Ухвала

05 лютого 2020 року

місто Київ

справа № 316/8/18

провадження № 61-2362ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 29 серпня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 11 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Енергодарської міської ради, Енергодарської міської ради Запорізької області, Управління комунальної власності Енергодарської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - Комунальне підприємство «Ритуал» Енергодарської міської ради, про відшкодування матеріальної шкоди у порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року Енергодарська місцева прокуратура Запорізької області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування у порядку регресу на користь Управління комунальної власності Енергодарської міської ради матеріальної шкоди, завданої виплатою з місцевого бюджету м. Енергодара ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 93 029, 28 грн; стягнення з ОСОБА_1 на користь прокуратури Запорізької області коштів, витрачених у 2017 році на сплату судового збору під час здійснення представництва інтересів держави, у розмірі 1 600, 00 грн.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 29 серпня 2019 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 11 грудня 2019 року, позов задоволено. Стягнуто у порядку регресу з ОСОБА_1 на користь Управління комунальної власності Енергодарської міської ради відшкодування матеріальної шкоди, завданої виплатою з місцевого бюджету м. Енергодара ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 93 029, 28 грн; стягнуто у порядку регресу з ОСОБА_1 на користь прокуратури Запорізької області кошти, витрачені у 2017 році на сплату судового збору під час здійснення представництва інтересів держави, у розмірі 1 600, 00 грн.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій обґрунтовувалися тим, що наказом виконуючого обов`язки директора Комунального підприємства «Ритуал» (далі - КП «Ритуал») ОСОБА_1 від 09 серпня 2016 року № 54-к заступника директора КП «Ритуал» ОСОБА_2 з 10 серпня 2016 року звільнено з посади за пунктом 2 статті 40 Кодексу законів про працю України. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 20 липня 2017 року у справі № 316/1219/16, яке набрало чинності 20 липня 2017 року, наказ від 09 серпня 2016 року № 54-к скасовано, ОСОБА_2 поновлено на посаді заступника директора КП «Ритуал» з 10 серпня 2016 року, стягнуто з КП «Ритуал» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 серпня 2016 року до 20 липня 2017 року у розмірі 93 029, 28 грн, у відшкодування моральної шкоди стягнуто 300, 00 грн. Оскільки зазначене рішення суду апеляційної інстанції виконано, стягнуті судом грошові кошти перераховані КП «Ритуал» 10 серпня 2017 року із місцевого бюджету м. Енергодара на розрахунковий рахунок ОСОБА_2 , суди першої та апеляційної інстанцій зробили висновок про підставність пред`явлених вимог.

ОСОБА_1 28 січня 2020 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені рішення, провадження у справі закрити.

Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року - 2 102, 00 грн.

Ціна позову у цій справі складає за вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 93 029, 28 грн та коштів, витрачених у 2017 році на сплату судового збору під час здійснення представництва інтересів держави, у розмірі 1 600, 00 грн. Станом на 01 січня 2020 року зазначена ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 100 = 210 200, 00 грн).

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акта розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правил пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не зазначено.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Таким чином, конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.

Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточними і подальшому оскарженню не підлягає.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, необхідно вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі«Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява №26737/95, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені у малозначній справі, а отже, не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у цивільній справі за позовом Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Енергодарської міської ради, Енергодарської міської ради Запорізької області, Управління комунальної власності Енергодарської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - Комунальне підприємство «Ритуал» Енергодарської міської ради, про відшкодування матеріальної шкоди у порядку регресу, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 29 серпня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 11 грудня 2019 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний