ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/781/20 Справа № 202/2578/19 Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Суслов Максим Євгенійович, про визнання недійсними договорів дарування,-

В С Т А Н О В И Л А:

26 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Суслов М.Є. про визнання договорів дарування квартири недійсними. Просила визнати недійсним договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , укладений 16.09.2016 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є., зареєстрований в реєстрі за №2056 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 31488025 від 21.09.2016 р.; визнати недійсним договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , укладений 21.12.2016р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є., зареєстрований в реєстрі за № 2866 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 33064979 від 21.12.2016 р. (а.с.2-6).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у позовних вимогах до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Суслов М.Є., про визнання недійсними договорів дарування квартири (а.с.208-209).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи (а.с. 212-217).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 і її сину ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 15.01.2001 року, належала квартира АДРЕСА_1 , по 1/2 частині кожному. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (а.с.15,72).

Приблизно з 2003 року сторони підтримували добрі стосунки. Після смерті сина позивача, ОСОБА_2 за запрошенням ОСОБА_1 стала проживати з нею в спірній квартирі, а після одруження відповідач стала жити разом зі своїм чоловіком за його місцем мешкання. Періодично сторони підтримували стосунки, ОСОБА_2 допомагала позивачці фінансово.

У серпні 2016 року позивач дізналася, що вона тяжко захворіла; лікарі діагностували в ОСОБА_1 онкологічне захворювання. З метою отримання грошових коштів на операцію ОСОБА_1 звернулася за допомогою до ОСОБА_2 , на що відповідач погодилась. Під час розмови сторони вирішили оформити договір дарування квартири, що належала позивачці.

Відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є., від 16.09.2016 року і зареєстрованого в реєстрі за номером 2056, ОСОБА_6 позивача ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Оскільки інша 1/2 частина цієї квартири після оформлення спадкових прав після смерті сина не була зареєстрована на позивача, то ОСОБА_1 подарувала її відповідачці 21.12.2016 року, тобто після проведення державної реєстрації цієї частини квартири на своє ім`я. Цей договір дарування також посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є. і зареєстрований в реєстрі за номером 2866 (а.с.8,9).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, що під час укладання договорів дарування квартири ОСОБА_1 помилялася щодо будь - яких обставин і що ці обставини мають істотне значення.

Проте, погодитися з таким висновком колегія суддів не може.

Відповідно до ст.15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За положенням ст.16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3,5,6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду судових справ про визначення правочинів недійсними» передбачено, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Тому в кожній справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.

Згідно ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до змісту ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Отже, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування тощо.

Наявність чи відсутність помилки, тобто неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми ч.1 ст.229 та ст.203, 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-372цс16.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у серпні 2016 року лікарем поставлено діагноз підозра на рак та призначено операцію, в силу чого остання потребувала сторонньої допомоги, іншого житла, крім подарованого, не має, фактична передача вказаної нерухомості за договорами дарування так і не відбулася, позивачка залишилась проживати в спірній квартирі, відповідачка до квартири не вселилась, нею не користувалась, а тому, колегія суддів приходить до висновку, що позивач, укладаючи спірний договір дарування, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема, щодо юридичної природи правочину, прав та обов`язків сторін за договором.

Відповідачка підтвердила, що укладаючи договір дарування сторони домовилися, що ОСОБА_1 буде продовжувати користуватися та проживати у даній квартирі безстроково.

Під час укладення оспорюваного договору волевиявлення позивача не відповідало її внутрішній волі та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування. Позивач вважала, що укладає договір довічного утримання, за умовами якого відповідач буде здійснювати догляд за нею, тобто помилялася щодо правової природи правочину. Крім того, як вбачається з матеріалів справи та визнається відповідачкою, остання дійсно перераховує грошові кошти позивачці майже кожного місяця, що свідчить про те Що між сторонами склалися правовідносини, притаманні довічному утриманню.

Фактична передача спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування не відбулася, позивач продовжує проживати у спірній квартирі після укладання договору дарування та користуватися квартирою.

За встановлених судом обставин, колегія суддів вважає, що позивачем позовні вимоги щодо визнання договору дарування недійсним з тих підстав, що він вчинений в результаті помилки щодо обставин, які мають істотне значення, є доведеними. Обставини, щодо яких помилилася позивач, які існували саме на момент вчинення правочину, є встановленими, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі (2305,20 грн.+1536,80 грн.) 3842 грн.

Керуючись ст. 367, 374,376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Суслов Максим Євгенійович, про визнання недійсними договорів дарування,- задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , укладений 16.09.2016 між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є., зареєстрований в реєстрі за №2056 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 31488025 від 21.09.2016 р.

Визнати недійсним договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , укладений 21.12.2016р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є., зареєстрований в реєстрі за №2866 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 33064979 від 21.12.2016 р.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 3842 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: