Справа № 487/7736/20
Провадження № 2/487/2795/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2020 року м. Миколаїв

Суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Лагода А.А., ознайомившись із матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Інгульського відділу державної міста Миколаєва південне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

20.12.2020 року до суду надійшов вищевказана позовна заява.

Ознайомившись із матеріалами позовної заяви, вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить зняти арешт з майна, що належить йому (транспортний засіб ВАЗ 2107, д/н НОМЕР_1 ), накладений постановою державного виконавця в рамках виконавчого провадження за реєстрованим номером в автоматизованій системі виконавчих проваджень № 20216774.

З відповіді начальника Інгульського відділу державної міста Миколаєва південне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Одеса) вбачається, що на примусовому виконанні у ДВС перебувало виконавче провадження № 20216774 з примусового виконання виконавчого постанови, виданої Заводським районним судом м. Миколаєва від 01.03.2010 року по справі № 3-32 про стягнення з ОСОБА_1 з виконання постанови судів у справах про адміністративне правопорушення в розмірі 34,00 грн. В ході примусового виконання відповідного виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 16.12.2013 року виконавче провадження № 20216774 завершено державним виконавцем на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, що діяла на той час).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла станом на 16.12.2013 року) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Таким чином, у даному випадку виконавчий постанову було повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника, на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. Тобто стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконане боржником.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як роз`яснено у пункті 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року № 5 в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

В пункті 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року № 5 вказано, що у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом при прийнятті постанови від 02.06.2020 року в проваджені № 61-6651св19.

За таких обставин прихожу до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження оскільки ОСОБА_2 є боржником у виконавчому провадженні 20216774, спір не пов`язаний з належністю майна, на яке накладено арешт, арешт накладено на майно ОСОБА_2 з метою забезпечення реального виконання рішення суду, а тому вона не може виступати позивачем у даній справі і така справа не підлягає розгляду в цивільному позовному провадженні.

Окремо необхідно зазначити, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.03.2020 року по справі №817/928/17 (провадження №К/9901/20268/18) дійшов висновку, що не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу Державної виконавчої служби, і порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що вона має право звернутися до Миколаївського окружного адміністративного суду із відповідним позовом на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму ВССУ № 5 від 03.6.2016 року «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна», п. 1 ч. 2 ст. 186, ст. ст. 260, 353 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В :

У відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Інгульського відділу державної міста Миколаєва південне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що вона має право звернутися до Миколаївського окружного адміністративного суду із відповідним позовом на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Заводський районний суд м. Миколаєва.

Суддя А.А. Лагода