провадження № 22-ц/824/8665/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Нежури В.А.,
з участю секретаряМариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - Дугіновим Дмитром Андрійовичем , на рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення пені,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року адвокат Дугінов Д.А. в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», в якій просив суд стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача 7 061 396,80 грн. (штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»), усі судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 липня, 15 серпня, 23 листопада 2013 року позивач уклав з ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», договори банківського вкладу на суму 100 001 грн., 189875, 42 грн. та 355 000 грн. відповідно. У зв`язку з припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території Автономної Республіки Крим рахунки позивача було безпідставно заблоковано та нарахування відсотків було припинено. Позивач неодноразово звертався до відповідача про отримання належних йому коштів, однак відповідач кошти не повернув. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року в справі № 755/583/15-ц позовні вимоги ОСОБА_1 були частково задоволені, та ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача 727 637,01 грн. Рішення суду відповідач не виконав. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача 3% пені за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 82 760 гривень без відрахування податків та зборів. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , через представника, Дугінова Д.А. ,подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги частково у розмірі утримуваних безпідставно відповідачем коштів, які не виплачені ним на виконання рішення суду 727 636,42 грн..

При цьому, зазначає, що суд мав зменшити суму пені не до суми відсотків, а до суми утриманих банком коштів. Судом першої інстанції не була взята до уваги позиція Верховного Суду від 20.12.2019 року у справі № 757/70995/17-ц.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

11 червня 2020 року до суду надійшов відзив Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» згідно якого відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що зменшення розміру пені до розміру вкладів та відсотків за вкладами призведе до отримання позивачем невиправданих додаткових прибутків.

В судовому засіданні представник апелянта просив апеляційну скаргу задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи до суду не з`явилися, однак її неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та вимоги заявлені у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» уклали три договори банківського вкладу, а саме: 12 липня 2013 року № SAMDN 8812 на суму 100 001 грн.; 15 серпня 2013 року № SAMDN 9100 на суму 189 875,42 грн. та № SAMDNWFD900 на суму 355 000 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року, яке вступило в законну силу, частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на її користь 727 637,01 грн., які складаються з 644 877,01 грн. грошових вкладів та 82 760 грн. відсотків.

Рішення суду відповідач не виконав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що розмір пені більше ніж удвічі перевищує суму простроченого зобов`язання і не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи. Враховуючи вимоги ч. 3 статті 551 ЦК України суд вважав вірним зменшити розмір пені до розміру суми відсотків, які були визначені рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року, а саме, до 82 760 грн.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитися не може, виходячи з наступного.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

За положеннями статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 01 червня 2016 року в справі № 6-2558цс15, від 28 вересня 2016 року в справі № 6-1699цс16, від 13 березня 2017 року в справі № 6-2128цс16.

Апеляційним судом встановлено, що рішенням суду, яке набрало законної сили з відповідача на користь позивача стягнуто грошові кошти в сумі 727 637,01 грн. за договорами банківського вкладу від 12 липня, 15 серпня, 23 листопада 2013 року, з яких 644 877,01 грн. - основна заборгованість за договорами банківського вкладу та 82 760 грн. - проценти за договорами банківського вкладу.

Відповідач рішення суду від 09 вересня 2015 року не виконав.

З розрахунку наданого представником позивача, останній просить суд стягнути суму штрафний санкцій у вигляді пені у розмірі 3% річних за кожний день прострочення за період з 27 листопада 2018 року до 27 листопада 2019 року за договором від 12 липня 2013 року в сумі 1 095010,95 грн.; за договором від 15 серпня 2013 року в сумі 2 079 135,85 грн.; за договором від 23 листопада 2013 року в сумі 3 887 250 грн, а всього 7 061 396,80 грн.

Тлумачення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави зробити висновок, що нарахування пені має відбуватися на всю суму утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року в справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19), Верховний Суд у складі колегій суддів судових палат Касаційного цивільного суду у постановах від 05 червня 2019 року в справі № 757/32522/17-ц (провадження № 61-461св19), від 19 червня 2019 року в справі № 359/8114/17 (провадження № 61-81св19), від 11 січня 2020 року в справі 335/11482/16-ц (провадження № 61-19787св19), від 29 січня 2020 року в справі № 757/53464/18 (провадження № 6114248св19).

Отже, проведений позивачем розрахунок пені відповідає нормам діючого законодавства.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що при визначенні розміру пені необхідно дотриматись принципу пропорційності в цивільному процесі та врахувати положення статті 551 ЦК України. З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 61-1120 цс 15 і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц, провадження № 14-64 цс 19.

Так, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З огляду на обставини даної конкретної справи, а саме, значний розмір банківських вкладів, безпідставне не виконання рішення суду, що набрало чинності відповідачем протягом тривалого часу (5 років) щодо повернення грошових коштів позивачу, враховуючи завдання цивільного судочинства та виходячи із засад справедливості, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір пені до розміру відсотків, обгрунтовуючи свої висновки лиш тими доводами, що розмір пені більше ніж вдвійчи перевищує розмір збитків і не надавши правову оцінку доводам позивача з приводу інших істотних обставин даної справи.

Колегія суддів критично оцінює посилання відповідача та висновки суду про зменшення розміру пені до 82 760 грн., оскільки вони є безпідставними та суперечать висновкам Верховного Суду у аналогічних правовідносинах.

Посилання відповідача на іншу судову практику не свідчать про можливість відступу від правової позиції Верховного Суду наведеної позивачем та не можуть бути застосовані колегією суддів у даній справі, оскільки стосуються відмінних правовідносин, що виникли між сторонами спору за інших обставин.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого зменшення пені до розміру 82 760 грн., заслуговують на увагу, а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про зменшення пені за договорами банківського вкладу, а саме: 12 липня 2013 року № SAMDN 8812 на суму 100 001 грн.; 15 серпня 2013 року № SAMDN 9100 на суму 189 875,42 грн. та № SAMDNWFD900 на суму 355 000 грн. - до 727 636, 42 грн., розміру невиконаного грошового зобов`язання і вважає стягнення пені у вказаному розмірі у даній справі співмірним відшкодуванням збитків за порушення виконання зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах закону, а висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог за наведених вище обставин.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі ч.3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», позовні вимоги позивача задоволено частково (на 10,3%), тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подачу позову та за апеляційний розгляд справи у розмірі 2 473,25 грн. (989,3грн. +1 483,95грн.).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - Дугіновим Дмитром Андрійовичем задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 727 636, 42 грн..

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на користь держави 2 473,25 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

В.А. Нежура