Провадження № 2/761/4238/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Рибака М.А.,

за участі секретаря: Савенко О.І.,

представника відповідача Котова С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в міста Києві цивільну справу за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

12 червня 2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов позов акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" ( далі по тексту - позивач) до ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16.09.2013 року на підставі укладеного договору № б/н (далі - кредитний договір) ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 8000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. 22.06.2016 року позивачем було отримано відповідь з Першої київської державної нотаріальної контори відповідно до якої після смерті ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_1 . Таким чином, позивач вказує, що вона є спадкоємицею ОСОБА_2 , оскільки прийняла спадщину, до складу якої входять, в тому числі кредитні зобов`язання померлого позичальника. Позивачем відповідачу було направлено листа з вимогою погашення боргу. Заборгованість погашена не була, тому позивач змушений звернутися до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 16.09.2013 року.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.10.2019 року позовні вимоги аакціонерного товариства «Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.09.2013 року розмірі 5665,97 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» () 1921,00 грн. судового збору.

Ухвалою суду від 28.01.2020 року, скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03.10.2019 року у справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

18.02.2020 року до суду представником відповідача надано відзив на позов, в якому він звертав увагу суду на безпідставність нарахування відсотків після смерті особи, неспівмірність суми, заявленої до стягнення із сумою набутого у спадщину майна, а також добровільне погашення відповідачем частини боргу. Окрім того, просив суд застосувати позовну давність до вимог за даним позовом.

26.03.2020 року від представника відповідача надійшла заява про визначення сум судових витрат понесених відповідачем та вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

16.04.2020 року від сторони позивача надійшов відзив на заяву про визначення сум судових витрат понесених відповідачем.

28.04.2020 року стороною відповідача надано до суду заперечення на відзив на заяву про визначення сум судових витрат понесених відповідачем.

В судове засідання представник позивача не заявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу в його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника, за наявних у справі матеріалів.

У судовому засіданні представник відповідача, позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне..

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 16.09.2013 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до умов якого АТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_2 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 8000,00 грн.

За наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 14.08.2014 року становить 5665,97 грн., з яких 5292,47 грн. - заборгованість за кредитом, 373,50 грн. - заборгованість за відсотками.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

27.05.2016 року позивачем була направлена претензія кредитора до дванадцятої київської державної нотаріальної контори.

08.06.2016 року позивачем була отримана відповідь дванадцятої київської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що претензія кредитора передано до першої київської нотаріальної контори, за місцем заведення спадкової справи.

22.06.2016 року позивачем була отримана відповідь першої київської нотаріальної контори, якій зазначалось, що спадкоємцем померлого ОСОБА_2 , є ОСОБА_1 .

19.09.2016 року АТ «КБ «Приватбанк» до спадкоємця ОСОБА_1 було направлено лист-претензію з вимогою сплати, як спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 5665,97 грн.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України, встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 2 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Частиною 1 статті 1282 ЦК України, визначено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Згідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України, вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

При вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 28.08.2019 року в справі № 61-24985св18 та від 21.08.2019 в справі № 61-19229св18.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Губко Ю.В., відповідач набула право на спадщину в межах вартості каблучки та перстня на загальну суму 2125.31 грн., тоді як відповідачем добровільно було сплачено 10673,00 грн.

Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено жодними доказами наявність спадкового майна одержаного відповідачем у спадщину й можливості погашення зобов`язання спадкодавця перед кредитором за рахунок такого майна, а тому суд дійшов висновку про не доведення АТ «КБ «Приватбанк» позовних вимог, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо посилань відповідача про застосування до позовних вимог за даним позовом позовної давності, слід зазначити наступне.

Відповідно до абз. 2 та 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року N 14, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, судом встановлено, що позов не доведено, що в свою чергу слугує підставою для відмови у задоволенні позову як самостійною підставою.

При цьому, з врахуванням того, що в даному випадку суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні зазначеного позову по суті заявлених позовних вимог, підстави для застосування строків позовної давності у даній справі за заявою представника відповідача - відсутні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 384,20 грн.

З приводу витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6039,60 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом паяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, між адвокатом Котовим С.О. та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Договір про надання правничої допомоги №024/19 від 22.11.2019 року.

Відповідно до наданих квитанцій на оплату юридичних послуг та актів наданих послуг вбачається, що відповідач понесла витрати на правову допомогу відповідно до договору про надання правничої допомоги №024/19 від 22.11.2019 року на загальну суму 6039,60 грн.

Враховуючи складність справи, тривалість її розгляду, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторін, суд приходить до висновку, що обсяг понесених відповідачем витрат на правничу допомогу є реальним та документально підтвердженим, тому з позивача на користь відповідача підлягає стягненню витрат на правову допомогу в розмірі 6039,60 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 12, 19, 81, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, ст. 509, 525, 526, 530, 536, 599, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити повністю.

Стягнути з акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 6039,60 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 384,20 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

АТ КБ «Приватбанк», 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д

ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду складено: 15.12.2020 року.

СУДДЯ М.А. РИБАК