РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/2206/16-ц

Провадження № 2/643/42/20

16.01.2020

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Задорожної А. М.,

за участю секретаря судових засідань Тугайбей В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні зали суду, в м. Харкові, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про сплату грошової компенсації вартості частки у спадковому майні, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту перебування майна в особистій власності одного з подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач за первісним позовом звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій після уточнення просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості частки у спадковому майні після смерті її батька, ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , виділ якої неможливий, а саме 1/4 частки квартири та двох автомобілів, в загальному розмірі 419685,25 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги за померлим ОСОБА_3 . Так, позивач є донькою покійного, а відповідач є дружиною покійного. Спірне майно придбане подружжям під час перебування в зареєстрованому шлюбу, тому позивач вважає, що має право на 1/4 частину від квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (далі Спірна квартира), та двох автомобілів: ВАЗ 2108, д.н.з. НОМЕР_1 , Skoda Fabia Classic, д.н.з. НОМЕР_2 (далі Спірні автомобілі). Оскільки відповідач за час розгляду справи судом на підставі договору купівлі продажу відчужила спірну квартиру, а виділити частки в кожному зі спірних автомобілів буде неможливо, позивач просить суд стягнути компенсацію її часток у спірному майні з відповідача.

Позивач за зустрічним позовом подала зустрічну позовну заяву, в якій просила установити факт, що Спірна квартира була об`єктом її особистої приватної власності, а також заперечила проти позовних вимог позивача за первісним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що Спірна квартира була придбана нею за власні кошти, які належать їй особисто, тому Спірна квартира не є спільною сумісною власністю подружжя. При цьому, заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача за первісним позовом з огляду на те, що Спірна квартира не є спільною сумісною власністю подружжя, а тому позивач за первісним позовом не має право на спадкування цієї квартири після померлого ОСОБА_3 , а Спірні автомобілі були відчужені останнім ще за його життя, тому не входять до спадкової маси.

Відповідач за зустрічним позовом подала відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просила у задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що є спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_3 , якому на момент смерті налержали Спірна квартира та Спірні автомобілі на праві спільної сумісної власності, а тому вона має право на 1/4 частину від вказаного майна. Оскільки виділити свої частки у спірному майні на даний час неможливо, відповідач за зустрічним позовом вважає, що має право на грошову компенсацію вартості її частки у спірному майні.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15.11.2017 було задоволено заяву позивача за первісним позовом про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка зареєстрована на праві власності за відповідачем за первісним позовом.

Суд, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Суд установив, що ОСОБА_3 , який є батьком позивача за первісним позовом та чоловіком відповідача за первісним позовом помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, копією свідоцтва про народження (а. с. 4, 6, т. 1) та визнається учасниками справи у позовній заяві та у зустрічній позовній заяві.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Як убачається з копії повідомлення від 10.08.2015, виданого Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чижової Н. А. (а. с. 9, т. 1) після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 нею була відкрита спадщина на підставі заяви позивача за первісним позовом, яка є спадкоємицею померлого та подала заяву у встановлений законом строку. Однак, оскільки останньою не було надано документів, які встановлюють право власності на майно спадкодавця, видати свідоцтво про право на спадщину не можливо.

Як убачається з позовної заяви та зі зустрічної позовної заяви, відповідач за первісним позовом та покійний ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 12.06.1996, в якому перебували до смерті останнього.

Спірна квартира була придбана відповідачем за первісним позовом, 19.10.2012 на підставі договору купівлі-продажу (а. с. 96, т. 1) та на момент смерті ОСОБА_3 належала відповідачу за первісним позовом на праві приватної власності, що підтверджується копією відповіді Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» на запит (а.с. 11, т. 1).

Спірні автомобілі належать ОСОБА_3 , що підтверджується копією відповіді управління Державтоінспекції від 03.06.2015 на запит адвоката Зольнікової В. О. (а. с. 31, т. 1).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач за зустрічним позовом посилається у своєму зустрічному позові (а. с. 84-86, т. 1) на те, що Спірна квартира була придбана нею за власні кошти, тому не є спільною сумісною власністю подружжя. Так, позивач за зустріним позовом вказує, що вона, разом зі своїми дітьми, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , мала у спільній сумісній власності квартиру АДРЕСА_3 . Вказана квартира була відчужена 07.05.2002 на підставі договору купівлі-продажу (а. с. 87, т. 1) позивачем за зустрічним позовом, яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_5 і ОСОБА_4 , з одного боку, й покупцем вказаної квартири, з іншого боку, ціна договору 44280,00 грн. 22.05.2002 позивач за зустрічним позовом набула у власність квартиру АДРЕСА_4 , за договором купівлі-продажу (а.с. 88, т. 1), ціна договору 43200,00 грн. 10.07.2012 позивач за зустрічним позовом відчужила квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , за договором купівлі-продажу квартири (а.с. 89-90, т. 1), ціна договору 408000,00 грн. 19.10.2012 позивач за зустрічним позовом придбала Спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу квартири (а.с. 96, т. 1), ціна договору 243531,20 грн. Всі вищенаведені правочини були здійснені за час перебування позивача за зустрічним позовом у шлюбі з покійним ОСОБА_3 .

Суд, ознайомившись з доводами позивача за зустрічним позовом, дослідивши надані останньою докази на підтвердження своїх доводів, вважає за необхідне відмовити позивачу за зустрічним позовом в задоволенні її зустрічних позовних вимог з огляду на те, що квартира за адресою: АДРЕСА_6 , на момент її відчуження за договором купівлі-продажу (а. с. 87, т. 1) належала трьом особам, а саме позивачу за зустрічним позовом, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Таким чином, кошти, отримані внаслідок відчуження вказаної квартири, якщо іншого не встановлено договором або законом, належали всім трьом співвласникам. З огляду на те, що квартира АДРЕСА_4 , була набута позивачем за зустрічним позовом у власність на підставі договору купівлі-продажу квартири (а.с. 88, т. 1) за грошові кошти в сумі 43200,00 грн., а частки позивача за зустрічним позовом від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_6 , яка належала позивачу за зустрічним позовом, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, було очевидно недостатньо для купівлі квартири АДРЕСА_4 , то суд вважає необґрунтованими твердження позивача за зустрічним позовом про набуття в особисту власність квартири АДРЕСА_4 за її особисті кошти, а як наслідок, і Спірної квартири. Доказів на підтвердження того, що грошові кошти, отримані від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_6 , належали тільки позивачу за зустрічним позовом суду не надано. Тому суд вважає докази, надані позивачем за зустрічним позовом, недостатніми для встановлення обставини належності Спірної квартири позивачу за зустрічним позовом на праві особистої приватної власності. З огляду на викладене зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Суд установив, що відповідачу за первісним позовом та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент смерті останнього належали Спірна квартира та Спірні автомобілі на праві спільної сумісної власності. Однак, за життя спадкодавця між подружжям не вирішувалося питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218, ч. 1 ст. 1226 до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Статтею 370 ЦК України встановлено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Статтею 183 ЦК України передбачено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Статтею 1278 ЦК України передбачено, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1280 ЦК України якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №85830648 від 25.04.2017 року (а. с. 97-98, т. 1) право власності на Спірну квартиру зареєстроване за ОСОБА_6 . Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу від 23.12.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловим Едуардом Валентиновичем.

Позивач за первісним позовом просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом на її користь грошову компенсацію вартості 1/4 частки Спірної квартири, яка належала її покійному батькові на праві спільної сумісної власності. Згідно з діючим законодавством майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, однак, оскільки станом на день смерті покійного ОСОБА_3 право власності на Спірну квартиру було зареєстроване лише за відповідачем за первісним позовом одноособово, а за час перебування у шлюбі подружжя частки у спільному сумісному майні не виділяли, то суд не вбачає підстав для компенсації позивачу за первісним позовом вартості 1/4 частки Спірної квартири. Так, право на компенсацію вартості частки Спірної квартири, враховуючи положення ст. ст. 364, 370, 1280 ЦК України, має лише співвласник відповідного майна, але ані позивач за первісним позовом, ані покійний ОСОБА_3 , не є власниками Спірної квартири, тому позивач за первісним позовом не має права на грошову компенсацію вартості 1/4 частки Спірної квартири. Суд наголошує, що позивач за первісним позовом змінила свої позовні вимоги, які після зміни не містять вимог про визнання за нею або її покійним батьком права власності на Спірну квартиру. З огляду на викладене, враховуючи норми ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, повного та всебічного дослідження обставин справи, суд не може розглянути та задовольнити позовні вимоги щодо грошової компенсації вартості частини майна, що перебуває у спільній сумісній власності, не розглянувши при цьому питання про визнання права власності на відповідне майно (частину майна) за позивачем, а тому такі позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Позивач за зустрічним позовом посилається у своїй зустрічній позовній заяві на те, що Спірні автомобілі були відчужені покійним ОСОБА_3 ще за час життя останнього, але за весь час розгляду справи не надала суду відповідних доказів. Факт перебування Спірних автомобілів у власності ОСОБА_3 станом на 03.06.2015 підтверджується копією відповіді управління Державтоінспекції від 03.06.2015 на запит адвоката Зольнікової В. О. (а. с. 31, т. 1).

За весь час розгляду справи суду не надано доказів того, що відповідач за первісним позовом прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , а тому суд не може встановити спадкову масу після смерті останнього та обставину прийняття відповідачем за первісним позовом у спадщину Спірних автомобілів. Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 була відкрита приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чижовою Н. А., що вбачається з копії повідомлення останньої (а. с. 9, т. 1), однак за весь час розгляду справи клопотань про витребування доказів, а саме спадкової справи №09/2014, відкритої після померлого ОСОБА_3 до суду не надано. Вказана спадкова справа може бути належним та достатнім доказом на підтвердження прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 , розміру спадкової маси та розмір спадщини, яку прийняли відповідні спадкоємці.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем за первісним позовом не доведено обставинну прийняття відповідачем за первісним позовом у спадщину після смерті ОСОБА_3 . Спірних автомобілів, суд вважає позовні вимоги позивача за первісним позовом в частині стягнення грошової компенсації вартості 1/4 частки Спірних автомобілів недоведеними.

Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позивних вимог за первісним позовом в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 2 ст. 264 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Частинами 1, 2, 4 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 9, 10 ст. 158 ЦПК України встановлено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 183, 364, 370, 1218, 1258, 1261, 1268-1269, 1278, 1280, ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 158, 263-265, 268, 273 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про сплату грошової компенсації вартості частки у спадковому майні, відмовити в повному обсязі.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про встановлення факту перебування майна в особистій власності одного з подружжя, відмовити в повному обсязі.

Після набрання рішенням законної сили скасувати арешт квартири за адресою: АДРЕСА_7 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_2 , накладений ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15.11.2017.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано . У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Московський районний суд м. Харкова.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений також в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_8 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя А. М. Задорожна