Головуючий суду 1 інстанції - Половинка В.О.
Доповідач -Каратшов О.Ю.
Провадження № 22-ц/810/667/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Гаврилюк В.К., Коновалова В.А.

за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Відкрите акціонерне товариство Державна холдингова компанія «Луганськашахтобуд»

третя особа - Міністерство енергетики України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 06 серпня 2020 року, ухваленого у складі судді Половинки В. О., в залі судових засідань Сватівського районного суду Луганської області у м. Сватове

у справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства Державна холдингова компанія «Луганськашахтобуд», третя особа, яка заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Міністерство енергетики України про визнання трудових відносин припиненими, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати припиненими трудові відносини ОСОБА_1 з Відкритим акціонерним товариством Державною холдинговою компанією «Луганськшахтобуд» з 25.10.2019 у зв`язку зі звільненням з посади голови ліквідаційної комісії за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Свої вимоги обґрунтував тим, що Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 16.03.2012 №160 було внесено зміни до Наказу Мінвуглепрому від 18.12.2009 №580 та, зокрема, призначено головою ліквідаційної комісії Відкритого акціонерного товариства Державної холдингової компанії «Луганськшахтобуд» Сиволобова М.М. і звільнено від виконання обов`язків голови ліквідаційної комісії цього підприємства ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 105 Цивільного кодексу України «Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора.

Виконання функцій комісії з припинення юридичної, особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи».

Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи, представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Також голова ліквідаційної комісії (ліквідатор) юридичної особи здійснює регулярне виконання цілого переліку обов`язків стосовно юридичної особи, передбаченого статтею 111 Цивільного кодексу України, зокрема щодо збереження майна, формування та подання всієї звітності й інших.

При цьому, на думку Позивача, допущення до виконання обов`язків голови ліквідаційної комісії здійснюється на підставі рішення власника, оформленого в цьому випадку Наказом Міненерговугілля № 580 від 18.12.2009, та зареєстрованого в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з автоматичним повідомленням податкових органів, що в розумінні абз. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України відповідає вимогам до укладення трудового договору.

Таким чином, Позивач вважає, що призначаючи голову ліквідаційної комісії власник підприємства (Міненерговугілля), фактично уклало строковий трудовий договір та залучило найманого працівника - голову ліквідаційної комісії, допустивши позивача до здійснення повноважень керівника на регулярній основі на строк до завершення ліквідації Підприємства.

Оскільки Позивач не має можливості та бажання в подальшому виконувати повноваження голови ліквідаційної комісії «Луганськшахтобуд», ним було 04.10.2019 складено заяву про звільнення його з посади голови ліквідаційної комісії ДХК «Луганськшахтобуд» в порядку ст. 38 Кодексу законів про працю України, яку він спрямував до Міністерства енергетики та захисту довкілля України, яке є правонаступником Міністерства енергетики та вугільної промисловості України. Це поштове відправлення було отримано 09.10.2019 року.

Позивач вказав, що Міністерство енергетики та захисту довкілля України є уповноваженим органом управління ДХК «Луганськшахтобуд» на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України віл 15.11.2019 №1084-р.

Це міністерство утворено на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 18.09.2019 №847 шляхом реорганізації Міністерства охорони навколишнього природного середовища України з приєднанням до нього Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, в свою чергу, було створено шляхом реорганізації Міністерства палива та енергетики України та Міністерства вугільної промисловості України на підставі Указу Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 09.12.2010 № 1085/2010.

Згідно підпункту 11 пункту 13 чинного «Положення про Міністерство енергетики та захисту довкілля України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.01.2015 №32 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18.09.2019 р. № 84 Державний секретар Мінекоенерго, який є вищою посадовою особою з числа державних службовців Мінекоенерго, підзвітний і підконтрольний Міністру Мінекоенерго, призначає на посаду і звільняє з посади керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Мінекоенерго.

Міністерством енергетики та захисту довкілля України не було надано відповіді на заяву позивача. Тому ним, як головою ліквідаційної комісії ДХК «Луганськшахтобуд», було 25.10.2019 видано наказ № 1 -к/19 про звільнення за власним бажанням, копію якого було спрямовано до Мінекоенерго.

Позивач вважає, що відповідачем порушене його право на звільнення з роботи з його власної ініціативи як працівника, передбачене ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 06 серпня 2020 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства Державна холдингова компанія «Луганськашахтобуд», третя особа, яка заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Міністерство енергетики України про визнання трудових відносин припиненими через його необґрунтованість.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем у справі ОСОБА_1 не було суду надано доказів, які б могли підтвердити факт наявності трудових відносин ОСОБА_1 з ВАТ ДХК «Луганськшахтобуд», а саме: не надано трудового договору; трудової книги з записом про трудові відносини з відповідачем. Відсутні будь-які докази на підтвердження роз`яснення позивачу його права і обов`язки під розписку про умови праці; ознайомлення з правилами внутрішнього розпорядку. Відсутні докази щодо виплати заробітної плати позивачу. Вказані обставини свідчать про відсутність трудових відносин між позивачем та відповідачем.

Наявність лише одного наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості Україні від 16.03.2012 №160, яким було внесено зміни до наказу Мінвуглепрому від 18.12.2009 №580 та призначено головою ліквідаційної комісії Відкритого акціонерного товариства Державної холдингової компанії «Луганськшахтобуд» Сиволобова Максима Марковича, не може свідчити про наявність трудових відносин між ОСОБА_1 та ВАТ ДХК «Луганськшахтобуд».

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неправильну оцінку доказів, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

Зазначає, що відносини, які виникли між ним та ВАТ ДХК «Луганськшахтобуд» були оформлені Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 16.03.2012 р. № 160 зі змінами до Наказу Мінвуглепрому від 18.12.2009 р. № 580. Тобто зареєстровано в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з автоматичним повідомленням податкових органів, що в розумінні абз. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України відповідає вимогам до укладення трудового договору. Таким чином, призначаючи голову ліквідаційної комісії власник підприємства (Міненерговугілля), фактично уклало строковий трудовий договір та залучило найманого працівника - голову ліквідаційної комісії, допустивши його до здійснення повноважень керівника на регулярній основі на невизначений строк - до завершення ліквідації підприємства.

ОСОБА_1 в судовому засіданні повністю підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити.

Представник Міністерства енергетики України в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до положень ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 1-5 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 не надано доказів, які б могли підтвердити факт наявності у нього трудових відносин з ВАТ ДХК «Луганськшахтобуд».

Так, звертаючись до суду з позовом про визнання трудових відносин припиненими, позивач пред`явив позов до Відкритого акціонерного товариства Державна холдингова компанія «Луганськашахтобуд».

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Відповідачами у трудових спорах є власник підприємства з яким позивач перебував у трудових відносинах.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 призначено головою ліквідаційної комісії Відкритого акціонерного товариства Державної холдингової компанії «Луганськшахтобуд» згідно з Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 16.03.2012 №160, яким було внесено зміни до Наказу Мінвуглепрому від 18.12.2009 №580.

Уповноваженим органом управління ДХК «Луганськшахтобуд», на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України віл 15.11.2019 №1084-р., є Міністерство енергетики та захисту довкілля України.

Згідно підпункту 11 пункту 13 чинного «Положення про Міністерство енергетики та захисту довкілля України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.01.2015 №32 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18.09.2019 р. № 84, Державний секретар Мінекоенерго, який є вищою посадовою особою з числа державних службовців Мінекоенерго, підзвітний і підконтрольний Міністру Мінекоенерго, призначає на посаду і звільняє з посади керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Мінекоенерго.

За таких обставин, з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не з`ясувавши всіх обставин у справі і не вирішивши питання в порядку, передбаченому ст. 51 ЦПК України дійшов помилково висновку про те, що відповідачем у даній справі повинна виступати Державна холдингова компанія «Луганськшахтобуд».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду (п. п. 11, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

За таких обставин пред`явлення позову не до того відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не робить висновку про обґрунтованість та доведеність позову, оскільки суд може зробити такий висновок лише за наявності всіх відповідачів у справі.

Разом з тим, позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом до належного відповідача, тому і право на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не є порушеним.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 06 серпня 2020 року скасувати.

По справі ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства Державна холдингова компанія «Луганськшахтобуд» про визнання трудових відносин припиненими.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2020 року.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді: В.К. Гаврилюк

В.А. Коновалова