ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1227/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/1825/20 Категорія: на ухвалу Білик О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Єльцова В.О.

суддів: Карпенко О.В., Нерушак Л.В.

розглянула у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 , що була подана у порядку, визначеному п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України,-

В С Т А Н О В И В:

18.05.2020 до Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову в порядку, визначеному п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України, тобто до подання позову до суду.

Просила вжити заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на нежитлове приміщення, магазин, загальною площею 88,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «Ресторан «Умань» вчиняти будь-які дії у будь-який спосіб щодо нежитлового приміщення, магазину, загальною площею 88,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 направлені на перешкоджання в користуванні цим приміщенням Заявнику (Позивачу) та Орендарю, в тому числі: розірвання договору оренди нежитлового приміщення за № 24- 12/19, передачі його в оренду іншим особам, укладання, зміну або розірвання договорів із постачальниками комунальних послуг, послуг охорони до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Заява обґрунтована тим, що заявник має намір звернутися до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Централ фінанси» про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, що була подана у порядку, визначеному п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2020 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права судом 1 інстанції, просить скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нове рішення, яким вжити заходів забезпечення позову.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що на підставі поданих заявником додатків до заяви про забезпечення позову суддя позбавлений можливості встановити, чи виник між заявником та ТОВ «Фінансова компанія «Централ фінанси» спір, і відповідно не може встановити обсяг позовних вимог, а відтак і відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Оскільки, вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти певні дії буде перешкоджати господарській діяльності ТОВ «Ресторан «Умань», як власника відповідного нежитлового приміщення та порушувати його право власності, зокрема щодо розпорядження своїм майном, а з огляду на те, що на цьому етапі неможливо встановити чи оспорюється правомірність набуття ТОВ «Ресторан «Умань» указаного майна, таке вжиття заходів забезпечення позову є неприпустимим і таким, що порушує законні права та інтереси власника майна.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду виділених матеріалів справи, ОСОБА_1 , звертаючись з заявою про забезпечення позову, зазначила, що має намір звернутися до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Централ фінанси» про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним.

Зазначає, що укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Централ фінанси» та ТОВ «Ресторан «Умань» договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30.04.2929 року за №265, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською Інессою Володимирівною, проведено з грубим порушенням Закону та має ознаки рейдерського захоплення її, спільно з ОСОБА_2 нерухомого майна, так як реалізація предмету іпотеки, на який звернуто стягнення, проводиться шляхом його продажу з публічних торгів та звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, визначеному ст.ст. 37 та 38 Закону України «Про іпотеку», договором іпотеки від 29.05.2007 року, реєстровий №3-724, укладеним між нею та АТ «УкрСиббанк», не передбачено.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову (ч. 4 ст. 152 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, повинен пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Висновки суду першої інстанції про відмову в забезпеченні позову, відповідають вищенаведеним вимогам закону та відповідним роз`ясненням.

Так, зважаючи на те, що заява про забезпечення позову не містить належних обґрунтувань реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у справі, заходів забезпечення позову, про які просить заявник, доказів щодо вартості зазначеного майна, тому місцевий суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову .

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині судового рішення першої інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду. За таких обставин, ухвала суду відповідає вимогам процесуального закону та виділеним матеріалам справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.О. Єльцов

Судді: О.В. Карпенко

Л.В. Нерушак