КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
===================================================================
Провадження №22-ц/824/897/2020 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2018 року позивач звернулася до суду першої інстанції з вказаним позовом посилаючись на те, що 31 січня 2015 сторони уклали шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_1 . Рішенням суду від 04 квітня 2018 шлюб між сторонами розірвано та визначено місце проживання дитини з позивачем.

На день звернення до суду з позовом малолітній син проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач знаходиться у декретній відпустці і не має змоги повноцінно працювати, а відповідач після припинення шлюбних відносин ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні та утриманні дитини.

Відповідач є дуже забезпеченою людиною, проте свої доходи умисно приховує. Він є директором і одним із засновників та кінцевих бенефіціарних власників Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Інвест Груп», яке протягом 2016-2017 років стало переможцем двох тендерів на загальну суму 1 938 900 грн. Окрім українського громадянства, відповідач має громадянство Угорщини, де у нього також є своя фірма. Відповідачу на праві власності належить автомобіль Тойота Кемрі, 2013 р.в., та земельна ділянка у м. Тячеві, він має рахунки в банківських установах, у м. Києві винаймає житло за ціною приблизно 17 000 грн.

На підставі викладеного, просила суд стягнути з відповідача аліменти на сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 10000 грн. щомісячно, з урахуванням індексації, починаючи стягнення з дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24 червня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень, щомісячно, починаючи з 25 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги вказує на те, що висновки суду щодо стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. не відповідають обставинами, оскільки в матеріалах справи відстутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження майнового стану відповідача у справі, не надано доказі на підтвердження того, що відповідач є засновником юридичних осіб як в Україні, так і в Угорщині, доказів про відкритті банківські рахунки на ім`я відповідача, та надано суду неіснуючий договір оренди квартири. Натомість належним чином підтвердженими є ті обставини, що у власності відповідача є дві земельні ділянки, разом з цим ці земельні ділянки не використовуються відповідачем та не приносять доходу.

У зв`язку з тим, що відповідач не брав участь при розгляді справи у суді першої інстанції, то був позбавлений можливості надати суду довідку про доходи за шість місяців, відповідно до якої місячний дохід відповідача становить 4173 грн.

Також відповідача в апеляційній скарзі зазначає, що він є найманим працівником та працює згідно з трудовим договором, а тому суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, виходячи з середньої заробітної плати працівника для місцевості в якій проживає відповідач, тоді як аліменти з працюючого повинні вираховуватися в частині від його заробітку (доходу).

Щодо наданого суду договору оренди від 16 вересня 2017 року, то з його змісту вбачається, що він був укладений строком до 30 вересня 2018 року, тобто станом на день звернення до суду з позовом дія договору закінчилася, відповідно позивачем не надано суду належний та допустимих доказів, що наданий суду договір є дійсним та що відповідач сплачує орендну плату в розмірі 17000 грн.

Окрім того, відповідач стверджує, що подавав до суду першої інстанції заяву про зупинення провадження у справі до закінчення розгляду справи про відібрання дитини, справа №753/9543/19 (вказана заява з невідомих відповідачу причин відсутня в матеріалах справи), стверджуючи при цьому, що дитина, на час розгляду справи про стягнення аліментів, не проживає разом з матір`ю, а надана суду довідка №4747 від 16 грудня 2016 року про те, що дитина проживає разом з позивачем, не може бути належним та допустимим доказом, оскільки була видана задовго до розірвання шлюбу.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на дитину ОСОБА_1 у розмірі 1626 грн. за період з 25 жовтня 2018 року по 25 травня 2019 року, а в задоволенні решти позовних вимог відмовити, оскільки дитина проживає разом з відповідачем.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, відзив на апеляційну скаргу у письмовій формі на адресу суду апеляційної інстанції не надходив. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 січня 2020 року справу було призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з урахуванням наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 січня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб (а.с. 14).

Відповідно до свідоцтва про народження, ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син ОСОБА_1 (а.с. 15).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року шлюб сторін розірвано та визначено місце проживання малолітньої дитини з матір`ю.

Відповідач є власником двох земельних ділянок площею 0, 0699 га та 1,8 га в Тячівському районі Закарпатської обл. (а.с. 29-30).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей, загальних засад цивільного законодавства як розумність та справедливість, та дійшов висновку, що при визначенні розміру аліментів необхідно відштовхуватися з середньої заробітної плати працівника для місцевості, де проживає відповідач (м. Київ), а тому вважає обґрунтованим стягнення аліментів в розмірі 4000 грн., що становить приблизно 1/4 частину статистично визначеної середньої заробітної плати по м. Києву за травень 2019 р. (15157 грн.).

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з вказаними доводами суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1, ч. 3 ст. 181 СК України способи утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Окрім цього, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, чинне законодавство України не містить вимоги щодо визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач може сплачувати визначений нею розмір аліментів у 10000 грн., також не в позовній заяві не зазначала про те, яка орієнтовна сума необхідна на місяць для утримання дитини, не надала суду доказів на підтвердження того, що у власності відповідача наявний автомобіль, не надала суду доказів на підтвердження того, що відповідач є одним із засновників та кінцевих беніфіціарних власників ТОВ «СП Інвест Груп», має власне підприємство в Угорщині та банківські рахунки, відкриті на ім`я відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не брав участі при розгляду справи у суді першої інстанції та не мав можливості надати суду довідку про доходи за останні шість місяців, то суд апеляційної інстанції не приймає долучену до апеляційної скарги довідку про доходи, оскільки з матеріалів справи вбачається, що представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 ознайомлювався з матеріалами справи (а.с. 53), ОСОБА_1 подавав до суду заяву про відкладення судового засідання, яке було призначено на 07 лютого 2019 року (а.с 77), а також ОСОБА_1 був присутнім під час судового засідання, яке було призначено на 11 квітня 2019 року, що підтверджується протоколом судового засідання (а.с. 82). Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 було відомо про наявність судового провадження в якому він є відповідачем, останній брав участь у справі, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави вважати, що ОСОБА_1 не міг надавати суду заперечення щодо позову та докази, які б спростовували доводи позивача у справі та не навів суду обґрунтованих підстав, що унеможливлювати останнього користуватися своїми процесуальними правами щодо подання доказів до суду.

Окрім того, твердження відповідача на те, що дитина проживає разом з ним не відповідають дійсності, оскільки за даними Єдиного державного реєстру судових рішень у справі №753/9543/19 Дарницьким районним судом м. Києва 15 липня 2019 року було ухвалено рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Тячівської районної державної адміністрації про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання та відібрання у ОСОБА_1 малолітню дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано негайно повернути дитину матері ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою Київського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2019 року у справі №753/9543/19 було залишено без змін.

На підставі викладеного колегії суддів вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи, динаміки значення базового соціального стандарту, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. на дитину протягом тривалого часу забезпечуватимуть грошове утримання дитини. Визначений судом першої інстанції розмір аліментів узгоджуватиметься з вимогами чинного законодавства України, відповідатиме інтересам дитини, покриватиме суттєву частину витрат на дитину і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача.

Окрім того, такий розмір аліментів забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини та не порушуватиме правила щодо дотримання загалом паритету (рівності) батьків у виконанні обов`язку щодо матеріального утримання дитини.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах тощо.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375 України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментівзалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді: