Справа № 331/3549/18
Провадження № 2 /331/27/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Жукової О.Є.

за участю секретаря - Качан К.К.

представника позивача - ОСОБА_1

позивача - ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка в травні 2018 року звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3 , в якому просила встановити факт прийняття нею спадщини після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді 1/9 частини квартири АДРЕСА_1 , та після смерті діда ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на 5/18 частини квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що оскільки на момент смерті батька ОСОБА_6 вона була неповнолітньою , то в силу вимог ст. 535 ЦК УСРСР ( ст. 1268 ЦК України) мала обов`язкову частину на спадкове майно у вигляді 1/9 частини спадкового майна і фактично вважалася такою, що прийняла спадщину. Крім того, позивачка зауважила на те, що має право на спадщину у вигляді 1/6 частини квартири після смерті померлого діда ОСОБА_7 ..

Оскільки нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на частку спадщини, звернулася до суду за захистом порушеного права.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2018 року провадження по справі відкрите, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 13 листопада 2018 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_5 ..

05 грудня 2018 року позивачка надала уточнену позовну заяву до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , в якій зменшила позовні вимоги, та з підстав викладених у первісному позові просила суд встановити факт прийняття нею спадщини після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за нею право власності на 1/9 частини квартири АДРЕСА_1 .

У вступному слові позивачка та її представник підтримали уточнену позовну заяву, наполягали на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 позов не визнав в повному обсязі, в задоволенні позовних вимог просив відмовити з огляду на неможливість застосування до спірних правовідносин положень ЦК України 2001 року та не прийняття позивачкою спадщини після смерті батька.

Відповідач ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, відзив на позов не надав, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність, на підставі доказів наявних в матеріалах справи.

Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уклали шлюб 15 квітня 1988 року.

Під час цього шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася позивачка ОСОБА_2 . Свідоцтвом про народження підтверджено, що батьком позивачки є ОСОБА_6 ..

23.06.1992 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 був розірваний. З цього часу позивачка проживала окремо від батька разом з матір`ю.

ІНФОРМАЦІЯ_6 батько позивача ОСОБА_6 помер.

Відповідно до свідоцтва № 344 про право власності на житло від 05.10.1998 року квартира АДРЕСА_1 , належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 .

Після смерті ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини звернулася його мати ОСОБА_11 , яка 22.11.2006 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку майна ОСОБА_6 , яке складається із 1/ 3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1 /2 частку спадкового майна на ім`я ОСОБА_10 не видавалося.

Також , матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_10 . Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у якій померлий був зареєстрований.

При житті, 21.11.2005 року ОСОБА_10 склав заповіт, який був посвідчений Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою за реєстровим номером: 3-1734, яким належне йому майно у вигляді частки в вищезазначеній квартирі, заповідав позивачу ОСОБА_5 .

Спадкоємцем, що має право на обов`язкову частку в спадковому майні в порядку ст. 1241 ЦК України, була ОСОБА_11 - непрацездатна дружина спадкодавця.

09 червня 2006 року до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори подана ОСОБА_11 заява про прийняття спадщини за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 чоловіка - ОСОБА_10 , яка була зареєстрована за № 416 та на її підставі заведено спадкову справу № 299/2006 .

31 жовтня 2006 року до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори подана ОСОБА_5 заява про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим Четвертою запорізькою державною нотаріальною конторою 21 листопада 2005 року за реєстровим № 3-1734 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 - ОСОБА_10 , яка була зареєстрована за № 833 та долучена до спадкової справи № 299/2006 .

22 листопада 2006 року Четвертою Запорізькою державною нотаріальною контрою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим № 3-1727, згідно зі ст. 1241 Цивільного кодексу України дружині померлого ОСОБА_11 на 1/2 (одну/другу) частку 1/2 (однієї/другої) частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з яких 1/3 (одна/третя) частина квартири належала спадкодавцю, 1/6 (одна/шоста) частина квартири належала ОСОБА_6 , сину, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , спадкоємцем після якого був ОСОБА_10 , батько, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав .

Постановою державного нотаріуса Четвертої Запорізької нотаріальної конторі Бережко С.М. від 30.01.2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ОСОБА_5 не був наданий документ, що посвідчує власності спадкодавця на належну йому частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 , видане Жовтневою районною адміністрацією Запорізької міської ради 05 жовтня 1998 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2018 року у справі 331/1526/18 визнано за ОСОБА_5 право власності, в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_10 , на 1 /4 частку квартири , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_8 померла ОСОБА_11 .

Після смерті своєї бабусі ОСОБА_11 позивачка у встановлений законом строк звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В. із заявою про прийняття спадщини.

Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. від 10.10.2017 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що за життя ОСОБА_11 склала заповіт , посвідчений Четвертою запорізькою державною нотаріальною конторою 09 червня 2006 року за р. № 2-593 , на все рухоме та нерухоме майно , а також усе, що їй буде належати на день смерті на спадкоємця , який спадщину прийняв вчасно.

Наявною в матеріалах справи копією заповіту від 09 червня 2006 року підтверджено, що спадкоємцем за заповітом на все майно належне ОСОБА_11 є ОСОБА_3 , який 04 травня 2017 року звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні норми ЦК Української РСР.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Як встановлено судом, спадщина після смерті батька позивача ОСОБА_6 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 ,тобто до 1 січня 2004 року, а тому необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року.

Згідно до положень ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

В силу ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном

Згідно п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України N 18/5, 14.06.1994, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним.

Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

Спадкоємцями першої черги відповідно ст. 529 ЦК України 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, дружина і батьки померлого.

Відповідно ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 550 ЦК України 1963 року строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними.

Згідно ч. 1 Прикінцевих та Перехідних положень діючий Цивільний кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності.

Згідно ч. 4 цих Положень щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правила книги шостої Цивільного кодексу України відповідно ч.5 Прикінцевих та Перехідних положень застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців, до набрання чинності цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент смерті ОСОБА_6 в спадковій квартирі проживали та були зареєстровані батьки померлого спадкодавця ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , які фактично прийняли спадщину.

Позивачка ОСОБА_2 на час відкриття спадщини була неповнолітньою , проживала окремо від спадкодавця зі своєю матір`ю, яка з 23.06.1992 року була розлучена зі спадкодавцем і з заявою про прийняття спадщини в інтересах неповнолітньої дитини до нотаріальної контори не зверталася.

Не зверталася позивачка із заявою про продовження строку на прийняття спадщини до суду та не послалася на наявність поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини також з 2008 року, з часу настання її повноліття .

Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1 /2 частину спадкового майна після смерті ОСОБА_6 отримала його матір ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_9 , а спадщина була прийнята ОСОБА_11 та ОСОБА_10 після смерті сина ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на час набрання чинності діючим Цивільним кодексом України спадщина була прийнята.

Оскільки на час набрання чинності діючим Цивільним кодексом України спірна спадщина уже була прийнята спадкоємцями , тому Правила книги шостої Цивільного кодексу України відповідно ч. 5 Прикінцевих та Перехідних положень не можуть бути застосовані до цих правовідносин.

Досліджені докази в їх сукупності свідчать про те, що спадщина була прийнята ОСОБА_11 та ОСОБА_10 відповідно до вимог Цивільного кодексу України 1963 року у встановлений законом строк , а доводи позивача щодо можливості застосування до спірних правовідносин положень ч.4 ст. 1268 ЦК України є хибними.

Крім того, суд звертає увагу на наступне.

За змістом ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачка , звертаючись до суду просила визнати за нею право власності на 1/9 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 ..

Однак, позивачем не враховано, що 22.11.2006 року ОСОБА_11 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку майна ОСОБА_6 , яке складається із 1/ 3 частини квартири АДРЕСА_1 , і вимоги про визнання частково недійсним вказаного свідоцтва позивачем не були заявлені.

Крім того, рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2018 року у справі 331/1526/18 визнано за ОСОБА_5 право власності, в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_10 , на 1 /4 частку квартири , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Вказане судове рішення набуло законної сили та в силу вимог ст. 129-1 Конституції України є обов`язковими до виконання на всій території України.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість.

Керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265 , 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст судового рішення складений 21.01.2020 року.

Суддя: О.Є. Жукова

17.01.2020