Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря Химинець О.Я., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м.Ужгород, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до Ужгородської міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , третя особа Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області про визнання недійсним та скасування рішення XXII сесії IV скликання Ужгородської міської ради № 153 від 21.11.2003 року в частині передачі у власність земельних ділянок, визнання недійсним та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки та відновлення стану земельної ділянки в межах державного акту про право власності на землю,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 09.12.2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 18.12.2020 р.

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області звернувся з позовом ОСОБА_5 до Ужгородської міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , третя особа Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області про визнання недійсним та скасування рішення ХХІІ сесії ІУ скликання Ужгородської міської ради № 153 від 21.11.2003 року в частині передачі у власність земельних ділянок, визнання недійсним та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки та відновлення стану земельної ділянки в межах державного акту про право власності на землю.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 23 червня 2006 року між позивачем та громадянином ОСОБА_8 (його покійним тестем) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки. За цим договором ОСОБА_8 передав у власність позивачу земельну ділянку площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку, що належала йому на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК 015-00908, виданого Ужгородською міською радою 12 грудня 1995 року на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів від 30 червня 1995 року № 91, акт зареєстровано у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №903.

Вказана земельна ділянка площею 0,10 га знаходилася у постійному користуванні його покійного тестя ОСОБА_8 з 23 березня 1993 року на підставі розпорядження глави міської управи Ужгородської міської ради народних депутатів № 115.

Земельна ділянка знаходиться у АДРЕСА_1 , межі земельної ділянки встановлені в натурі, опис меж міститься в державному акті на право приватної власності на землю у плані зовнішніх меж земельної ділянки. Кадастровий номер земельної ділянки :46:002: 0077.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки посвідчено 23 червня 2006 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М.В., зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 2694, зареєстровано в державному реєстрі правочинів за № 1392682 у той же день, 23.06.06 р.

Відсутність заборони на відчуження вказаної земельної ділянки підтверджена на час укладення договору купівлі-продажу підтверджувалась витягами та довідкою приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М.В. від 14.06.06 р. (п.7 договору). 08 серпня 2006 року договір купівлі-продажу зареєстровано відділом землекористування виконкому Ужгородської міської ради за № 22-555.

Таким чином позивач зазначає, що він набув право власності на вказану земельну ділянку за договором купівлі-продажу.

З метою отримання документа, що посвідчує його право власності на землю - державного акту (ст. 126 ЗКУ) 19 грудня 2006 року позивач подав письмову заяву-договір № 399 КП «РУМБ».

На початку жовтня 2007 р. працівники КП «РУМБ» усно повідомили позивача, що виготовлення технічної документації для отримання державного акту про право власності на землю ними було зупинено у зв`язку з тим, що на його земельну ділянку заходять межі земельних ділянок по АДРЕСА_2 , зареєстровані під кадастровими номерами :46:003:0055, :46:003:0056, :46:003:0057, :46:003:0052, однак не надано жодного письмового документу.

Протягом кількох днів, після усного повідомлення працівниками КП «РУМБ» про призупинення виготовлення технічної документації для виготовлення державного акту про право власності на землю, 08 жовтня 2007 року за правилами КАСУ подав до Ужгородського міськрайонного суду позов про визнання недійсним рішень Ужгородської міської ради та скасування актів.

06 жовтня 2008 року Ужгородським міськрайонним судом ухвалено постанову, якою ОСОБА_5 , відмовлено у задоволенні позову у зв`язку з пропуском, на думку суду, строку позовної давності. На постанову суду позивач подав апеляційну скаргу. Справа була призначена до розгляду Львівським апеляційним адміністративним судом на 06 травня 2009 року. Постанова Ужгородського міськрайонного суду була скасована, провадження по справі закрито, у зв`язку з непідвідомчістю справи адміністративному суду.

У позовній заяві вказано, що позивач є власником земельної ділянки АДРЕСА_3 , кадастровий номер :46:002:0077. Вказана земельна ділянка передана Ужгородською міською радою у власність громадянину ОСОБА_8 рішенням № 91 від 12.12.95 року.

