ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

23 грудня 2020 року м. Херсон

справа № 654/1620/20

провадження № 22-ц/819/1736/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Вейтас І.В., Семиженка Г.В.,

секретар Плохотніченко А.В.

учасники справи:

представник позивачки адвокат Крупіца О.С.,

представник відповідача адвокат Іващенко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Іващенка Андрія Івановича, який діє від імені ОСОБА_1 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 28 вересня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Сіянко В.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У травні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом. В обгрунтування вимог зазначила, що 14.02.2019 року Голопристанським районним судом Херсонської області видано судовий наказ про стягнення з неї на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_3 , 2013 р.н. аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Але при винесенні наказу суд не врахував, що дитина проживала постійно з нею, а не з батьком. Посилаючись на наведене, просила припинити з 23.01.2019 року стягнення з неї на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, які стягуються на підставі судового наказу Голопристанського районного суду Херсонської області №654/281/19 від 14.02.2019 року.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 28 вересня 2020 року позов задоволено. Припинено з 23 січня 2019 року стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, які стягуються на підставі судового наказу Голопристанського районного суду Херсонської області №654/281/19 від 14 лютого 2019 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 8340,80 грн.

Рішення суду обґрунтоване тим, що під час розгляду справи встановлено, що з 23 січня 2019 року дитина проживає з матір`ю, відповідач, в свою чергу доказів того, що дитина перебуває на його утриманні не надав, а тому вимоги про припинення стягнення аліментів з ОСОБА_2 є обґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з рішенням суду адвокат Іващенко А.І. від імені ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, просять рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального законодавства. Посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази та обставини по справі та дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог. Зокрема посилається на те, що на час винесення наказу, дитина дійсно проживала з відповідачем. Також посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги висновок органу опіки та піклування, одержаний в іншій цивільній справі та на його підставі, у сукупності з іншими доказами, зробив помилковий висновок про те, що станом на 23 січня 2019 року дитина проживала разом з матір`ю. Також посилається на те, що суд першої інстанції стягнув з відповідача понесені позивачкою витрати на правову допомогу, які є неспівмірними позовним вимогам, не надавши, при цьому, мотивованої оцінки наданим позивачкою доказам та запереченням відповідача з цього питання.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу апеляційного суду від ОСОБА_2 , остання просить відхилити доводи апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Також просить стягнути на її користь понесенні витрати по оплаті правової допомоги в суді апеляційної інстанції у сумі 4000 грн.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно свідоцтва про народження сторони є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

14 лютого 2019 Голопристанським районним судом Херсонської області видано судовий наказ №654/281/19, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 2013 р.н., в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення заяви до суду (23.01.2019) і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідки Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області від 14.05.2020 №761, ОСОБА_2 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 та має склад сім`ї: син ОСОБА_3 2013 року народження.

Згідно висновку Білозерської РДА Херсонської області від 02.01.2020 року про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом із матір`ю.

Відповідно до акту обстеження на факт проживання, складений депутатом Чорнобаївської сільської ради, від 13.02.2019 року за адресою: АДРЕСА_2 , проживають без реєстрації з січня 2018 року ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 .

Відповідно до листа від 13.08.2020 №02-21/с-262 Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області, вказаний вище акт обстеження від 13.02.2019 складений депутатом сільської ради із слів сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також свідчень ОСОБА_1 .

Під час розгляду справи судом першої інстанції, допитаний у судовому засіданні як свідок ОСОБА_1 пояснив, що з січня 2019 по червень 2019 року син ОСОБА_3 проживав періодично то зі своєю матір`ю, то з ним.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до частини першої статті 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я якого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.

При розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Зі змісту статей 179 - 181 Сімейного кодексу України вбачається, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає їх на дитину.

Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільненні від них.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 439/260/16-ц (провадження № 61- 8900св18).

Так суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що при видачі судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , у порядку наказного провадження, судом не було розглянуто обґрунтованості заявлених стягувачем вимог по суті, а тому врахувавши той факт, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження факту проживання дитини станом на 23.01.2020 року з ним, та врахувавши обставини, що наявними в справі доказами достеменно встановлено факт проживання дитини на даний час з матір`ю, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог про припинення стягнення аліментів.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду. Докази та обставини, на які посилається представник відповідача в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду попередньої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги, про те, що наданий висновок органу опіки та піклування був одержаний в іншій цивільній справі, а тому безпідставно взятий до уваги судом при розгляді даної справи, оскільки відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Факт складення даного висновку при розгляді іншої цивільної справи ніяким чином не впливає на його доказову силу при розгляді даної справи.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо не співмірності стягнутих з відповідача на користь позивачки понесених нею витрат на правову допомогу, позовним вимогам, з огляду на таке.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

В п.46 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 20 листопада 2020 року (справа № 910/13071/19), Верховний Суд звертає увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Заперечуючи проти розміру стягнених із відповідача понесених позивачкою витрат на правову допомогу, жодних доводів щодо факту завищення розміру гонорару адвокату апелянтом не наведено.

Матеріали справи містять: копію договору про надання правової допомоги № 15/20-ц від 15.06.2020 року, де в п.5.1 визначена вартість послуг по Договору у розмірі 7500 грн.,; акт прийому-передачі (опис) наданих послуг, підписаний адвокатом та позивачкою; квитанція до прибуткового касового ордера на суму 7500 грн.

Колегія суддів вважає, що стягнуті судом першої інстанції витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7500 грн є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, тривалістю розгляду справи, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтом не наведено.

Також підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати, понесені нею в суді апеляційної інстанції на правову допомогу в сумі 4000 грн., що підтверджуються належними доказами та з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Іващенка Андрія Івановича, який діє від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 28 вересня 2020 року без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4000 грн. судових витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2020 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді І.В. Вейтас

Г.В. Семиженко