П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року м. Київ

Справа № 22-1622 Головуючий у1-й інстанції - Макаренко І. О.

Унікальний № 242/1040/19 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Гулієва М. Д. о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Савельєвої Анни Миколаївни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання вчинити дії,-

у с т а н о в и л а:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 пред`явила в суд позов до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Савельєвої А. М., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання вчинити дії, в якому просила зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» Савельєву А. М. внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ товариства «КБ «Український фінансовий світ», як вимоги, що підлягають задоволенню у другу чергу: вимоги на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва № 757/19693/16-ц від 26 грудня 2016 року на суму 14 042 грн 87 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, недоплаченої суми компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки в розмірі 2 293 грн 87 коп., а також вимоги щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку, розрахованої в період з 26 грудня 2016 року по день постановлення рішення, та подати зазначену інформацію до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.1-5).

Позов обґрунтовувала тим, що заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва № 757/19693/16-ц від 26 грудня 2016 року задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» та стягнуто на її користь 14 042 грн 87 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 2 293 грн 87 коп. недоплаченої суми компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки, а всього - 16 836 грн 74 коп.

Рішення перебувало на виконанні в Оболонському РВДВС м. Києва, однак у зв`язку з початком процедури ліквідації банку виконавче провадження було закінчене, а виконавчий лист - передано до ліквідатора банку, повноваження якого станом на день подання позову покладено на ОСОБА_2 .

Однак позивачеві не було надано офіційного підтвердження про внесення її вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ товариства «КБ «Український фінансовий світ», незважаючи на неодноразові звернення до відповідачів, що стало підставою для пред`явлення позову.

Позивач вважає дії відповідача щодо невіднесення зазначених кредиторських вимог до 2-ї черги такими, що не відповідають вимогам Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", вимогам Конвенції № 173 Міжнародної організації праці 1992 року про захист вимог працівників у випадку неплатоспроможності роботодавця", а також вимогам закону щодо обов`язковості судових рішень, тому позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Савельєвої А. М., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Суд зобов`язав уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Савельєву А. М. внести до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» як вимоги, що підлягають задоволенню у другу чергу: вимоги на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва № 757/19693/16-ц від 26 грудня 2016 року на суму 14 042 грн 87 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, недоплаченої суми компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки в розмірі 2 293 грн 87 коп., а також вимоги щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку, розрахованої в період з 26 грудня 2016 року по день постановлення рішення, та подати зазначену інформацію до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

При ухваленні рішення районним судом стягнуто з уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» Савельєвої А. М., та з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у дохід держави судовий збір у розмірі по 384 грн 20 коп. з кожного.

В частині вимог про внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» судом відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю (а.с.171-188).

В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до суду не надходило.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення учасників справи: представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Сидоренко Ю. А., яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити; представника позивача адвоката Косун В. А., яка визнала апеляційну скаргу в частині порушення районним судом вимог процесуального закону при ухваленні рішення по суті справи у підготовчому судовому засіданні та просила суд скасувати оскаржуване відповідачем рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позову в редакції заяви про зміну предмету позову, поданої 20 вересня 2019 року, тобто після ухвалення оскаржуваного рішення, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва № 757/19693/16-ц від 26 грудня 2016 року задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» та стягнуто на її користь 14 042 грн 87 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 2 293 грн 87 коп. недоплаченої суми компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки, а всього: 16 836 грн 74 коп.

На виконання цього рішення, яке набрало законної сили 07 червня 2017 року, 31 липня 2017 року було видано виконавчий лист № 757/19693/16-ц, на підставі якого було відкрите виконавче провадження № 55046376 в Оболонському РВДВС м. Києва.

23 листопада 2017 року виконавче провадження № 55046376 було закінчене постановою державного виконавця Оболонського РВДВС м. Києва на підставі п. 8 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» а виконавчий лист передано до ліквідатора банку, повноваження якого станом на день вирішення справи районним судом покладено на ОСОБА_2 .

На підставі постанови Правління Національного банку України від 14 серпня 2014 року № 491 «Про віднесення ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 14 серпня 2014 року № 69 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Український фінансовий світ», згідно з яким з 15 серпня 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» Гончарова С. І.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 10 листопада 2014 року № 417 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Український фінансовий світ», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13 листопада 2014 року № 119 "Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» Гончарова С. І.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 листопада 2015 року № 201 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» на 2 роки - до 12 листопада 2017 року включно, з делегуванням повноважень ліквідатора Оберемку Р. А .

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1138 від 19 квітня 2018 року делеговано повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Савельєвій А. М. на строк з 20 квітня 2018 року до 12 листопада 2018 року включно.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03 вересня 2018 року № 2430 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» строком на один рік з 13 листопада 2018 року до 12 листопада 2019 року включно.

Водночас відповідно до зазначеного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Український фінансовий світ», у тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами ОСОБА_2 строком на один рік з 13 листопада 2018 року до 12 листопада 2019 року включно.

У зв`язку з ліквідацією ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» отримання належних позивачу грошових сум шляхом їх примусового стягнення в порядку, визначеному ЗУ «Про виконавче провадження» стало неможливим, оскільки щодо банків, які перебувають в стані ліквідації, виконавче провадження не здійснюється. В такому випадку, стягувач отримує задоволення своїх вимог в порядку, встановленому ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

31 січня 2019 представник позивача ОСОБА_4 звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Савельєвої А. М. із адвокатським запитом, в якому просив надати інформацію щодо включення кредиторських вимог ОСОБА_1 по заробітній платі на загальну суму 16 836 грн 74 коп. до 2-ї черги вимог кредиторів, як кредитора, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Адвокатський запит було отримано адресатом (а.с.30-31).

05 лютого 2019 представник позивача ОСОБА_4 звертався з аналогічним адвокатським запитом до директора Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_7 Адресат також отримав адвокатський запит (а.с.32-33).

Однак відповіді на жоден із адвокатських запитів надано не було.

За таких обставин, задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Агрокомплекс проти України» (CJSC Agrokompleks v. Ukraine, № 23465/03, 06 листопада 2011 року) міститься висновок суду про те, що існування заборгованості, яка підтверджена обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для законного сподівання на виплату такої заборгованості, і становить майно цієї особи в розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції. Відсутність у заявника можливості домогтися виконання винесеного на його користь судового рішення становить втручання у право мирне володіння майном в розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції, зазначає ЄСПЛ також в рішенні у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine, № 40450/04, 15 жовтня 2009 року).

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд виходить з наступного.

Статтями 48, 49 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначені повноваження уповноваженої особи Фонду, які вона здійснює з дня свого призначення, до яких, зокрема, до компетенції Уповноваженої особи відноситься складання реєстру акцептованих вимог кредиторів (внесення змін до нього) та здійснення заходів щодо задоволення вимог кредиторів.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює заходи серед яких визначення суми заборгованості кожному кредитору та їх віднесення до певної черги погашення; відхилення вимог в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складення реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Частиною 1 ст. 52 Закону визначено, що кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 1) зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п`ятої статті 12 цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім`я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності); 7) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 8) вимоги за субординованим боргом.

Згідно ст. 5, 6 Конвенції №173 Міжнародної організації праці 1992 року про захист вимог працівників у випадку неплатоспроможності роботодавця (ратифікована Україною відповідно до Закону України від 19 жовтня 2005 року № 2996-IV) у випадку неплатоспроможності роботодавця вимоги працівників, які випливають із трудових відносин, захищаються за допомогою привілею так, що їх задовольняють за рахунок активів неплатоспроможного роботодавця до того, як непривілейованим кредиторам може бути виплачена їхня частка.

Привілей охоплює принаймні: a) вимоги працівників щодо виплати їм заробітної плати за встановлений період, який не може бути меншим, ніж три місяці, і який передує неплатоспроможності чи припиненню трудових відносин; b) вимоги працівників щодо виплати їм заробітної плати за роботу у вихідні дні та заробітної плати за час відпустки, яка є належною до виплати у зв`язку з роботою, що виконувалась упродовж року, в якому мали місце неплатоспроможність або припинення трудових відносин, а також упродовж попереднього року; c) вимоги працівників щодо виплати їм грошових сум, належних до виплати у зв`язку з іншими видами оплачуваної відсутності на роботі за встановлений період, який не може бути меншим, ніж три місяці, і який передує неплатоспроможності чи припиненню трудових відносин; d) вимоги працівників щодо виплати їм вихідної допомоги, належної до виплати у зв`язку з припиненням трудових відносин.

Велика палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 серпня 2018 року під час розгляду справи № 127/10129/17, провадження № 14-254 цс 18 погодилась з тим, що вимоги кредитора про стягнення середнього заробітку за час затримання розрахунків при звільнення мають включатися відповідно до положень ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів», як вимоги, що підлягають задоволенню у другу чергу.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 2 Закону уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до частини третьої статті 37 Закону уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду.

29. Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження органів управління банку, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів (пункти 1,3 частини першої статті 48 Закону).

Таким чином, з початком процедури ліквідації уповноважена особа Фонду є представником банку, який ліквідується, та здійснює під час ліквідаційної процедури повноваження органів управління банку. Банк зберігає свою правосуб`єктність юридичної особи та статус самостійного суб`єкта господарювання до завершення процедури його ліквідації і внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Отже уповноважена особа Фонду за своїм правовим статусом є представником Фонду, діє в межах повноважень, наданих Фондом, отримує визначену Фондом оплату, несе відповідальність перед Фондом, тоді як за дії такої особи перед іншими суб`єктами правовідносин відповідальність несе Фонд.

Уповноважена особа Фонду у правовідносинах з іншими особами виступає як представник Фонду у межах делегованих ним повноважень. Уповноважена особа Фонду представляє Банк у межах делегованих Фондом повноважень. Тобто вона не виступає як фізична особа, яка захищає власні права чи інтереси.

Разом з тим, Банк що ліквідується, - ПАТ «КБ «Український фінансовий світ», на час розгляду справи районним судом не втратив свого статусу юридичної особи, оскільки у частині другій статті 104 ЦК України вказано, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

У частині третій статті 53 Закону № 4452-VI вказано, що ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 757/56680/16-ц викладені наступні висновки щодо застосування норм права.

Законом № 4452-VI встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України (далі - НБУ), визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв`язку зі створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та НБУ (стаття 1 Закону № 4452-VI).

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 3 Закону № 4452-VI Фонд є юридичною особою публічного права, економічно самостійною установою, яка не лише виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, але і функції у сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Процедура ліквідації банків передбачена розділом VIII Закону № 4452-VI.

Відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону № 4452-VI протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано повноваження щодо складання реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Організація заходів з підготовки задоволення вимог кредиторів, формування ліквідаційної маси, продаж майна банку відповідно до вимог статей 49, 50, 51 Закону № 4452-VI покладена на Фонд.

Можна зробити висновок, що у даних правовідносинах зі складання реєстру акцептованих вимог кредиторів та організації заходів з їх задоволення Фонд виступає як від імені банку, що ліквідується, так і діє при вирішенні певних питань як орган, уповноважений на ліквідацію банку, однак при цьому жодних владних повноважень щодо заявника, який захищає свої майнові права, не вчиняє.

Процедура ліквідації банків є специфічною.

Відповідно до частини четвертої статті 110 ЦК України особливості ліквідації банків встановлюються законом про банки і банківську діяльність.

Спеціальними законами у сфері ліквідації банків є Закон № 4452-VI та Закон України від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» (далі - Закон № 2121-III).

Законом № 2121-III передбачено, що саме він та Закон № 4452-VI застосовуються при ліквідації банків.

У статті 2Закону № 2121-III термін «ліквідація банку» вживається у такому значенні: це процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону № 4452-VI.

Згідно зі статтею 3 Закону № 2121-III він (Закон) регулює відносини, що виникають під час заснування, реєстрації, діяльності, реорганізації та ліквідації банків.

У статтях 76 та 77 цього Закону вказано, що банк може бути ліквідований у разі відкликання НБУ банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією Фонду.

Порядок відкликання банківської ліцензії у банку, що ліквідується за ініціативою власників, визначається нормативно-правовими актами НБУ.

Разом з тим Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на склад сторін у даній справі.

Позивач зазначив і суди погодилися, що відповідачами у справі є Фонд та його уповноважена особа.

Однак вказаний склад не відповідає вимогам цивільного судочинства.

У частині першій статті 26 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах попередніх інстанцій) та частині першій статті 42 ЦПК України (у редакції від 03 жовтня 2017 року) зазначено, що у спорах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах попередніх інстанцій) та частини першої статті 48 ЦПК України (у редакції від 03 жовтня 2017 року) сторонами у цивільному процесі (у справах позовного провадження) є позивач і відповідач.

Згідно з частиною другою статті 30 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах попередніх інстанцій) позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Аналогічна вимога передбачена і у частині другій статті 48 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року.

Можна зробити висновок, що фізична особа у цивільному судочинстві може виступати стороною у справі у разі спору щодо її особистої участі у цивільних правовідносинах.

У даній справі одним із відповідачів є уповноважена особа Фонду.

Відповідно до пункту 17 статті 2 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії з забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

У статті 35 Закону № 4452-VI передбачено вимоги до уповноваженої особи Фонду.

Згідно з частиною першою вказаної статті тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банк (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора чи ліквідатора уповноваженій особі Фонду.

У частині шостій названої статті вказано, що оплата праці уповноваженої особи Фонду здійснюється Фондом у межах затвердженого штатного розпису.

Відповідно до частини восьмої статті 35 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду у своїй діяльності підзвітна Фонду, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи Фонду щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Крім того, у частині другій статті 37 Закону № 4452-VI щодо повноважень уповноваженої особи Фонду зазначено, що Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень мають певні права. Уповноважена особа Фонду: 1) діє без довіреності від імені банку, що ліквідується; 2) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; 3) виконує організаційно-розпорядчі функції для реалізації процедури ліквідації банку; 4) здійснює повноваження Фонду, визначені цим Законом та делеговані їй Фондом; 5) звітує про результати своєї роботи перед виконавчою дирекцією Фонду.

У частині п`ятій статті 45 Закону № 4452-VI передбачено, що кредитори заявляють свої вимоги до банку саме уповноваженій особі Фонду лише у разі її призначення та делегування Фондом повноважень щодо складання реєстру акцептованих вимог кредиторів.

У статті 47 Закону № 4452-VI визначені вимоги щодо організації роботи уповноваженої особи Фонду у процедурі ліквідації банку. Зазначено, що рішення уповноваженої особи обов`язкові для виконання працівниками банку, що ліквідується, здійснення повноважень органів управління банку може бути делеговане тільки одній уповноваженій особі.

Проаналізувавши процедуру визначення уповноваженої особи Фонду, обсяг її повноважень, порядок оплати праці, Велика Палата Верховного Суду вважає, що уповноважена особа Фонду за своїм правовим статусом є представником Фонду, діє у межах повноважень, наданих Фондом, отримує визначену Фондом оплату, несе відповідальність перед Фондом, тоді як за дії такої особи перед іншими суб`єктами правовідносин відповідальність несе Фонд.

Уповноважена особа Фонду у правовідносинах з іншими особами виступає як представник Фонду у межах делегованих ним повноважень. Уповноважена особа Фонду представляє Банк у межах делегованих Фондом повноважень. Тобто вона не виступає як фізична особа, яка захищає власні права чи інтереси.

Разом з тим Банк, що ліквідується, не втратив свого статусу юридичної особи, оскільки у частині другій статті 104 ЦК України вказано, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

У частині третій статті 53 Закону № 4452-VI вказано, що ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Слід врахувати, що вимоги, заявлені позивачем, безпосередньо стосуються інтересів Банку.

Тому при розгляді справи суди повинні визначитися зі складом її учасників.

Ураховуючи вищенаведені висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у контексті обставин даної справи, апеляційний суд доходить висновку, що позов пред`явлений до неналежного відповідача.

У даній справі вимоги, що заявлені ОСОБА_1 , безпосередньо стосуються інтересів Банку (ПАТ «КБ «Український фінансовий світ»), однак указана особа не залучена до участі у справі в якості відповідача. Одночасно у якості відповідачів виступають Фонд та уповноважена особа Фонду, котра у даних правовідносинах не виступає як фізична особа, яка захищає власні права чи інтереси, а є лише представником Банку у межах делегованих Фондом повноважень.

З огляду на викладене, доводи скарги стосовно того, що виходячи зі змісту позовних вимог, належним відповідачем у справі має бути ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Український фінансовий світ», можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, пред`явленого до неналежного відповідача - уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Савельєвої Анни Миколаївни. Вирішення спору лише за участі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб без залучення до справи у якості відповідача ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» є неможливим.

З огляду на таке аргументи апеляційної скарги відповідача щодо порушення районним судом норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення у підготовчому засіданні не розглядаються апеляційним судом як окрема підстава для його скасування.

Висловлені під час судового засідання усні аргументи представника позивача про те, що указане процесуальне порушення є підставою для ухвалення апеляційним судом нового рішення про задоволення позову в редакції заяви про зміну предмету позову, поданої 20 вересня 2019 року, тобто після ухвалення оскаржуваного рішення, не можуть бути прийняті апеляційним судом з огляду на таке.

По-перше, суд констатує той факт, що рішення позивачем не оскаржується, подана ОСОБА_1 через адвоката Косун В. А. апеляційна скарга повернута стороні як неподана у зв`язку з несплатою судового збору за її подання.

По-друге, з матеріалів справи убачаються наступні обставини перебігу провадження у справі.

Відповідно до змісту ухвали Шевченківського районного суду від 12 липня 2019 року у даній справі відкрито загальне провадження та призначено підготовче засідання на 06 серпня 2019 року (а.с.86).

01 серпня 2019 року до районного суду надійшов відзив Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.96-108).

Відповідно до змісту протоколу судового засідання від 06 серпня 2019 року (а.с.117), судове засідання було проведене за участю представників обох сторін, які давали пояснення суду. У даному судовому засіданні було ухвалено рішення по суті спору.

Запис судового засідання технічними засобами на диску серії № 1156 відсутній. У протоколі міститься відмітка, що технічна фіксація не здійснюється з огляду відсутність учасників справи та одночасно вказано, що у судовому засіданні були присутні представник позивача Косун В. А. та представник відповідача ОСОБА_6 , які давали пояснення суду.

Зауважень на протокол судового засіданні від 06 серпня 2019 року в порядку ст. 249 ЦПК України учасниками справи не подавалось.

Ураховуючи наведене у контексті положень ч.6 ст. 367 ЦПК України, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для ухвалення нового рішення щодо позову ОСОБА_1 в редакції заяви про зміну предмету позову, поданої 20 вересня 2019 року, тобто після ухвалення оскаржуваного рішення.

Одночасно суд апеляційної інстанції акцентує увагу на такому.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно зі ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

У ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку, зокрема, припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту).

Під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, зокрема, грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

У даній справі Постановою Правління НБУ від 10 листопада 2014 року № 417 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13 листопада 2014 року № 119 "Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку".

ОСОБА_1 у квітні 2016 року, тобто в період ліквідаційної процедури, подала до суду позов до ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» без повідомлення суду тієї обставини, що Банк-відповідач перебуває у процедурі ліквідації.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року, щодо виконання якого під час ліквідаційної процедури заявлено у даній справі, ухвалене судом за згодою позивача без участі відповідача - є заочним.

Наслідки початку процедури ліквідації банку передбачені у статті 46 Закону № 4452-VI. Частина друга вказаної статті передбачає, що з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку.

А у частині першій у статті 48 зазначеного Закону вказано, що Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює, зокрема, такі повноваження: 1) здійснює повноваження органів управління банку; 3) здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; 5) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю.

Отже наслідком початку процедури ліквідації банку є делегування Фондом уповноваженій особі з дня початку процедури ліквідації банку компетенції зі здійснення повноважень органів управління банку, складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, здійснення заходів щодо задоволення вимог кредиторів, звільнення працівників банку відповідно до законодавства України про працю.

Вимоги щодо включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ товариства «КБ «Український фінансовий світ» другої черги вимог на суму 14 042 грн 87 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та недоплаченої суми компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки в розмірі 2 293 грн 87 коп. ОСОБА_1 під час розгляду Печерським районним судом м. Києва справи № 757/19693/16-ц не заявлялись.

З наявних у розпорядженні суду письмових доказів беззаперечно не убачається, що виданий на підставі заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року виконавчий лист № 757/19693/16-ц, за яким було відкрите виконавче провадження № 55046376 в Оболонському РВДВС м. Києва, був направлений для виконання до ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» в особі уповноваженої особи Фонду.

Надана позивачем на підтвердження цієї обставини копія супровідного листа від 23.11.2017 на адресу трьох осіб не містить у додатках виконавчого листа (а.с.25, 72).

У розпорядженні суду також немає беззаперечних доказів того, що копія заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року у справі № 757/19693/16-ц була отримана (від Печерського районного суду м. Києва та/чи від ОСОБА_1 ) ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» в особі уповноваженої особи Фонду для виконання шляхом включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ товариства «КБ «Український фінансовий світ» другої черги.

Надані позивачем на підтвердження заявленого позову адвокатські запити, датовані січнем 2019 року, стосуються надання інформації щодо отримання уповноваженою особою Фонду виконавчого листа, як наслідок, щодо включення до реєстру акцептованих вимог другої черги, щодо розміру кредиторських вимог (а.с.30, 33, 35)

Водночас з наданих позивачем суду відповідей на ці запити убачається, що станом на лютий 2019 року (період подання позову) ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» в особі уповноваженої особи Фонду не мав у своєму розпорядженні ні виконавчого листа ні рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року у справі № 757/19693/16-ц (а.с.142, 144, 148), тому не мав підстав для включення указаних вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Доказів того, що ОСОБА_1 (особисто або через представника) зверталась з відповідними заявами про включення її на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року у справі № 757/19693/16-ц до реєстру акцептованих вимог кредиторів другої черги, у розпорядженні суду також немає.

За правилами ч.1 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч.2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Ураховуючи наведене, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

За правилами ст. 141 ЦПК України при ухваленні нового рішення про відмову в позові з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 881 грн. 50 коп. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги (а.с.200).

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (; адреса місця знаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17) 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну) грн. 50 коп. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 січня 2020 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома