РІШЕННЯ

іменем України

07 лютого 2020 рокуСправа №451/664/19
Провадження № 2/451/196/20

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м.Радехові в залі суду цивільну справу №451/664/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в:

08 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

В позовній заяві зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , батько позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 , виданим Оглядівською сільською радою Радехівського району Львівської області 09.02.2001 року. Дані родинні відносини, стверджується свідоцтвом про народження позивача. Спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_4 становить земельна ділянка площею 1,7304 та, яка складається із двох земельних ділянок площею 1.3795 га, та площею 0,3509 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області, яка належала спадкодавцю згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ІІІ-ЛВ № 036209, виданого 16.03.2000 року Радехівською РДА Львівської області на підставі рішення ІХ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 24.12.1999 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 7706. Фактично прийнявши спадщину, вступивши в управління та володіння майном спадкодавця, позивач мав намір оформити свої права на спадкове майно, в нотаріальному порядку у нотаріальній конторі, однак не може у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, а саме державного акту на право приватної власності на землю, який спадкодавець втратив ще за життя, та наявних у даному державному акті помилки у написанні прізвища власника, а відтак нотаріус відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії та загальним правилом здійснив це в усній формі, та рекомендовано звернутися з позовом в суд. Просить ухвалити рішення, яким визнати за ним, ОСОБА_1 , право власності на земельну ділянку площею 1,7304 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,3795 га, та площею 0,3509 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4-6).

Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с.25).

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 21).

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався представник відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України.

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права.

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Радехів Радехівського району Львівської області помер батько позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 , виданим повторно 09 лютого 2001 року Оглядівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.11).

Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 від 31.08.1965 року (а.с.9).

Відповідно до довідки Оглядівського старостинського округу Радехівської міської ради від 03.05.2019 року №417, ОСОБА_4 до дня смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 . На день смерті разом з ОСОБА_4 проживав і був зареєстрований ОСОБА_1 - син, 1608.1965 р.н. Після смерті батька, ОСОБА_1 фактично прийняв спадщину, вступивши в управління та володіння майном померлого (а.с.10).

До складу спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_4 входить зокрема земельна ділянка площею 1,7304 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1.3795 га, та площею 0,3509 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області, та належала спадкодавцю відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ІІІ-ЛВ №036209, виданого 16.03.2000 року Радехівською радою народних депутатів на підставі рішення ІХ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 24.12.1999 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 7706 (а.с.12, 12-зворот).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР.

Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР).

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,211,258-259,263-265,279 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ним, ОСОБА_1 , право власності на земельну ділянку площею 1,7304 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,3795 га, та площею 0,3509 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , проживаючої в АДРЕСА_1 , в користь ОСОБА_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті 7 лютого 2020 року.