/Провадження №2-з/521/177/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Роїк Д.Я., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Слободяника Олексія Ігоровича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка дії у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку в спільному майні, визнання права власності та стягнення грошової компенсації ,

В С Т А Н О В И В:

21.07.2020 р. до Малиновського районного суду звернувся представник ОСОБА_1 яка дії у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 - адвокат Петренко Світлана Василівна з позовною заявою до ОСОБА_3 про припинення права на частку в спільному майні, визнання права власності та стягнення грошової компенсації .

Одночасно з пред`явленням позовної заяви представник позивачів подав заяву про забезпечення позову, вимогами якої просить: накласти арешт на 1/12 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 , заборонити Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради ( м. Одеса, вул. Косовська, буд. 2-д) здійснювати реєстрацію місця проживання будь-яких осіб у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Дослідивши надані матеріали справи, суд вважає, що заяву про забезпечення позову необхідно повернути заявнику, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так у поданій заяві не зазначено обставини та не надано документи, які б свідчили про те, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі не вжиття цих заходів забезпечення позову, окрім того, в поданій заяві про забезпечення позову не обґрунтовано існування реальної загрози відчуження майна на користь третіх осіб, а лише містяться посилається на імовірність такої можливості, що за своєю суттю є суб`єктивним припущенням сторони заявника, також до заяви не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вищезазначеного.

Тобто з наведеного витікає, що заява немотивована та до неї не додані додаткові документи та інші докази, що підтверджують необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб, як зазначено у заяві.

Крім того слід зазначити, що арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Тобто з урахуванням зазначеного у разі застосуванням зазначених вище заходів можуть бути порушені й інтереси інших осіб.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу позивача, що ним всупереч вимогам п. 6 ч. 1ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову не зазначено пропозицію щодо зустрічного забезпечення.

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначенусудом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову (ч.4 ст. 154 ЦПК України).

Статтею 154 ЦПК України передбачено право та обов`язок суду щодо застосування зустрічного забезпечення під час розгляду заяви про забезпечення позову, тобто відповідно до вимог ст.151 ЦПК України позивач повинен внести пропозиції щодо зустрічного забезпечення, а суд відповідно до положень ст.154 ЦПК України буде вирішувати обов`язковість його застосування.

В супереч положенням п. 5 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову не містить ціни позову, про забезпечення якого просить заявник.

Відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про повернення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ч. ч. 1, 2 ст. 149, п. 1 ч. 1 ст. 150, 151, ст. 153, 260-261, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Слободяника Олексія Ігоровича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка дії у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку в спільному майні, визнання права власності та стягнення грошової компенсації повернути заявнику.

Ухвалу невідкладно надіслати заявникові зі всіма доданими до неї документами, копію заяви залишити в суді.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Суддя: Я. Роїк