38 кв.м. , житловою площею 259,20 кв.м. а також басейну та сонячних колекторів, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається можливим.

Судовим експертом запропоновано 5 варіантів розподілу житлового будинку та земельної ділянки.

Згідно ч.ч.1,2 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Оскільки сторонами у добровільному порядку між собою не погоджено варіант розподілу житлового будинку та земельної ділянки в натурі, суд обирає 5-й варіант поділу об`єктів нерухомості, який запропонований судовим експертом ОСОБА_11 .

При виборі варіанту поділу, суд виходить з того, що 5-тий варіант поділу об`єктів нерухомості найбільш наближений до розмірів ідеальних часток сторін.

Поряд з цим, суд вважає безпідставним посилання представника відповідача, що висновок судового експерта Горкуша Маргарити Дмитрівни №402/06.20 від 20.06.2020 є неналежним доказом по справі, оскільки проводився на підставі наданих адвокатом Бородіним Д.В. документів без виїзду на об`єкт дослідження.

В разі виникнення сумнівів у правильності висновку експерта, відповідач та його представник, у відповідності до ч.2 ст.113 ЦПК України, не були позбавлені можливості заявити клопотання про призначення повторної експертизи.

Такого клопотання, сторонами не заявлялося, у зв`язку із чим, суд вважає висновок судового експерта Горкуша Маргарити Дмитрівни №402/06.20 від 20.06.2020 - неналежним та допустимим доказом по справі.

Враховуючи встановлені обставини, в розумінні зазначених вище правових норм, сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , будучи співвласниками спірного нерухомого майна, мають відповідне, гарантоване Законом право на розподіл житлового будинку, встановлення порядку користування та виділення окремої частки спільної земельної ділянки в натурі для обслуговування цього житлового будинку (його частини) пропорційних часток господарських будівель і споруд відповідно належної співвласникам частини житлового будинку.

У зв`язку з наведеним, суд, вважає, що позовні вимоги в частині розподілу в натурі земельної ділянки та житлового будинку підлягають задоволенню.

Поряд з цим, позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя саме на підставі ст.364 ЦК України, тобто шляхом припинення права власності позивачки на спірне майно та присудження їй грошової компенсації за належну їй частку у спільному майні подружжя - задоволенню не підлягають, оскільки виділ у натурі частки із спільного майна допускається законом та є можливим згідно висновку судового експерта.

Крім того, представник позивача, адвокат Бородін Д.В. у судовому засіданні просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплати судового збору.

У відповідності до ч.10 ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом було встановлено, що позивач ОСОБА_1 при зверненні в суд з позовом сплатила судовий збір у розмірі 5286 гривень, що стверджується квитанцією №39 від 15.05.2018.

У зв`язку із частковим задоволенням позову, у відповідності до ч.10 ст.141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача, ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, що складається зі сплати судового збору, в сумі 2643 гривні.

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивачка понесла, будь-які інші витрати пов`язані з розглядом справи.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 263-265, 273, 279, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, з кадастровим номером::09:002:0100, площею 0,187 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Розділити в натурі житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 595,38 кв.м, житловою площею 259,20 кв.м., з урахуванням встановлених сонячних колекторів в кількості 2х4 одиниць та басейну, розміром 9м х 4,5 м, глибиною 1,5м, вартість якого згідно висновку експерта №402/06.20 від 20.06.2020 становить 6941164 гривень та належать на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з незначним відступом від рівності ідеальних часток по 1/2 (одній другій) кожному, виділивши у власність:

Громадянину ОСОБА_3 ідеальну частку у розмірі 51/100:

- гараж (І-1) площею 40,07 квадратних метрів;

- коридор зі сходинковюю кліткою (І-4) площею 27,94 квадратних метрів;

- кухня (І-7) площею 26,44 квадратних метрів;

Всього по цокольному поверху 94,45 квадратних метрів.

- хол (2-5) площею 23,62 квадратних метрів;

- кімната (2-6) - площею 33,77 квадратних метрів;

- коридор зі сходинковюю кліткою (2-7) площею 22,7 квадратних метрів;

- кімната (2-8) - площею 34,51 квадратних метрів;

Всього по 1-му поверху 114,6 квадратних метрів.

- санвузол (3-1) - площею 14,68 квадратних метрів;

- коридор зі сходинковюю кліткою (3-2) площею 14,64 квадратних метрів;

- кімната (3-3) - площею 13,45 квадратних метрів;

- кімната (3-7) - площею 24,57 квадратних метрів;

Всього по мансарді 67,34 квадратних метрів.

- басейн розміром 9м х 4,5 м, глибиною 1,5м.

Всього виділити ОСОБА_3 указаних приміщень житлового та нежитлового призначення загальною площею 276,39 квадратних метрів, згідно Варіанту №5 Висновку судового експерта ОСОБА_12 №402/06.20 від 20.06.2020 (додаток №5-1, додаток №5-2, додаток №5-3, додаток №5-4, позначених темним кольором).

Громадянці ОСОБА_1 ідеальну частку у розмірі 49/100 :

- гараж (І-1) площею 46,52 квадратних метрів;

- санвузол (І-2) ) площею 4,47квадратних метрів;

- коридор (І-3) площею 8,32 квадратних метрів;

- хол - (І-5) площею 39,97 квадратних метрів;

- підсобне приміщення (І-6) - площею 16,56 квадратних метрів;

Всього по цокольному поверху 115,84 квадратних метрів.

- кімната (2-1) площею 15,25 квадратних метрів;

- кімната (2-2) - площею 34,39 квадратних метрів;

- санвузол (І2-3) ) площею 13,84 квадратних метрів;

- кімната (2-4) - площею 34,66 квадратних метрів;

- коридор зі сходинковюю кліткою (2-7) площею 19,77 квадратних метрів;

Всього по 1-му поверху 117,91 квадратних метрів.

- коридор зі сходинковюю кліткою (3-2) площею 14,52 квадратних метрів;

- кімната (3-4) - площею 16,56 квадратних метрів;

- кімната (3-5) - площею 33,86 квадратних метрів;

- балкон К*0,3 (3-6) - площею 2,12 квадратних метрів;

- кімната (3-7) - площею 18,18 квадратних метрів

Всього по мансарді 85,24 квадратних метрів.

- Сонячні колектори в кількості 2х4 одиниць.

Всього виділити ОСОБА_1 указаних приміщень житлового та нежитлового призначення загальною площею 318,99 квадратних метрів, згідно Варіанту №5 Висновку судового експерта ОСОБА_12 №402/06.20 від 20.06.2020 (додаток №5-1, додаток №5-2, додаток №5-3, додаток №5-4, позначених білим кольором).

Зобов`язати ОСОБА_3 сплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі 84678 (вісімдесят чотири тисячі шістсот сімдесят вісім) гривень.

Розділити в натурі земельну ділянку, з кадастровим номером: :09:002:0100, загальною площею 0,187 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши у власність:

ОСОБА_3 , земельну ділянку площею S-0,0849 га (згідно Висновку судового експерта Гаркуша Маргарити Дмитрівни №402/06.20 від 20.06.2020 (додаток №5-Зем., позначених темним кольором).

ОСОБА_1 , земельну ділянку площею площею S-0,0849 га (згідно Висновку судового експерта Гаркуша Маргарити Дмитрівни №402/06.20 від 20.06.2020 (додаток №5-Зем., позначених сірим кольором).

Земельну ділянку площею 0,0172 га залишити у спільному користуванні.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2643 (дві тисячі шістсот сорок три) гривні.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач, ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду або через Рахівський районний суд Закарпатської області.

Повне судове рішення складено 24 грудня 2020 року.

Головуюча: М.О. Марусяк