ОСОБА_5 , вказує на те, що Рішення Ужгородської міської ради, виконкому Ужгородської міської ради, якими передано у власність земельні ділянки під кадастровими номерами :46:003:0055, :46:003:0056, :46:003:0057, :46:003:0052, суперечать законодавству та порушують його права власника, а тому просив визнати їх недійсними.

У позовній заяві вказано, що Державні акти на право власності на земельну ділянку отримані на підставі недійсного рішення органу місцевого самоврядування є нікчемними і визнання їх незаконними окремо не вимагається.

Щодо строку позовної давності, позивач зазначає, що згідно зі статтею 257 ЦКУ у спорах про захист прав власників земельних ділянок застосовується позовна давність тривалістю у три роки, якщо інше не передбачено законом. Якщо для певних правовідносин, пов`язаних зі здійсненням права власності на землю чи користування нею, законом встановлено інші строки звернення до суду за вирішенням спору, застосовуються ці строки. Позивач посилається на п.4 ч.1 ст. 268 ЦКУ згідно якого позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності.

Згідно прохальної частини позовної заяви позивач просив суд: визнати недійсними рішення Ужгородської міської ради якими передано у власність земельні ділянки під кадастровими номерами :46:003:0055, :46:003:0056, :46:003:0057, :46:003:0052 по АДРЕСА_2 із порушенням його прав власника земельної ділянки - накладення меж цих земельних ділянок на мою земельну ділянку. Відновити стан його земельної ділянки в межах державного акту про право власності на землю серії ЗК 015-00908 виданого Ужгородською міською радою 12.12.95 р. на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 30.06.95 № 91, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 903, кадастровий номер :46:002:0077. Стягнути з відповідача судовий збір. Відповідно до ст.ст. 10,11 ЦПКУ в порядку підготовки позову до слухання просив витребувати від відповідача рішення, якими передано у власність земельні ділянки по АДРЕСА_2 під кадастровими номерами: :46:003:0055, :46:003:0056, :46:003:0057, :46:003:0052.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 01 червня 2012 року було відкрито провадження у справі.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 16 жовтня 2013 року позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 15 січня 2014 року було скасовано ухвалу суду першої інстанції від 16 жовтня 2013 року , справу передано для продовження розгляду.

Відповідно до розпорядження №263 від 28.07.2014 року керівника апарату суду Боднар І.В. матеріали справи підлягали повторному автоматизованому перерозподілу у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку повноважень судді Ужгородського міськрайонного суду Деметрадзе Т.Р..

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 04.08.2014 року було призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 29.12.2014 року до участі у справі було залучено як третю особу Управління Держземагенства в Ужгородському районі.

Ухвалами Ужгородського міськрайонного суду від 20.08.2015 року витребувані від реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції (м. Ужгород, вул. Жупанатська,3) інформаційну довідки щодо власника земельної ділянки кадастровий номер: :46:003:0057 по АДРЕСА_2 , та копії державного акту про право власності на дану земельну ділянку та від Ужгородської міської ради (м. Ужгород, пл. Поштова,3) копію рішення ХХII сесії IV скликання №153 Ужгородської міської ради від 21.11.2003 року в частині виділення земельних ділянок в районі АДРЕСА_2 .

Відповідно до Розпорядження Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області № 528 від 01.12.2015 року щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ, матеріали справи підлягали повторному автоматизованому перерозподілу у зв`язку з тим, що суддя Івашкович І.І. звільнений з посади судді Ужгородського міськрайонного суду. Згідно з Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2015 року, головуючим суддею визначено Сарай А.І..

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 23.09.2016 року витребувані від управління Держгеокадастру в Ужгородському районі належним чином завірену копію інформаційної довідки щодо власника земельної ділянки кадастровий номер :46:003:0057 по АДРЕСА_2 та копію державного акту про право власності на цю земельну ділянку.

Ухвалою від 23.12.2016 р. Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області замінено у справі третю особу Управління Держземагенства в Ужгородському районі на Управління Держгеокадастру в Ужгородському районі та залучено до участі у цивільній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмет спору ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .

Відповідно до Розпорядження Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області № 221 від 27.02.2017 року щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ, матеріали справи підлягали повторному автоматизованому перерозподілу у зв`язку з закінченням повноважень судді Сарай А.І.. Згідно з Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2017 року, головуючим суддею визначено Фазикош О.В..

Ухвалою від 14.06.2017 року залучено до участі у цивільній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмет спору ОСОБА_4 та замінено у справі третю особу Управління Держгеокадастру в Ужгородському районі на Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області.

14.06.2017 представником ОСОБА_9 , - ОСОБА_3 подано заперечення проти позову. Так, у запереченнях вказано на те, що в позовній заяві та доданих матеріалах відсутні будь-які належні докази, які б підтверджували факт накладення земельних ділянок. Відсутні й відомості про те на скільки земельні ділянки заходять одна на одну, та як розташовані згідно генерального плану м. Ужгорода. Представник ОСОБА_3 , звернув увагу й на те, що згідно державного акту на право приватної власності на землю ЗК 015-00908 від 12.12.1995 передбачено зовнішню межу земельної ділянки від А до Б із землями Ужгородського ботанічного саду. Натомість, як вказано у запереченні, згідно відомостей Публічної кадастрової карти України, між земельною ділянкою під кадастровим номером :46:003:0055, яка знаходиться у власності ОСОБА_2 , та землями Ужгородського ботанічного саду знаходяться інші земельні ділянки, внаслідок чого можна зробити припущення, що позивачу невідоме точне місцезнаходження його земельної ділянки. Згідно прохальної частини заперечення, просять в задоволенні позову ОСОБА_5 до Ужгородської міської ради, третя особа Управління Держгеокадастру в Ужгородському районі про визнання недійсним рішення, з підстав пропущення строку позовної давності відмовити.

06.07.2017 року від ОСОБА_6 , до суду надійшли заперечення, в яких він вказує на те, що позивачем не надано належних доказів, які б свідчили про те, що на територію земельної ділянки останнього заходять інші земельні ділянки, зокрема, належна ОСОБА_6 (кадастровий номер :46:003:0052). На його думку, відсутні об`єктивні докази, що свідчили б про фактичне накладення меж земельних ділянок. Окрім того у запереченнях також вказано на те, що на думку ОСОБА_6 , до позовної заяви ОСОБА_5 необхідно також застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки ОСОБА_5 не наводить поважних причин пропуску цього строку. З огляду на викладене ОСОБА_6 просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5 до Ужгородської міської ради, третя особа Управління Держгеокадастру в Ужгородському районі про визнання недійсним рішення.

06.07.2017 р. позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, та ОСОБА_5 остаточно просив: визнати недійсним та скасувати рішення ХХІІ сесії ІУ скликання Ужгородської міської ради № 153 від 21.11.2003 року в частині передачі у власність земельних ділянок, яким присвоєно кадастрові номери :46:003:0055, та видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 020624, :46:003:0056, та видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 535106, :46:003:0057, та видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 050162, :46:003:0052 та видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 045779.

Визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 020624 кадастровий номер №..:46:003:0055; недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 535106 кадастровий номер №..:46:003:0056; недійсним и та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 050162 кадастровий номер №..:46:003:0057, недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 045779 кадастровий номер №:46:003:0052.

Відновити стан його земельної ділянки в межах державного акту про право власності на землю серії ЗК 015-00908 виданого Ужгородською міською радою 12.12.1995 р. на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 30.06.1995 р. № 91, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 903, кадастровий номер :46:002:0077.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 листопада 2017 року заяву про збільшення позовних вимог позивача ОСОБА_5 до Ужгородської міської ради, третя особа Управління Держгеокадастру в Ужгородському районі, ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 про визнання недійсним рішення, залишено без руху.

