Провадження №2/523/1874/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

"05" лютого 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Шевчук М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по цивільної справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами в яких просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловою площею в будинку АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником вказаного вище будинку. Втім, на житловій площі зареєстрована колишня дружина її сина, ОСОБА_2 , яка виїхала з будинку та не проживає в ньому більше одного року. Як стверджує позивач в будинку відсутні речі належні відповідачці та вона не перешкоджає останній у проживанні. На теперішній час реєстрація відповідачки в будинку порушує її право власності. Посилаючись на ст. 405 ЦК України позивач просить задовольнити її позовні вимоги.

Позивач в судове засідання не з`явилась, направила заяву про підтримання позивних вимог, просить розглядати справу за її відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явилась без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи належним чином направлялись повідомлення за місцем реєстрації відповідача. Згідно поштового повідомлення, адресат за місцем своєї реєстрації не проживає, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п.4 ч.8 ст.128 ЦПК).

За письмовою згодою позивача та за відсутності відзиву на позовну заяву справа розглянута в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право особистої приватної власності від 21 липня 1990р., виданого жилкомунвідділом виконкому Ленінської районної ради м. Одеси, є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

З представленої довідки Ф-1 на житловій площі в спірній квартирі зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , 1973 року народження, як колишня невістка. Тобто, ОСОБА_2 зареєструвавши своє місце проживання на вказаній вище житловій площі, правомірно набула право її користування, як член сім`ї власника будинку.

Факт не проживання ОСОБА_2 та відсутність її речей в спірному будинку більше одного року, а саме з 20 жовтня 2008р., підтверджується представленим актом, складеного та підписаного сусідами позивача, підписи яких були посвідчені начальником ОСН «Нова слободка».

Під час розгляду справи судом не встановлено будь-яких перешкод в проживанні відповідачки в спірній квартирі.

Правовідносини, які виникли між сторонами по справі, регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІУ від 11.12.2003р.

Так, відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника квартири, які проживають разом з ним в квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди користування цим приміщенням. Частина 4 цієї же статті вказує, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до статті 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням не інакше як на підставі і в порядку, визначеному законом. Право громадянина на житло нерушиме та гарантовано статтею 47 Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, враховуючи доведеність з боку позивача того факту, що відповідач по справі понад один рік не проживає на спірній житловій площі без поважних на те причин, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірним житлом.

З боку відповідачки суду не представлено жодного належного та допустимого доказу, який би спростовував доводи викладені позивачем.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІУ від 11.12.2003р. зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщення. Зазначена норма вказує на достатність рішення суду, яке набрало законної сили про визнання особи такою, що втратила право користування житлом для зняття її з реєстраційного обліку відповідним органом.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що пред`явлені позові вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12,13,76,141,259,263-265,268,279,280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловою площею в будинку АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача (ів), поданою протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 05 лютого 2020р.

Суддя