Провадження №2/760/851/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

14 січня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді - Оксюти Т.Г.

при секретарі - Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «БАНК ФОРУМ», ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги №1278-Ф від 30.11.2018 року, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів та просила визнати недійсним з моменту укладення договір відступлення права вимоги №1278-Ф від 30.11.2018 укладений між ПАТ «БАНК ФОРУМ» та ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилалась на те, що 30.11.2018 року відповідач ПАТ «БАНК ФОРУМ», як банк та відповідач ОСОБА_2 , як новий кредитор уклали договір про відступлення права вимоги № 1278-ф на підставі п. 2.1. якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором права вимоги банку до позичальників, іпотекодавців/заставодавців та поручителів зазначених в додатку № 1 та акті приймання-передачі документації включаючи права до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за кредитними договорами, іпотечними договорами, договорами застави та договорами поруки з урахуванням усіх змін доповнень і додатків до них згідно реєстру у додатку № 1 та акті приймання-передачі документації до цього договору надалі, а новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти (надалі по тексту договір відступлення права вимоги).

Згідно додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги під порядковим номером 24 зазначено, що відповідач № 1 відступив право вимоги до боржника ОСОБА_4 .

Зазначила, що між відповідачем ПАТ «БАНК ФОРУМ» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір від 22.04.2008 року № 0147/08/00-ZNv, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі у сумі 120000 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних, із кінцевим терміном повернення кредиту до 21.08.2015 року.

Предметом іпотеки за вказаним вище кредитним договором на підставі договору була квартира АДРЕСА_1 .

Проте, 06.04.2015 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_4 , ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 .

У зв`язку з придбанням права вимоги до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 намагається оскаржити право власності ОСОБА_1 , як нового власника, оскільки вважає, що остання неправомірно набула право власності на квартиру.

Отже, укладений відповідачами договір про відступлення права вимоги стосується прав позивача.

При цьому, заміна сторони кредитора в кредитному договорі з ПАТ «БАНК ФОРУМ» на фізичну особу ОСОБА_2 є незаконним, так як остання як новий кредитор є фізичною особою, а тому за законом не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише спеціалізованими юридичними особами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ.

Фізична особа за своєю специфічною природою не може бути внесена до Державного реєстру фінансових установ, не може мати статусу фінансової установи, не може отримати ліцензію та/або інших дозволів на надання фінансових послуг.

Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь ОСОБА_2 , як фізичної особи, яка не наділена повноваженнями та позбавлена права надавати фінансові послуги суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа.

Аналогічна позиція щодо недійсності правочину про відступлення права вимоги за кредитним договором не фінансовій установі викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11, що за приписами ч. 4 ст.263 ЦПК України має бути враховано.

На підставі викладеного просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10.07.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, призначив справу у судове засідання.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмові пояснення в яких також просив розглядати справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день і час розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача.

Треті особи в судове засідання не з`явились, про день і час розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Належна позивачу квартира АДРЕСА_1 надана в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором від 22.04.2008 року № 0147/08/00-ZNv укладеного між ПАТ «БАНК ФОРУМ» та ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_2 придбала право вимоги до ОСОБА_4 , яка була боржником за кредитним договором від 22.04.2008 року № 0147/08/00-ZNv укладеного між ПАТ «БАНК ФОРУМ».

Придбання права вимоги здійснено за договором № 1278-Ф про відступлення права вимоги (від 30.11.2018, згідно якого відповідач ПАТ «БАНК ФОРУМ», як банк та відповідач ОСОБА_2 , як новий кредитор уклали договір про відступлення права вимоги № 1278-ф на підставі п. 2.1. якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором права вимоги банку до позичальників, іпотекодавців/заставодавців та поручителів зазначених в додатку № 1 та акті приймання-передачі документації включаючи права до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за кредитними договорами, іпотечними договорами, договорами застави та договорами поруки з урахуванням усіх змін доповнень і додатків до них згідно реєстру у додатку № 1 та акті приймання-передачі документації до цього договору надалі, а новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти.

Право на звернення позивача за даним позовом виникло з підстав того, що оскаржуваний договір відступлення права вимоги потенційно може створювати для позивача права та обов`язки, оскільки за договором про відступлення права вимоги відповідач ОСОБА_2 придбала право вимоги за кредитним договором, який забезпечений іпотекою, предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , яка належить позивачу, з огляду на що позивач має право на звернення до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу.

