ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
2/622/436/20
Справа № 622/865/20 р.

23.12.2020 смт Золочів
Золочівський районний суд Харківської області
в складі: головуючого судді Квітки О.О,
за участі секретаря судового засідання Попової В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Золочів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,
Зазначені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем по справі 26.09.2019 було укладено договір позики грошових коштів. Відповідно до умов договору позики відповідач отримав грошові кошти в розмірі 1500,00 доларів США строком на 6 місяців з останнім днем строку позики 26.03.2020. Факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою від 26.09.2019. Відповідно до розписки відповідач зобов`язався повернути борг до 26.03.2020. Позивач вказує, що відповідач впродовж шестимісячного строку знову звертався до неї з проханням позичити гроші, але йому було відмовлено. В останній день строку відповідач кошти не повернув та на зв`язок не вийшов. На початку квітня він вийшов на зв`язок і повідомив, що борг віддавати нічим.
Ухвалою судді Шабас О.С. від 28.10.2020 позовна заява залишена без руху до зазначення ціни позову в гривневому еквіваленті, доплати у разі необхідності судового збору. Вказані недоліки усунені.
Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до канцелярії суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, розгляд справи просила проводити без її участі, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, а саме: за місцем проживання та реєстрації, однак до суду повернулися поштові повідомлення про неможливість вручення судових повісток через відсутність адресата, причини неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим суд вважав за можливе ухвалити за згодою позивача заочне рішення у справі. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.
Ухвалою суду від 23.12.2020 постановлено здійснити розгляд справи у заочному порядку відповідно до вимог ч.1 ст. 280 та ч.1 ст. 281 ЦПК України.
На підставі ст. ст. 280-281 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Так, судом встановлено, що 26 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики (розписка), відповідно до якої ОСОБА_3 (права ВХО 705112) взяв в борг у ОСОБА_1 у сумі 1500 доларів США на строк 6 місяців.
З повідомлення начальника Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області (філія ГСЦ МВС) ОСОБА_4 від 19.11.2020 № 31/20-2677 згідно з Єдиним реєстром транспортних засобів МВС, який є складовою частиною НАІС ГСЦ МВС України, посвідчення волія НОМЕР_1 , 19.12.2018 видане ТСЦ №6341 РСЦ МВС в Харківській області на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 . Відомості про інших осіб, яким видавалось посвідчення водія НОМЕР_1 , відсутні.
На час розгляду справи гроші ОСОБА_3 не повернув, уникаючи зустрічей та розмов.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку про задоволення позову.
Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України,ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Разом з тим, у договорі позики від 26 вересня 2019 року боргове зобов`язання виражене в іноземній валюті - доларах США, а грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України не визначена, не встановлений інший порядок повернення боргу та не передбачено його визначення у грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, а тому правові підстави для перерахування боргу, вираженого у доларах США за офіційним курсом НБУ відсутні.
Так, відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Статті 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін.
Відповідно до ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк в та в порядку, що встановлений договором.
Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.
Крім того позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних, у якості компенсації за несвоєчасну сплату боргу. На день звернення до суду з 27 березня 2020 року по 25 серпня 2020 року прострочка складає 151 днів прострочення, помножених на 3, поділених на 100 та поділених на 365, тобто 1500,00 доларів СШАх151 днів х 3:100:365=18,60 доларів США.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом.
При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).
Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, яка відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, а також у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 308/3824/16-ц.
Таким чином, три відсотки річних, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, також мають бути виражені у валюті боргового зобов`язання - доларах США.
Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, а відповідно до ч. 2 цієї ж норми - розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Суд погоджується з наведеним у позовній заяві розрахунком та вважає, що з відповідача слід стягнути проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 27 березня 2020 року по 25 серпня 2020 року на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 91 доларів США72 центи.
Згідно з ч. 1, ч.2ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Тому, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Позовні вимоги були задоволені, відтак на відповідача слід покласти також сплату судового збору в розмірі 840,80 грн.
Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст.4-5, 12,13,81,141,259,263,264 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 про стягнення боргу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 основну суму боргу за розпискою від 26.09.2019 року у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) доларів США; 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі 19 (дев`ятнадцять) доларів США; суму процентів на рівні облікової ставки НБУ за користування чужими грошовими коштами відповідно до ст. 536 ЦК України у розмірі 91 (дев`яносто один) долар США 72 центи.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме сплачену позивачем суму судового збору при зверненні до суду у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Золочівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються наступні реквізити сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 );

відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 , адреса проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Суддя О. О.Квітка