На виконання вказаної ухвали позивачем до суду подано квитанцію про сплату судового збору в сумі 7 360 грн.

28.09.2017 р. від представника відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , надійшли додаткові пояснення в яких вказано на те, що у разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб`єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про надання та приватизацію земельних ділянок), позов, предметом якого є спірні рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту. А тому як вказано у поясненнях, беручи до уваги те, що розгляд такого позову не впливає на законність правовстановлюючих документів щодо права володіння земельною ділянкою до розгляду спору про їх оскарження (не породжує юридичних наслідків), то й відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_5 , в задоволенні позову просить відмовити.

Ухвалою від 21.11.2017 р. Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області замінено у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмет спору ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , ОСОБА_4 на співвідповідачів.

Ухвалою суду від 05 лютого 2018 року по справі № 712/10164/12 за позовною заявою ОСОБА_5 до Ужгородської міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , третя особа Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області про визнання недійсним та скасування рішення ХХІІ сесії ІУ скликання Ужгородської міської ради № 153 від 21.11.2003 року в частині передачі у власність земельних ділянок, визнання недійсним та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки та відновлення стану земельної ділянки в межах державного акту про право власності на землю було призначено земельно-технічну експертизу на час проведення якої провадження у справі було зупинено.

Разом із супровідним листом № 18-01/1159 від 10.05.2018 року до суду надійшло повідомлення судового експерта Колчар В.Д. про неможливість надання висновку №326 судової земельно-технічної експертизи по справі №712/10164/12, разом із матеріалами справи №712/10164/12 за позовною заявою ОСОБА_5 до Ужгородської міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , третя особа Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області про визнання недійсним та скасування рішення ХХІІ сесії ІУ скликання Ужгородської міської ради № 153 від 21.11.2003 року в частині передачі у власність земельних ділянок, визнання недійсним та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки та відновлення стану земельної ділянки в межах державного акту про право власності на землю.

Ухвалою суду від 25 квітня 2019 року поновлено провадження по цивільній справі за №712/10164/12.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 липня 2019 року у даній справі призначено судову земельно-технічну експертизу. На підставі п. 5 ч. 1 ст. 252 ЦПК України на час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Супровідним листом від 04.05.2020 року, №20-01/0267 на адресу суду надійшла цивільна справа № 712/10164/12 без виконання ухвали суду. У зв`язку із тим, що не була проведена оплата вартості геодезичних робіт платником позивачем по даній справі ОСОБА_5 .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 червня 2020 року поновлено провадження по справі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви, просила задоволити позов.

Представник відповідача Ужгородської міської ради в судове засідання не з`явився повідомлявся про розгляд справи належним чином, заяв не подавав.

Відповідач ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився повідомлявся про розгляд справи належним чином, заяв не подавав.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , проти задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав пропущення строку позовної давності. Окрім того просив суд застосувати строки давності та подав письмову заяву.

Відповідач ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечував, вказував про пропущення строків позовної давності та відсутності підтверджуючих даних про накладення меж його земельної ділянки на ділянку позивача.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився повідомлявся про розгляд справи належним чином, заяв не подавав.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився повідомлявся про розгляд справи належним чином, заяв не подавав.

Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області в судове засідання не з`явився повідомлявся про розгляд справи належним чином, заяв не подавав.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Судом встановлено, що 23 червня 2006 року між позивачем та громадянином ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки. За цим договором ОСОБА_8 передав у власність позивачу земельну ділянку площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку, що належала йому на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК 015-00908, виданого Ужгородською міською радою 12 грудня 1995 року на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів від 30 червня 1995 року № 91, акт зареєстровано у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №903. Копія вказаного договору міститься у матеріалах справи.

Вказане підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів від 23.06.2006 №2548722, а також актом права власності на землю серії ЗК 015-00908, виданого Ужгородською міською радою 12 грудня 1995 року.

В подальшому позивач звернувся із заявою - договором №399 від 19.12.2006 до КП «Румб» в якій просив виконати роботи та оформити йому документацію для видачі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. Однак позивачу було відмовлено, та повідомлено про наявність накладення інших земельних ділянок на належну йому земельну ділянку.

Згідно відповіді КП «РУМБ» від 27.03.2008 р. №142 на запит від 24.03.2008 року встановлено, що провівши обстеження та обміри земельної ділянки в АДРЕСА_1 наступним пунктом виконання робіт являється погодження меж земельної ділянки з сусідніми землекористувачами та відділом землекористування Ужгородської міської ради. При зверненні у відділ землекористування Ужгородської міської ради було встановлено, що на територію земельної ділянки гр. ОСОБА_5 у АДРЕСА_1 заходять межі інших земельних ділянок по АДРЕСА_2 , зареєстрованих під кадастровими номерами :46:003:0055, :46:003:0056, :46:003:0057, :46:003:0052.

Позивачем 08 жовтня 2007 року за правилами КАС України було подано до Ужгородського міськрайонного суду позов про визнання недійсним рішень Ужгородської міської ради та скасування актів, однак йому було відмовлено у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

В подальшому ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2009 року постанова Ужгородського міськрайонного суду скасована, провадження по справі закрито у зв`язку з непідвідомчістю справи адміністративному суду.

В подальшому позивач звернувся до Ужгородського мвськрайонного суду із даним позовом в порядку ЦПК України, 28.05.2012 р.

При дослідженні матеріалі справи судом встановлено, що згідно відповіді КП «РУМБ» від 27.03.2008 р. №142 на запит від 24.03.2008 року встановлено, що провівши обстеження та обміри земельної ділянки в АДРЕСА_1 наступним пунктом виконання робіт являється погодження меж земельної ділянки з сусідніми землекористувачами та відділом землекористування Ужгородської міської ради. При зверненні у відділ землекористування Ужгородської міської ради було встановлено, що на територію земельної ділянки гр. ОСОБА_5 у АДРЕСА_1 заходять межі інших земельних ділянок по АДРЕСА_2 , зареєстрованих під кадастровими номерами :46:003:0055, :46:003:0056, :46:003:0057, :46:003:0052.

Також позивачем додано фотоілюстрацію накладення земельних ділянок одна на одну серед яких є і вказані під кадастровими номерами :46:003:0055, :46:003:0056, :46:003:0057, :46:003:0052. Разом із тим, жодного опису, роз`яснення до фото таблиці не додано, окрім того не окреслено межі належної на праві приватної власності земельної ділянки позивачу - кадастровий номер :46:002:0077.

Згідно рішення Ужгородської міської ради ХХII сесії IV скликання №153 від 21.11.2003 року Про надання та приватизацію земельних ділянок, надано у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків і господарських споруд, крім інших ОСОБА_6 земельну ділянку пл. 0,09го в районі вул. Верховинської; ОСОБА_10 , земельну ділянку пл. 0,09 га в районі вул. Верховинської; ОСОБА_11 земельну ділянку пл. 0,09 га в АДРЕСА_2 ; ОСОБА_12 земельну ділянку пл. 0,09 га в АДРЕСА_2 .

Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 11.07.2018 р. №29-7-0.71-5404/2-18 від 11.07.2018 року було надано завірені копії землевпорядної документації: технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :46:003:0055, :46:003:0056, :46:003:0057, :46:003:0052.

Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 07.10.2016 р. №9-709-99.3-3663/2-16 земельна ділянка кадастровий номер :46:003:0057, пл. 0,0884 га, перебувала у приватній власності ОСОБА_12 , та після здійснення цивільно-правової угоди 13.06.2007 р. вказана земельна ділянка, що за адресою: АДРЕСА_2 перебувала у приватній власності ОСОБА_13 , станом на 2016 р. право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_4 . У підтвердження вказаному до відповіді додано копії Державних актів на право власності на земельну ділянку (т.1, а.с. 217-220).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Реєстру прав власності на нерухоме майно: №90580206 від 26.06.2017 р. відомості про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :46:003:0055 відсутні. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Реєстру прав власності на нерухоме майно: №90581519 від 26.06.2017 земельна ділянка кадастровий номер :46:003:0057, що за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності ОСОБА_4 . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Реєстру прав власності на нерухоме майно:№90582498 від 26.06.2017 відомості про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :46:002: 0077 відсутні. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Реєстру прав власності на нерухоме майно: №90582091 від 26.06.2017 відомості про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером:46:003:0052 відсутні. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Реєстру прав власності на нерухоме майно: №90580725 від 26.06.2017 відомості про право власності на земельну ділянку з кадастровим :46:003:0056 відсутні.

Судом також встановлено, що згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності на речові права на земельну ділянку від 21.09.2016 р., власником земельної ділянки кадастровий номер :46:003:0052, пл. 0,0889 га, що за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_6 ; власником земельної ділянки кадастровий номер :46:003:0055, пл. 0,0884 га, що за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 ; власником земельної ділянки кадастровий номер :46:003:0056 , пл. 0,0884 га, що за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_7 ; власником земельної ділянки кадастровий номер :46:003:0057, пл. 0,0884 га, що за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 . (т.1 а.с. 209-212)

На земельну ділянку, якій присвоєно кадастровий номер №:46:003:0056, видано державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_14 серії ЯД № 535106; на земельну ділянку, якій присвоєно кадастровий номер № :46:003:0052, видано державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_6 серії ЗК № 020624; на земельну ділянку, якій присвоєно кадастровий номер № :46:003:0055 видано державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 серії ЗК № 021684 (т.1 а.с. 123-125). На земельну ділянку, якій присвоєно кадастровий номер № :46:003:0057видано державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_13 серії ЗК № 050162. Згідно договору купівлі-продажу від 06.01.2012 року ОСОБА_13 продав земельну ділянку ОСОБА_15 , яка згідно договору купівлі- продажу 31. Жовтня 2013 року продала земплеьну ділянку ОСОБА_4 (т.1 а.с. 141-153)

Згідно ст.328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ст. 393 ЦК України правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним і власник майна, право якого порушено внаслідок видання правового акта, має право вимагати відновлення того становища яке існувало до видання цього акта.

Частиною 1 ст. 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно ч.1 ст.23 ЗК України в редакції, що діяла станом на момент видачі державного акту на право приватної власності на землю, яка належить позивачу, право власності на земельну ділянку посвідчується в тому числі державним актом.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою, а також повноваження органів виконавчої влади у частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок передбачені у ст. 186, 186-1 ЗК України.

Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

На виконання вищевказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за №391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, пунктом 3.12 якої передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Згідно ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

В постанові Верховного Суду від 13.12.2018 р. у справі №344/11313/14-ц зазначено, що встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Частиною 1 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. За положенням ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить в т.ч. розпорядження землями територіальної громади, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних громад.

Як вбачається із досліджених в судовому засіданні доказів, земельні ділянки відповідачів по справі ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , по межах фактичного землекористування не збігаються із земельною ділянкою згідно державного акта на право приватної власності на землю і частково накладається на земельну ділянку, якою фактично користується позивач ОСОБА_5 ..

Статтею 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

При цьому ст.155 ЗК України встановлено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Оскільки земельні ділянки відповідачів були виділені згідно рішення Ужгородської міської ради ХХII сесії IV скликання №153 від 21.11.2003 року, а державний акт на право приватної власності на землю позивача серії ЗК 015-00908, виданого Ужгородською міською радою 12 грудня 1995 року на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів від 30 червня 1995 року № 91, акт зареєстровано у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №903, тобто до видачі державних актів на право приватної власності на землю, які належать відповідачам фізичним особам, надання таких земельних ділянок за рахунок частини земельних ділянок суміжних землекористувачів без попереднього їх вилучення, є незаконним, оскільки суперечить ч.5 ст.116 ЗК України, якою передбачено, що надання земельної ділянки у користування, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після її вилучення.

Оскільки Ужгородською міською радою рішення про вилучення земельної ділянки, придбаної позивачем ОСОБА_5 для обслуговування житлового будинку, не приймалося, включення площі цієї земельної ділянки до площі земельних ділянок, переданих у власність відповідачів для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд суперечить чинному законодавству.

Відповідно до Постанови КМУ від 04 грудня 2019 року №1140 Порядок ведення державного земельного кадастру, затверджений Постановою КМУ від 17.10.2012 року, доповнений новим розділом «Оскарження рішень, дій або бездіяльності Державного кадастрового реєстратора», в тому числі п. 222, згідно якого рішення, дії або бездіяльність Державного кадастрового реєстратора можуть бути оскаржені до Держгеокадастру, його територіальних органів або до суду. З вказаними вимогами позивач до суду не звертався.

Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зі змісту ст. 89 ЦПК України слідує, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства та беручи до уваги саме обов`язок сторін довести ті обставини на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, суд розглядає справу по наявних у ній доказах.

З метою встановлення фактичного накладення меж земельних ділянок відповідачів на земельну ділянку позивача, судом призначались неодноразово за клопотанням представника позивача будівельно-технічні експертизи, однак з причин несплати витрат за проведення вказаних експертиз позивачем такі виконані не були.

Зокрема ухвалою суду від 05.02.2018 року, призначено судову земельно-технічну експертизу по справі №712/10164/12 за позовною заявою ОСОБА_5 до Ужгородської міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , третя особа Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області про визнання недійсним та скасування рішення ХХІІ сесії ІУ скликання Ужгородської міської ради № 153 від 21.11.2003 року в частині передачі у власність земельних ділянок, визнання недійсним та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки та відновлення стану земельної ділянки в межах державного акту про право власності на землю. Однак згідно повідомлення експерта від 08.05.2018 року про неможливість надання висновку№326, не було проведення оскільки експерту не було надано додаткових матеріалів.

Ухвалою суду від 03.07.2019 було призначити судову земельно-технічну експертизу по справі №712/10164/12 за позовною заявою ОСОБА_5 до Ужгородської міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , третя особа Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області про визнання недійсним та скасування рішення ХХІІ сесії ІУ скликання Ужгородської міської ради № 153 від 21.11.2003 року в частині передачі у власність земельних ділянок, визнання недійсним та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки та відновлення стану земельної ділянки в межах державного акту про право власності на землю. Однак судовим експертом матеріали справи було повернуто до суду без виконання ухвали суду у зв`язку з несплатою вартості експертизи.

З приводу клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про застосування наслідків спливу позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Позовна давність за статтею 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Йдеться про те, що протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист порушеного права судом. Згідно із ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Стаття 261 ЦК України встановлює, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатись про порушення свого права. Таким чином для визначення моменту виникнення права на позов є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про такі порушення) моменти. За змістом ст.261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її права.

Виходячи з аналізу прецедентної практики Європейського суду з прав людини щодо застосування пункту 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в аспекті «права на суд», системного тлумачення статей 256, 261 Цивільного кодексу України, суд приходить висновку, що початок перебігу позовної давності слід обчислювати від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про обидві обставини: і про порушення свого права, і про особу, яка його порушила. Ці обставини можуть стати відомі позивачу одночасно. Якщо ж ні, то початок перебігу позовної давності слід обчислювати від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про другу з них, якою зазвичай є відомості про особу порушника. Що ж до першої обставини, то вона завжди є обов`язковою, адже без порушення права позивача в нього не виникає і права на позов з метою його судового захисту. Наявність у позивача відомостей лише про одну з цих обставин як правило, це обізнаність про сам факт порушення його права не призводить до початку перебігу позовної давності.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Отже, за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі за № 6-2469цс16.