Положенням ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтями 15 та 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Отже, звернення позивача до суду з зазначеним позовом є способом захисту цивільного права, спрямованого на захист права власності, оскільки набуття відповідачем ОСОБА_2 права вимоги за кредитним договором може дати підстави для звернення стягнення на майно, яке належить позивачу: квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач просила визнати недійсним з моменту укладення договір відступлення права вимоги №1278-Ф від 30.11.2018 укладений між ПАТ «БАНК ФОРУМ» та ОСОБА_2 , посилаючись на те, що заміна сторони кредитора в кредитному договорі з ПАТ «БАНК ФОРУМ» на фізичну особу ОСОБА_2 є незаконним, так як остання як новий кредитор є фізичною особою, а тому за законом не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише спеціалізованими юридичними особами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ, на що слід зазначити наступне.

Згідно статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

У статті 1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Таким чином, у ЦК України як вбачається зі змісту статей 512, 1077, цього Кодексу проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу.

З аналізу статей 512-518 ЦК України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа.

Разом з тим із частини першої статті 1077 ЦК України, та частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 ЦК України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 ЦК України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», норми якого є спеціальними, вказано, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг.

У частинах першій, другій статті 7 Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (статті 515 ЦК України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України).

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За змістом пункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою.

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 ЦК України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається.

Згідно з частиною першою статті 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

За умовами п. 2.1 договору про відступлення права вимоги від 30.11.2018 року зазначено, що ПАТ «БАНК ФОРУМ» відступає шляхом продажу новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор - відповідач ОСОБА_2 набуває у повному обсязі та на умовах визначених цим договором права вимоги Банку до позичальників, іпотекодавців/заставодавців та поручителів зазначених у додатку № 1 (згідно додатку № 1 третя особа по справі ОСОБА_4 зазначено п. 24).

Відповідно до п.4.1 договору про відступлення права вимоги, зазначено що за відступлення права вимоги за основними договорами відповідно до цього договору Новий кредитор, яким є відповідач ОСОБА_2 сплачує кошти в сумі 8 832 208 грн. 43 коп., при цьому зі змісту додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги зазначається, що відповідач ОСОБА_2 набула права вимоги на заборгованість: 5 988 695, 27 доларів США. - загальний залишок заборгованості в валюті (код валюти 840 відповідно до міжнародного стандарту ISO 4217 це долар США); 170 156 057,06 грн. загальний залишок заборгованості в гривні; 4 843 876,74 доларів США заборгованість по тілу кредиту в валюті; 137 653 592,04 грн. заборгованість по тілу кредиту (еквівалент у гривні); 1 144 818, 53 доларів США заборгованість по відсотках в валюті; 32 502 465,02 грн. заборгованість по відсотках (еквівалент у гривні).

Зі змісту договору про відступлення права вимоги вбачається, що розмір права вимоги суттєво перебільшує розмір ціни вимоги, а відтак цю різницю можна вважати платою за договором факторингу.

Враховуючи положення наведених вище норм матеріального права та правову позицію щодо розмежування договорів цесії та факторингу, вбачається що оскаржуваний договір відступлення права вимоги містить умови, притаманні договору факторингу.

Отже, уклавши договір відступлення права вимоги за кредитними договорами відповідач ПАТ «БАНК ФОРУМ» отримав фінансування у розмірі 8 832 208,43 грн., а ОСОБА_2 , в свою чергу, укладаючи вказаний договір, набула право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги, тобто фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника), що є основною ознакою договору факторингу.

Наведене свідчить про те, що укладений між ПАТ «БАНК ФОРУМ» та ОСОБА_2 оспорюваний договір за своєю юридичною природою є договором факторингу.

За таких обставин та з огляду на те, що за змістом частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а оспорюваний правочин суперечить наведеним вище приписам цивільного законодавства України щодо суб`єктного складу договору факторингу, то він підлягає визнанню недійсним відповідно до частини першої статті 215 ЦК України.

Вказаний висновок відповідає правовому висновку висловленому Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує щодо застосування відповідних норм права.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач довела ті обставини на які вона посилалась як на підставу звернення до суду, а тому договір відступлення права вимоги № 1278-Ф від 30.11.2018 укладений між ПАТ «БАНК ФОРУМ» та ОСОБА_2 підлягає визнанню недійсним з моменту його укладання.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з кожного відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору по 384,20 грн.

Керуючись Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 3, 11, 16, 203, 215, 512, 514, 1077, 1084 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним з моменту укладення договір відступлення права вимоги № 1278-Ф від 30.11.2018 укладений між ПАТ «БАНК ФОРУМ» (, місцезнаходження за адресою: м. Київ, бул. Верховної Ради, 7) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ).

Стягнути з ПАТ «БАНК ФОРУМ», , місцезнаходження за адресою: м. Київ, бул. Верховної Ради, 7 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір в сумі 384,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір в сумі 384,20 грн.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя