ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1054/20 Справа № 214/4656/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Чернова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретаря судового засідання- Голуб О.О.

сторони:

позивач- ОСОБА_1

відповідачі:Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Макаренко Валерій Михайлович, Публічне акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку, спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2019 року, ухваленого суддею Черновою Н.В.. в м.Кривому Розі, (відомості про складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року представник позивача Уманець ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Макаренка В.М., Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаренко Валерієм Михайловичем, як державним реєстратором, про реєстрацію за ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк", , права власності на нерухоме майно - житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , індексний номер: 30475204 від 15.07.2016; скасувати запис про право власності за №15412053 від 07.07.2016 року, про право власності ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк", , права власності на нерухоме майно - житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що позивачу ОСОБА_1 , на підставі договору дарування від 31.07.2007, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним А.І. за р. №4087, належав житловий будинок та господарські споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується копією договору дарування.

31.08.2007 року, між позивачем по справі та Закритим акціонерним товариством "Донгорбанк", правонаступником всіх прав та інтересів якого є в даний час ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», було укладено кредитний договір за №35/07 ФЛ, відповідно до умов якого позивачу було надано кредит в сумі 50 000,00 доларів США, строком до 27.08.2027 року.

25.12.2007року між позивачем по справі та Закритим акціонерним товариством "Донгорбанк", правонаступником всіх прав та інтересів якого є в даний час є ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», було укладено кредитний договір за №70/07 ФЛ , відповідно до умов якого позивачу було надано кредит в сумі 250 000,00 грн., строком до 23.12.2007 року.

В якості способу забезпечення виконання зобов`язань позивача за вказаними вище кредитними договорами стала іпотека нерухомого майна, а саме житлового будинку та господарських споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку із скрутним фінансовим становищем, значним здорожчанням вартості долара США, відповідач по справі припинив виконувати взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами. Маючи намір врегулювати відносини ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», та в добровільному порядку знайти покупця на належне позивачу майно, стало відомо, що житловий будинок , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належав позивачу на праві власності, та в якому позивач мешкає із своєю дружиною та двома дітьми, було передано у власність ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК». Таку реєстрацію права власності було здійснено Приватним нотаріусом, на підставі договору іпотеки від 31.08.2007 року за р. №4992. Підставою для внесення запису в державний реєстр речових прав на нерухоме майно стало Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 30475204 від 15.07.3016 року. Вказане рішення приватного нотаріуса, позивач вважає незаконним, у зв`язку із чим звернувся до суду із вказаним позовом.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2019 року уточнені позовні вимоги ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Макаренка Валерія Михайловича, Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав власності на майно задоволені повністю.

Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаренком Валерієм Михайловичем, як державним реєстратором, про реєстрацію за ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк", , права власності на нерухоме майно - житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , індексний номер: 30475204 від 15.07.2016.

Скасовано запис про право власності за №15412053 від 07.07.2016 року, про право власності ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк", , права власності на нерухоме майно - житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто солідарно з Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Макаренка Валерія Михайловича 1653 (одну тисячу шістсот п`ятдесят три) грн. 63 коп. судового збору, сплаченого при подачі позову до суду.

Відповідач, Публічне акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення через порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права ставить питання про його скасування та ухвалення нового, яким у повному обсязі відмовити позивачу ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог та скасувати заходи забезпечення позови, вжиті ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 серпня 2016 року.

При цьому, скаржник вказує, що висновки суду щодо не проведення суб`єктом оціночної діяльності вартості іпотечного майна на день вчинення нотаріальної дії не ґрунтуються на нормах законодавства та не відповідають фактичним обставинам справи. Відповідач стверджує, що надані ним державному реєстратору документи відповідають вимогам п.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та п.61 постанови Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки законодавством не передбачено надання оцінки предмета іпотеки для здійснення державної реєстрації права власності предмета іпотеки. Скаржник зазначає, що станом на 07.07.2016 (дата державної реєстрації) іпотекодержателем була проведена оцінка вартості майна житлового будинку та споруд належних позивачу, висновок суб`єкта оціночної діяльності додано до апеляційної скарги.

Відповідач звертає увагу на те, що ухвалою суду від 12.05.2017 було частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів, а саме: витребувано у приватного нотаріуса Макаренка В.М. копії матеріалів, які були надані ПАТ «ПУМБ» для здійснення державної реєстрації права власності іпотечного майна, а у відповідача витребувано інформацію з приводу того за яким з кредитних договорів, укладених ОСОБА_1 було здійснено звернення стягнення на предмет іпотеки, та який залишок заборгованості за цим договором, в іншій частині клопотання щодо витребування копії висновку оцінки нерухомого майна, де зазначено ринкову вартість предмету іпотеки, було відмовлено, тобто було відмовлено в долучені доказів, які підтверджують факт проведення ПАТ «ППУМБ» оцінки спірного нерухомого майна.

Скаржник наголошує на тому, що оцінка предмету іпотеки на момент його прийняття у власність була проведена ПАТ «ПУМБ», однак суд відмовився долучити до матеріалів справи копію такої оцінки, зробивши хибний висновок, що оцінка майна предмету іпотеки на момент переходу права власності 15.07.2016 не проводилася, а, отже, висновки суду, викладені в судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку із чим рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» -Бойченка Д.О. який, підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 31.08.2007 року, між позивачем по справі та Закритим акціонерним товариством "Донгорбанк", правонаступником всіх прав та інтересів якого є в даний час ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», було укладено кредитний договір за № 35/07 ФЛ, відповідно до умов якого позивачу було надано кредит в сумі 50 000,00 доларів США, строком до 27.08.2027 року, предмет іпотеки нерухоме майно - житловий будинок , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.153-155).

Сторонами даного договору житловий будинок та господарські споруди прийнято в іпотеку за узгодженою ціною 1698254,00 грн.

Відповідно до п.4.4 передбачено порядок звернення стягнення на майно, а саме у випадку порушення позичальником обов"язків за кредитним договорм ІПОТЕКОДЕРЖАТЕЛЬ надсилає ІПОТЕКОДАВЦЮ та ПОЗИЧАЛЬНИКУ письмове повідомлення про порушення обов"язків за цим та/або за кредитним договором, вимога про виконання порушеного зобов"язання у 30-ний строк та попередження про звернення стягнення на майно на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога ІПОТЕКОДЕРЖАТЕЛЯ залишається без задоволення, ІПОТЕКОДЕРЖАТЕЛЬ вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

П.4.6. передбачає три порядки звернення стягнення на майно:

рішення суду;

виконавчий напис;

за домовленістю сторін.

П.4.9.1.договору - ІПОТЕКОДЕРЖАТЕЛЬ набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб"єктом оціночної діяльності.

За матеріалами нотаріальної дії, вчиненої 15.07.2016 року приватним нотаріусом Макаренко В.М. проведено перехід права власності на предмет іпотеки.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 керувався нормами законів, зазначених в судовому рішенні, й виходив з того, що під час судового розгляду встановлено ряд порушень, які були допущені при переході права власності на предмет іпотеки, зокрема іпотекодержатель недобросовісно використав своє право звернення стягнення на предмет іпотеки - на житловий будинок та господарські споруди, поспішно вчинив дії щодо переходу права власності, на момент переходу права власності на 15.07.2016 року не провів оцінку майна предмету іпотеки.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, при цьому рішення суду вважає правильним та не може погодитись із викладеними в апеляційній скарзі доводами скаржника, виходячи з наступних підстав.

За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні справи по суті дотримався зазначених вимог закону.

З позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом вказував на відсутність підстав для оформлення права власності за ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк", з огляду на незаконність дій приватного нотаріуса через порушення вимог Законів №1952 та №898, а також відповідність порядку набуття іпотекодержателем права власності на спірний житловий будинок умовам укладеного договору іпотеки.

Зокрема у позові зазначено, що в порушення вимог ст.57 ПКМУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25.12.2015 відповідач -2 ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" не надсилав позивачу жодної письмової вимоги про усунення порушень обов`язків за кредитним договором у 30-ний строк та попередження про звернення стягнення на майно на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, оскільки таких доказів відповідачем не надано, окрім того позивач наголошував і на тому, що його жодним чином не інформували про оціночну вартість предмету іпотеки (а.с.5-7).

Як встановлено судом першої інстанції 31.08.2007 року, між позивачем по справі ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством "Донгорбанк", правонаступником всіх прав та інтересів якого є в даний час ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», було укладено кредитний договір за № 35/07 ФЛ, відповідно до умов якого позивачу було надано кредит в сумі 50 000,00 доларів США, строком до 27.08.2027 року, предмет іпотеки нерухоме майно - житловий будинок , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.153-155). Сторонами даного договору житловий будинок та господарські споруди прийнято в іпотеку за узгодженою ціною 1698254,00 грн.

Так, можливість і порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені, у тому числі, й статтями 3537 Закону № 898-IV.

Зокрема, частиною першою статті 35 Закону №898-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

За змістом статті 36 Закону №898-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

На підставі частини першої статті 37 Закону №898-IV іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Чинним законодавством передбачений порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса (у примусовому порядку), так і позасудове (добровільне) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема й шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Положеннями частини другої статті 37 Закону №898-IV передбачено, що рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Предметом оскарження у цій справі є дії та рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію за права власності за ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" на нерухоме майно позивача на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

У даному спорі також суд встанов, що пунктом 2.2 договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя на звернення стягнення переданого в іпотеку майна у разі невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором.

У пункті 4.1 іпотечного договору №35/07ФЛ визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за цим зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, таке право іпотеко держателя виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 4.4 іпотечного договору становлено порядок звернення стягнення на майно, а саме у випадку порушення позичальником обов"язків за кредитним договорм ІПОТЕКОДЕРЖАТЕЛЬ надсилає ІПОТЕКОДАВЦЮ та ПОЗИЧАЛЬНИКУ письмове повідомлення про порушення обов"язків за цим та/або за кредитним договором, вимога про виконання порушеного зобов"язання у 30-ний строк та попередження про звернення стягнення на майно на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога ІПОТЕКОДЕРЖАТЕЛЯ залишається без задоволення, ІПОТЕКОДЕРЖАТЕЛЬ вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як передбачено пунктом 4.6 цього договору звернення стягнення здійснюється на підставі: або рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса, або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Частиною першою статті 2 Закону № 1952-IV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1952-IV у вказаній редакції державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу освіту та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством юстиції України. У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт. Умови оплати праці державного реєстратора визначаються Кабінетом Міністрів України згідно із законодавством.

Повноваження державного реєстратора, передбачені цим Законом, з видачі та прийому документів можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, нотаріуси.

Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону № 1952-IV у вказаній редакції державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв.

Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія.

Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Згідно із частиною другою статті 9 Закону № 1952-IV у зазначеній редакції державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав;

3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи;

4) веде реєстраційні справи щодо об`єктів нерухомого майна;

5) присвоює реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації;

6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом;

8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень;

8-1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов`язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо оформлених речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки;

9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Нотаріус як спеціальний суб`єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 цього Закону.

Згідно із частиною 9 статті 15 Закону № 1952-IV у зазначеній редакції державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Частиною 13 указаної статті передбачено, що порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України.

Частиною першою статті 16 Закону №1952-IV у зазначеній редакції встановлено, що заява про державну реєстрацію прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подається нотаріусу, який вчиняє таку дію.

Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подається нотаріусу, яким вчинено таку дію.

Частиною першою статті 19 Закону № 1952-IV у вказаній редакції встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов`язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом;

2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили;

6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до частини другої 2 статті 30 Закону № 1952-IV у зазначеній редакції дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону №3425-XIІ нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до частини першої статті 3 цього Закону у зазначеній редакції нотаріус це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності, а також здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у порядку та випадках, встановлених Законом № 1952-IV.

Перелік нотаріальних дій, право на вчинення яких має нотаріус, наведений у статті 34 Закону № 3425-XIІ і цей перелік не є вичерпним.

Поряд з тим нотаріусу з огляду на його правовий статус, делеговані функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, реалізовувати які він може лише у випадках і в порядку, визначених Законом № 1952-IV.

Згідно із пунктом 2 Порядку взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2013 року № 607/5 «Про заходи взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб», чинного на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у випадках, передбачених у пункті 1 наказу, проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868.

За змістом пункту першого цього Порядку встановлено, що у разі подання до структурних підрозділів територіальних органів Мін`юсту, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру, заяви про державну реєстрацію права власності та/або інших речових прав на нерухоме майно (далі - речові права), що виникають на підставі на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя; рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приймаються державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру відповідно до додатка до цього наказу.

Таким чином, за наслідками аналізу наведених вище положень закону, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, можна дійти висновку, що нотаріус має право здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно в тому разі, якщо це пов`язано з вчиненням ним нотаріальної дії з таким об`єктом нерухомості.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (далі Порядок № 1127), для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 9, 15 Закону №1952-IV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, та статті 37 Закону № 898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Так, матеріали справи містять вимогу про усунення порушення основного зобов`язання надіслану відповідачем ПУМБ 30.11.2015 року за вих.. №1243 на адресу боржника ОСОБА_1 , а також опис щодо відправлення цього листа повідомлення на адресу позивача (а.с.164, 165, т.1).

Згідно з відомостями Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» інформація про відправлення позивачу ОСОБА_1 вимоги про усунення порушень основного зобов`язання поштовим відправленням за №142 відсутня, оскільки дані про відправлення за вказаним вище трек-номером на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі.

Отже, апеляційним переглядом встановлено, що іпотекодержатель ухилився від виконання свого обов`язку, передбаченого як Законом №898-IV, так і Порядком №1127 щодо надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, що унеможливило встановлення нотаріусом завершення 30-денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі й шляхом набуття права власності, а отже висновок суду, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Перший Український міжнародний банк» проведена всупереч норм чинного законодавства, є правильним.

Колегія суддів вважає, що опис поштового відправлення листа-повідомлення боржнику ОСОБА_1 за №142 без повідомлення про вручення поштового відправлення є неналежним доказом відповідно до ст.77 ЦПК України та означає, що в даному випадку іпотекодержатель не може вважатися таким, що набув право власності на нерухоме майно за правочином (договором іпотеки №35/07ФЛ від 31.08.2007 року), оскільки його умовами прямо пов`язано перехід за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки із моментом отримання іпотекодавцем повідомлення про усунення порушень (пункт 4.4 цього договору).

Нотаріус, будучи наділеним повноваженнями державного реєстратора (за винятком тих, які передбачено пунктами 4, 6 частини першої статті 9 Закону №1952-IV), може реалізовувати їх лише разом з вчиненням нотаріальної дії, зокрема при посвідчені ним правочину, внаслідок якого в особи виникає речове право на об`єкт нерухомості (частина 9 статті 15 Закону № 1952-IV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

У такому випадку нотаріус одночасно з вчиненням нотаріальної дії проводить і державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно відповідно до статті 15 Закону №1952-IV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Висновок суду першої інстанції про відсутність у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, з наведених вище підстав, колегія суддів вважає вірним.

Крім того, у пункті 3.3. договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель зобов`язаний письмови у п`ятиденний строк повідомити іпотекодавця про відступлення прав за цим договором і права вимоги за основним зобов`язанням.

Доказів повідомлення іпотекодателя про відступлення прав як за кредитним договором, так і за договором іпотеки матеріали справи не містять.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань, викладених скаржником в апеляційній скарзі.

З огляду на наведене колегія суддів вважає касаційну скаргу необґрунтованою, а рішення суду таким, що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1. ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанцій без змін, то розподіл судових витрат не проводиться.

Зважаючи на правильне застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанцій, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 січня 2020 року.

Головуючий:

Судді: