Справа №265/9476/18
Провадження №2/265/77/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Гноєвого С. С.,

за участю секретаря судового засідання Федорової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Чепурного С.В.

В С Т А Н О В И В:

До Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 23 серпня 2018 року відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача грошові кошти у розмірі 100000 гривень на власні потреби та надав розписку про отримання указаних грошових коштів, в якій зобов`язався повернути їх позивачу до 28 вересня 2018 року. Станом на час звернення до суду із позовною заявою, а саме 13 листопада 2018 року відповідач свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконав, у зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь заборгованість у розмірі 100000 гривень, а також судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позові та просив позов задовольнити. Крім того позивач зазначив, що зі слів відповідача, останній брав у нього грошові у сумі 100000 гривень для придбання автомобіля, розписку писав власноруч і в обумовлений строк грошові кошти не повернув.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог позивача, посилаючись на те, що відповідач перебував у трудових відносинах із позивачем і написання боргової розписки було обов`язковою умовою прийняття на роботу, оскільки він мав справу з товарно-матеріальними цінностями. Працевлаштування було неофіційне і розписки він спочатку писав на ім`я бухгалтера, а на великі суми на ім`я позивача. Грошові кошти по вказаній розписці він від позивача не отримував, але не заперечував, що розписка написана ним власноруч та в ній стоїть його підпис. При написанні розписки ніякого тиску на нього не оказувалось, з приводу протиправних дій позивача по справі до правоохоронних органів він не звертався.

Ухвалою суду від 10 грудня 2018 року відкрите спрощене позовне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та у справі призначене відкрите судове засідання.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом досліджуються представлені позивачем та відповідачем письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які вони посилаються, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частина 1 ст.82 ЦПК України передбачає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно з ч.1 ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що 23 серпня 2018 року ОСОБА_2 написано розписку наступного змісту « ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , 18 марта 1990 года рождения (паспорт серии НОМЕР_1 , выдан ОСОБА_5 УМВД Украины в Донецкой области 18 августа 2006 года, зарегистрированный по адресу: АДРЕСА_1 , ИНН НОМЕР_2 ) настоящей распиской удостоверяю, что 23 августа 2018 года, получил в долг непосредственно у гражданина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рождения, (паспорт серии НОМЕР_3 , выдан Орджоникидзевским РО Мариупольського ГУ УМВД Украины в Донецкой области 08 октября 1999 года, зарегистрированный по адресу: АДРЕСА_2 , ИНН НОМЕР_4 ) денежную сумму в размере 100000 (сто тысяч) гривен. Вышеуказанную сумму денежных средств в размере 100000 (сто тысяч) гривен я обязуюсь возвратись гражданину ОСОБА_1 28 сентября 2018 года. Написано собственноручно, добровольно, без принуждения и обременения. 23.08.2018 года, подпись». (а.с.4)

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язання з повернення позичених коштів у визначений розпискою строк не виконане.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права кредитора.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (частина перша статті 1051 ЦК України).

Оскільки в матеріалах справи відсутні відомості щодо оспорення відповідачем в установленому порядку документа, який виданий ним кредитору за договором позики, суд приходить до висновку, що такий мав місце.

Відповідачем не надано суду будь - яких доказів того, що ним були виконані умови укладеного договору позики, а сам по собі факт перебування відповідача ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_1 в трудових відносинах не спростовує факт укладання між ними договору позики від 23.08.2018 року.

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач не виконав умов укладеного із ОСОБА_1 договору позики, оформленого розпискою, оскільки у визначений сторонами у договорі строк кошти не повернув, необхідно дійти висновку про те, що позивач ОСОБА_1 має право вимагати повернення всієї суми позики, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

При подачі позову до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1000 грн. і такий у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 202, 207, 526, 629, 1046, 1047, 1051 ЦК України, ст. ст. 5, 12, 13, 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики від 23 серпня 2018 року у сумі 100000 (сто тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1000 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у випадках, передбачених ст. 354 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Повний текст судового рішення складено 22 січня 2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса проживання: АДРЕСА_3 , ІПН: НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_4 , ІПН: НОМЕР_2 .

Суддя С.С. Гноєвой