Суд вважає, що об`єктивно про факт порушення своїх прав позивач довідався згідно відповіді КП «РУМБ» від 27.03.2008 р. №142 на запит від 24.03.2008 року встановлено, що провівши обстеження та обміри земельної ділянки в АДРЕСА_1 наступним пунктом виконання робіт являється погодження меж земельної ділянки з сусідніми землекористувачами та відділом землекористування Ужгородської міської ради. При зверненні у відділ землекористування Ужгородської міської ради було встановлено, що на територію земельної ділянки гр. ОСОБА_5 у АДРЕСА_1 заходять межі інших земельних ділянок по АДРЕСА_2 , зареєстрованих під кадастровими номерами :46:003:0055, :46:003:0056, :46:003:0057, :46:003:0052.

Таким чином, строк позовної давності для звернення до суду з такими підставами для позову сплив ще у 2011 році, враховуючи наведений факт самим позивачем, та про обізнаність ним про порушення його прав.

Позивачем 08 жовтня 2007 року за правилами КАС України було подано до Ужгородського міськрайонного суду позов про визнання недійсним рішень Ужгородської міської ради та скасування актів, однак йому було відмовлено у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

В подальшому ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2009 року постанова Ужгородського міськрайонного суду скасована, провадження по справі закрито у зв`язку з непідвідомчістю справи адміністративному суду.

При цьому, суд вважає, що подання до суду позовної заяви не перериває позовної давності. У разі повернення позовної заяви в зв`язку з недодержанням правил підсудності перебіг позовної давності не переривається.

Вказаний висновок суду кореспондується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 24 травня 2017 р. у справі № 6-1763цс16, згідно якому перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

У постановах Верховного Суду України від 02.12.2015 року (№ 6-895цс15) та Верховного Суду від 28.03.2018 року (761/10946/15-ц) викладено правовий висновок про те, що за змістом статті 257, частини другої статті 264, частин четвертої, п`ятої статті 267 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися не в разі будь-якого направлення позову поштою, а здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставам.

Звернення позивача ОСОБА_5 08 жовтня 2007 року за захистом своїх прав в порядку адміністративного судочинства не перериває перебігу строків позовної давності, доказів про наявність інших поважних причин пропуску позивач суду не надав.

Крім того, ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2009 року постанова Ужгородського міськрайонного суду від 06 жовтня 2008 року була скасована, провадження по справі закрито у зв`язку з непідвідомчістю справи адміністративному суду.

До Ужгородського міськрайонного суду позивач ОСОБА_5 звернувся 28.05.2012 року, тобто понад три роки навіть після того як ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2009 року йому було роз`яснено про необхідність звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з положень абзацу 3 пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», де вказано: встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Наслідками пропущення строку позовної давності є відмова у задоволенні позову (стаття 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Посилання позивача на те, що на п.4 ч.1 ст. 268 ЦКУ позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності є помилковим. Оскільки пункт 4 частини першої статті 268 виключено на підставі Закону № 4176-VI від 20.12.2011.

Згідно з приписами ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З врахуванням вищевикладених обставин, поданих заяв відповідачів про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_5 до Ужгородської міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , третя особа Г оловне управління Держгеокадастру в Закарпатській області про визнання недійсним та скасування рішення XXII сесії IV скликання Ужгородської міської ради № 153 від 21.11.2003 року в частині передачі у власність земельних ділянок, визнання недійсним та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки та відновлення стану земельної ділянки в межах державного акту про право власності на землю слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

В силу положень ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 64 Конституції України, статтями 257, 267, ЦК України, статтями 3, 4, 12, 13, 19, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до Ужгородської міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , третя особа Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області про визнання недійсним та скасування рішення XXII сесії IV скликання Ужгородської міської ради № 153 від 21.11.2003 року в частині передачі у власність земельних ділянок, визнання недійсним та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки та відновлення стану земельної ділянки в межах державного акту про право власності на землю - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош