ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/145/19
Провадження № 22-ц/4820/1907/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю відповідача ОСОБА_1 ,

представників відповідачів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_5 до Військової частини НОМЕР_1 , Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_1 , третя особа Міністерство оборони України, про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 9 жовтня 2020 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог і процесуальні дії суду першої інстанції

У грудні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ), третя особа ОСОБА_1 , про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.

ОСОБА_5 зазначив, що 24 грудня 2015 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Nissan Terano 2» без державного реєстраційного номера по автодорозі Житомир Чернівці (270 км + 850 м), неподалік с. Гуменці, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, не врахував дорожні умови та стан транспортного засобу, виїхав на смугу зустрічного руху і допустив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Pajero» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку під його керуванням. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав легкі тілесні ушкодження, а належний йому автомобіль значні механічні пошкодження.
За вказаним інцидентом слідчим відділенням Кам`янець-Подільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань України за №0001124. Досудовим розслідуванням було встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_1 , який порушив правила дорожнього руху. Водночас, постановою слідчого від 28 березня 2017 року кримінальне провадження закрито через відсутність у діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а матеріали направлені до відділку поліції для притягнення останнього до адміністративної відповідальності.
Оскільки витрати на відновлювальний ремонт автомобіля «Mitsubishi Pajero» реєстраційний номер НОМЕР_2 перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, то такий ремонт є економічно недоцільним. Згідно висновків експерта ринкова вартість указаного автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди складає 276 657 грн 39 коп., а вартість пошкодженого автомобіля 34 369 грн 95 коп. У зв`язку з цим, відповідачі мають відшкодувати йому різницю вартості автомобіля в розмірі 242 287 грн 44 коп. і витрати на автотоварознавче дослідження в сумі 1050 грн, а всього 243 337 грн 44 коп. майнової шкоди.
Крім того, неправомірними діями ОСОБА_1 позивачеві завдано моральної шкоди. Зокрема, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження автомобіля він зазнав душевних страждань і переніс стрес, відчував занепокоєння за своє здоров`я та вживав додаткових зусиль для захисту порушеного права, був порушений звичний режим його життя. Враховуючи перелічені фактори, а також вимоги розумності та справедливості, відшкодування моральної шкоди слід визначити у розмірі 10 000 грн.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 , на час дорожньо-транспортної пригоди він перебував у відрядженні та виконував службові обов`язки. Також ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і керував незабезпеченим автомобілем. З огляду на викладене, МТСБУ за рахунок фонду захисту прав потерпілих повинно відшкодувати позивачеві майнову шкоду в межах страхової суми 100 000 грн, а решту майнової шкоди у розмірі 143 337 грн 44 коп. і моральну шкоду у розмірі 10 000 грн слід покласти на Військову частину НОМЕР_1 .
За таких обставин ОСОБА_5 просив суд стягнути на свою користь: з Військової частини НОМЕР_1 143 337 грн 44 коп. майнової шкоди та 10 000 грн моральної шкоди; з МТСБУ 100 000 грн майнової шкоди.

У березні 2019 року ОСОБА_5 уточнив свої вимоги, пред`явивши їх також до ОСОБА_1 , посилаючись на те, що Військова частина НОМЕР_1 та ОСОБА_1 мають нести перед ним солідарну відповідальність, оскільки шкоди завдано внаслідок їх спільних протиправних дій.
За уточненими вимогами ОСОБА_5 просив суд стягнути на свою користь: солідарно з Військової частини НОМЕР_1 і ОСОБА_1 143 337 грн 44 коп. майнової шкоди та 10 000 грн моральної шкоди; з МТСБУ 100 000 грн майнової шкоди.

Ухвалою від 25 вересня 2019 року суд першої інстанції залишив первісні позовні вимоги ОСОБА_5 без розгляду та продовжив розгляд справи у межах уточнених вимог.
Ухвалою від 30 серпня 2019 року суд першої інстанції залучив Міністерство оборони України до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 9 жовтня 2020 року, в якому ухвалою від 26 жовтня 2020 року виправлено описку, позов задоволено.

Стягнуто солідарно з Військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 143 337 грн 44 коп. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.
Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 100 000 грн.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 судові витрати в сумі по 968 грн 90 коп. з кожного.
Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_5 судовий збір в сумі 989 грн 87 коп.
Суд виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_1 , який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність і керував незабезпеченим автомобілем, а тому МТСБУ зобов`язане виплати ОСОБА_5 в рахунок відшкодування майнової шкоди 100 000 грн страхової суми. Оскільки на час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 і перебував при виконанні службових обов`язків, то останні повинні солідарно відшкодувати позивачеві 143 337 грн 44 коп. різниці між фактичним розміром майнової шкоди та страховою виплатою, а також 10 000 грн моральної шкоди.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційних скарг

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову щодо нього та ухвалити нове рішення про відмову у цій частині вимог посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність цих обставин, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що його вина у дорожньо-транспортній пригоді не доведена, внаслідок чого на нього не може бути покладено зобов`язання з відшкодування позивачеві завданих збитків, а ОСОБА_5 не довів належними та допустимими доказами розмір майнової шкоди. Суд першої інстанції проявив упередженість і небезсторонність, прийняв заяву позивача про уточнення позовних вимог і письмові докази з порушенням вимог процесуального закону, не дав належної оцінки зібраним доказам, не встановив усіх обставин справи та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову щодо неї та ухвалити нове рішення про відмову у цій частині вимог посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 мотивована тим, що вона не є володільцем автомобіля «Nissan Terano 2» та не може нести солідарну відповідальність з ОСОБА_1 за завдані збитки. Суд першої інстанції не з`ясував усіх обставин справи, не застосував норми чинного законодавства та дійшов безпідставного висновку про задоволення позову.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

ОСОБА_1 та Військова частина НОМЕР_1 не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення з МТСБУ страхової суми, а тому згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку в цій частині рішення суду не переглядається.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

МТСБУ подало відзив на апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.
В своїх письмових поясненнях на апеляційні скарги Міністерство оборони України зазначило, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим і підлягає скасуванню в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 майнової та моральної шкоди.
Інші учасники справи не висловили своєї позиції щодо апеляційних скарг.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити частково.

Суд першої інстанції встановив обставини справи повно та правильно, проте висновки з установлених обставин зроблено ним неправильно. Крім того, суд неправильно витлумачив норми ст.ст. 1172, 1187 ЦК України та не врахував положення ст. 1190 ЦК України.

У зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду про солідарне стягнення з Військової частини НОМЕР_1 і ОСОБА_1 майнової та моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині вимог нового судового рішення.

Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_5 є власником автомобіля «Mitsubishi Pajero» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 (до перейменування Військова частина-польова пошта НОМЕР_3 ). Наказом командира військової частини від 24 грудня 2015 року №86 ОСОБА_1 було відряджено до м. Коломиї, Івано-Франківської області, на 3 доби, з 24 до 26 грудня 2015 року.

24 грудня 2015 року близько 18 години 30 хвилин ОСОБА_1 , керуючи незареєстрованим у встановленому порядку автомобілем «Nissan Terano 2» у зв`язку з виконанням службових обов`язків і слідуючи до місця відрядження по автодорозі Житомир-Чернівці (270 км + 850 м), неподалік с. Гуменці, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, на порушення п.п. 2.3 «б», 11.3, 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, не врахував дорожню обстановку, не обрав в установлених межах безпечної швидкості руху та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, виїхав на смугу зустрічного руху і допустив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Pajero» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який під керуванням ОСОБА_5 рухався назустріч.

В результаті зіткнення ОСОБА_5 отримав легкі тілесні ушкодження, а належний йому автомобіль «Mitsubishi Pajero» реєстраційний номер НОМЕР_2 значні механічні пошкодження.
За вказаним інцидентом слідчим відділенням Кам`янець-Подільського районного відділення поліції Кам`янець-Подільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області проведено досудове розслідування.
Постановою слідчого від 28 березня 2017 року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, а копію цієї постанови направлено начальнику районного відділення поліції для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не був складений органом внутрішніх справ.
Згідно висновку експертного дослідження від 26 лютого 2016 року №36-1/16, складеного Дочірнім підприємством «Експерт-Сервіс Авто» Товариства з обмеженою відповідальністю «Український експертний центр «Експерт-Сервіс», ринкова вартість автомобіля «Mitsubishi Pajero» реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на час дорожньо-транспортної пригоди (24 грудня 2015 року) склала 276 657 грн 39 коп., водночас, вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу становить 621 716 грн 93 коп.

Із висновку експертного дослідження від 20 жовтня 2018 року №414/18, складеного цим же підприємством, ринкова вартість пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Mitsubishi Pajero» реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент оцінки складає 34 369 грн 95 коп.

ОСОБА_5 поніс витрати на автотоварознавче дослідження у сумі 1050 грн.

Застосовані норми права

Частиною 1 статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В силу ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Як передбачено п.п. 1.1, 1.9, 1.10 розділу І Інструкції про порядок відшкодування військовослужбовцям Збройних Сил України витрат на службові відрядження в межах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29 серпня 2011 року №530 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 вересня 2011 року за №1115/19853), службовим відрядженням (далі відрядження) вважається поїздка військовослужбовця за розпорядженням командира або начальника на певний строк в іншу місцевість для виконання службового завдання поза пунктом постійного або тимчасового розквартирування військової частини (підрозділу), у якій військовослужбовець проходить службу.

Тривалість відрядження обчислюється за кількістю днів перебування у відрядженні з урахуванням вихідних, святкових і неробочих днів та часу перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками). Визначення кількості днів відрядження для виплати добових провадиться з урахуванням дня вибуття у відрядження та дня повернення до місця постійної служби, що зараховуються як два дні.

Час перебування в дорозі, за який провадиться виплата добових під час відрядження, визначається за діючим розкладом руху залізничного, водного та повітряного транспорту, враховуючи час затримки відрядженого в дорозі з причин, які від нього не залежать, і час на пересадки. У разі проїзду автомобільним транспортом виплата добових провадиться за час фактичного перебування в дорозі, але не більше ніж за час, визначений розрахунком руху, 200 км на добу.

Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів.

Із положень п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України слідує, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим (ч. 1 ст. 1190 ЦК України).

Закон України від 1 липня 2004 року №1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-ІV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до ст. 6 Закону №1961-ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом п.п. 39.1, 39.2 ст. 39 Закону №1961-ІV моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам.

Одним із основних завдань МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

В силу пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону №1961-ІV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-ІV у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону №1961-ІV).

Як передбачено п.п. 30.1, 30.2 ст. 30 Закону №1961-ІV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, у тому числі внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.

В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.

Солідарний обов`язок відшкодувати шкоду може бути покладене лише на осіб, які спільно завдали неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями (бездіяльністю) або діями (бездіяльністю) з єдністю наміру.

За загальним правилом шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини.

Суб`єктом відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із власником (володільцем) транспортного засобу.

Працівник (службовець), здійснюючи свої трудові (службові) обов`язки, не виступає як окремий суб`єкт права, тому заподіяна ним шкода під час виконання цих обов`язків відшкодовується роботодавцем.

Під виконанням трудових (службових) обов`язків слід розуміти виконання працівником (службовцем) роботи, обумовленої трудовим договором (службовими обов`язками) або дорученої йому адміністрацією (керівництвом), вищестоящим органом разово чи тимчасово на території підприємства, установи, організації або поза нею протягом робочого часу.

Час перебування працівника (службовця) у відрядженні, в тому числі час перебування його в дорозі, є виконанням працівником (службовцем) своїх трудових (службових) обов`язків.

Особа має право на відшкодування майнової шкоди у разі понесення нею втрат, пов`язаних із знищенням або пошкодженням майна. У разі знищення транспортного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після цієї пригоди.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи, зокрема, внаслідок знищення або пошкодження майна, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого.

З метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників особи, діяльність яких пов`язана з використанням транспортних засобів, зобов`язані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність перед іншими особами на випадок завдання шкоди.

У разі виникнення дорожньо-транспортної пригоди з участю декількох транспортних засобів, що призвело до завдання шкоди, винна особа зобов`язана відшкодувати потерпілому ці збитки.

Якщо деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик повинен виплатити потерпілому страхове відшкодування в порядку, передбаченому Законом №1961-ІV.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-ІV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Якщо шкоди потерпілому завдано транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, то така шкода відшкодовується МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих у межах страхової суми.
Згідно матеріалів досудового розслідування №0001124 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Nissan Terano 2», не врахував дорожню обстановку, не обрав в установлених межах безпечної швидкості руху та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, виїхав на смугу зустрічного руху і допустив зіткнення з автомобілем позивача.
За таких обстави суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_1 .
Те, що уповноважений орган внутрішніх справ не склав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , у зв`язку з чим останній не був притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, не спростовує зазначений висновок суду першої інстанції.
Посилання ОСОБА_1 на недоведеність його вини у дорожньо-транспортній пригоді суперечать фактичним обставинам справи.
В результаті зіткнення належний ОСОБА_5 автомобіль «Mitsubishi Pajero» реєстраційний номер НОМЕР_2 отримав значні механічні пошкодження.
Встановивши, що ремонт автомобіля є економічно необґрунтованим, суд першої інстанції правильно керувався тим, що позивачеві має бути відшкодовано 242 287 грн 44 коп. різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, яка визначена відповідно до висновків експертного дослідження від 26 лютого 2016 року №36-1/16 та від 20 жовтня 2018 року №414/18, і 1050 грн витрат на автотоварознавче дослідження, а всього 243 337 грн 44 коп. майнової шкоди.
Твердження ОСОБА_1 про те що висновок експертного дослідження від 26 лютого 2016 року №36-1/16 одержаний ОСОБА_5 з порушенням установленого законом порядку є безпідставними. До того ж, ОСОБА_1 не спростував цей висновок оцінювача іншими доказами.

Також суд першої інстанції правомірно виходив з того, що позивач переніс душевні страждання внаслідок пошкодження автомобіля та має право на відшкодування 10 000 грн моральної шкоди. Розмір цього відшкодування визначено судом із урахуванням характеру правопорушення, глибини душевних страждань потерпілого, погіршення його здібностей, вимог розумності та справедливості.

Оскільки суд першої інстанції стягнув з МТСБУ на користь ОСОБА_5 відшкодування майнової шкоди у межах страхової суми (100 000 грн), то його висновок про покладення на особу, відповідальну за завдані збитки, різниці між фактичним розміром майнової шкоди та регламентною виплатою, а також моральної шкоди, є правильним.

Водночас, стягуючи солідарно з Військової частини НОМЕР_1 і ОСОБА_1 на користь позивача завдані збитки, суд припустився помилки.
Судом першої інстанції не було враховано, що шкоди ОСОБА_5 було завдано ОСОБА_1 під час виконання ним своїх службових обов`язків, а тому згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України відповідальною особою за завдану шкоду є Військова частина НОМЕР_1 .
Крім того, суд не звернув уваги на те, що шкоди потерпілому не було завдано з єдиним умислом і спільними діями Військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 , тому солідарна відповідальність останніх перед ОСОБА_5 виключається.
Під час розгляду справи в суді не здобуто достатніх і достовірних доказів про те, що Військова частина НОМЕР_1 є власником (володільцем) автомобіля «Nissan Terano 2», тобто особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом. Однак, ця обставина не звільняє Військову частину НОМЕР_1 від обов`язку відшкодувати позивачеві шкоду, завдану її військовослужбовцем під час виконання ним своїх службових обов`язків.
Доводи Військової частини НОМЕР_1 про те, що вона не може нести відповідальність за завдані збитки, не ґрунтуються на законі.
Щодо інших доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 слід зазначити наступне.

Матеріали справи не містять даних про упередженість, необ`єктивність або іншу заінтересованість у результаті розгляду головуючого у суді першої інстанції судді Бондаря О.О., у зв`язку з чим доводи ОСОБА_1 про те, що суддя Бондар О.О. не міг брати участі у справі та підлягав відводу, є необґрунтованими.

До того ж, як передбачено ч. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Посилання ОСОБА_1 на порушення норм процесуального права, є безпідставними, оскільки процесуальні дії суду не суперечать вимогам закону та не призвели до неправильного вирішення справи.

3. Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

Неправильно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що Військова частина НОМЕР_1 і ОСОБА_1 повинні нести солідарну відповідальність перед ОСОБА_5 за завдану шкоду, тому ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.
Оскільки шкоди ОСОБА_5 завдано військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 під час виконання ним своїх службових обов`язків, то з цієї військової частини на користь позивача підлягає стягненню 143 337 грн 44 коп. майнової шкоди та 10 000 грн моральної шкоди.
В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_1 слід відмовити.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов ОСОБА_5 заявлено з ціною 253 337 грн 44 коп. (143337,44 НОМЕР_4 ), а тому він мав бути оплачений судовим збором у розмірі 2 533 грн 37 коп. (253337,44х1%). Крім того, ОСОБА_5 сплатив за подання заяви про забезпечення доказів 384 грн 20 коп. (1921х0,2).
Враховуючи розмір задоволених позовних вимог, відповідачі повинні відшкодувати ОСОБА_5 2 917 грн 57 коп. судового збору (2533,37+384,20).
Оскільки позов задоволено відносно Військової частини НОМЕР_1 на 153 337 грн 44 коп., тобто на 60,53% (153337,44х100:253337,44), а відносно МТСБУ на 39,47% (100000,44х100:253337,44), то на користь ОСОБА_5 слід стягнути судовий збір: з Військової частини НОМЕР_1 1 766 грн 01 коп. (2917,57х60,53%), з МТСБУ 1 151 грн 56 коп. (2917,57х39,47%).

Позов ОСОБА_5 до Військової частини НОМЕР_1 задоволено в повному обсязі, внаслідок чого сплачені Військовою частиною НОМЕР_1 2 300 грн судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.
У зв`язку з тим, що в позові до ОСОБА_1 відмовлено, з ОСОБА_5 на користь останнього слід присудити обґрунтовано понесені витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 300 грн 06 коп. ((143337,44+10000)х1%х150%).

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 9 жовтня 2020 року про солідарне стягнення з Військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 майнової та моральної шкоди скасувати і в цій частині вимог ухвалити нове рішення, розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 26615035) на користь ОСОБА_5 (місце проживання АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) 143 337 грн 44 коп. майнової шкоди та 10 000 грн моральної шкоди, а всього 153 337 грн 44 коп.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 26615035) на користь ОСОБА_5 (місце проживання АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) 1 766 гривень 01 копійку судового збору за подання позову.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (місцезнаходження 02002, місто Київ, Русанівський бульвар, 8; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 21647131) на користь ОСОБА_5 (місце проживання АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) 1 151 гривню 56 копійок судового збору за подання позову.

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 (місце проживання АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) 2 300 гривень 06 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 грудня 2020 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

А.В. Купельський

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Бондар О.О.
Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 34