Справа № 191/1653/20
Провадження № 2/191/485/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бондаренко Г.В.

за участю секретаря Лободи Т.О.

згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Синельниківської міської ради про визнання права приватної власності на гараж, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до Синельниківської міської ради про визнання права приватної власності на гараж. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішенням Синельниківської міської Ради народних депутатів від 25.07.1986 року №319 було надано дозвіл на будівництво індивідуальних гаражів, розміром 3.5x5.5 по АДРЕСА_1 ) ОСОБА_2 . Рішенням виконавчого комітету міської ради від 24.09.1992 року №3888 «Про дозвіл будівництва господарсько-побутових будівель, житлових будинків та інших споруд на раніше закріплених земельних ділянках, гасіння правових документів на аварійні житлові будинки, перереєстрацію гаражів громадянам, розірвання договірних обов`язків», розглянувши матеріали відділу архітектури та містобудування, а також заяви громадян міста, виконком міської Ради народних депутатів вирішив: перереєструвати гаражі з ОСОБА_1 , яка мешкає по АДРЕСА_2 , збудований на підставі рішення виконкому № 254 від 18.05.1983 року на ОСОБА_2 , який мешкає по АДРЕСА_3 , збудований на підставі рішення виконкому від 18.05.1983р. за №254, а із ОСОБА_2 на ОСОБА_1 .

Згідно витягу з Рішення Синельниківської міської ради від 24.12.2014 року № 302, керуючись ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішенням виконавчого комітету міської ради від 27.08.2014 №194 «Про затвердження порядку присвоєння та зміни поштових адрес об`єктами нерухомого майна в м. Синельникове», розглянувши заяви громадян та лист управління житлово-комунального господарства та комунальної власності міської ради від 17.12.2014 №905, виконавчий комітет Синельниківської міської ради вирішив: присвоїти поштові адреси АДРЕСА_5 , який збудований ОСОБА_1 .

28.01.2015 року КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризацїї» видало технічний паспорт на гараж, інвентаризаційна справа №536, в якому зазначено, що гараж Г-1 збудовано в 1985 році, площа основи 24.8 кв.м., дійсна вартість гаражу складає 27 188 грн. Відповідно Рішення Синельниківської міської Ради вулицю було перейменовано з АДРЕСА_5.

ОСОБА_1 звернулась до державного реєстратора прав власності на нерухоме майно відділу реєстрації Синельниківської міської ради з приводу здійснення державної реєстрації права власності на вищезазначений гараж, але їй було в усній формі роз`яснено, що вона повинна надати документи, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, тобто збудованого гаража. У департаменті ДАБІ Дніпропетровської області позивачеві було роз`яснено, що на даний час в Управління відсутні правові підстави для прийняття в експлуатацію об`єкта, оскільки на момент будівництва гаражу (1985 рік) інспекції не існувало. Тому врегулювання вказаного питання можливе лише в рамках судового розгляду.

Просить суд визнати за нею, ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), право власності на гараж, загальною площею 24,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_5 .

Представник позивача в підготовче судове засідання не з`явилася, однак до його початку надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, однак до його початку надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнав та не заперечує проти їх задоволення.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані письмові докази, встановив наступне.

Стаття 41 Конституції України декларує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку,визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного Кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно вимог ч. 1 ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами п. 1 ч. 2 цієї ж статті одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Зміст права власності встановлено статтею 317 Цивільного Кодексу України і полягає у належності власникові права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, при цьому на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Судом встановлено, що рішенням Синельниківської міської Ради народних депутатів від 25.07.1986 року №319 ОСОБА_2 було надано дозвіл на будівництво індивідуальних гаражів, розміром 3.5 x 5.5 по АДРЕСА_1 ).

На підставі рішенням виконавчого комітету міської ради від 24.09.1992 року №3888 «Про дозвіл будівництва господарсько-побутових будівель, житлових будинків та інших споруд на раніше закріплених земельних ділянках, гасіння правових документів на аварійні житлові будинки, перереєстрацію гаражів громадянам, розірвання договірних обов`язків» було перереєстровано гараж з ОСОБА_1 , яка мешкає по АДРЕСА_2 , збудований на підставі рішення виконкому № 254 від 18.05.1983 року на ОСОБА_2 , який мешкає по АДРЕСА_3 , збудований на підставі рішення виконкому від 18.05.1983р. За №254, а із ОСОБА_2 на ОСОБА_1 .

Згідно витягу з Рішення Синельниківської міської ради від 24.12.2014 року № 302, керуючись ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішенням виконавчого комітету міської ради від 27.08.2014 №194 «Про затвердження порядку присвоєння та зміни поштових адрес об`єктами нерухомого майна в м. Синельникове», присвоєно поштова адреса гаражу на АДРЕСА_4 , який збудований ОСОБА_1 - 111г.

Позивачці ОСОБА_1 державним реєстратором прав власності на нерухоме майно відділу реєстрації Синельниківської міської ради було в усній формі роз`яснено, що для реєстрації права власності на спірний гараж, їй необхідно надати документи, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, тобто збудованого гаража.

У департаменті ДАБІ Дніпропетровської області позивачеві було роз`яснено, що на даний час в Управління відсутні правові підстави для прийняття в експлуатацію об`єкта, оскільки на момент будівництва гаражу (1985 рік) інспекції не існувало.

Таким чином, позивачка позбавлена можливості оформити своє право власності на гараж в зв`язку із відсутністю документів про прийняття спірного гаража в експлуатацію та відсутністю правовстановлюючих документів на нього.

Нормою ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 331 Цивільного Кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року право власності та інші речові права на нерухоме майно набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12).

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч. 1,2 ст.3 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 499 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність) вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Тобто до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992 року»).

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Відповідно до додатку 3 «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно» рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Оскільки правовстановлюючі документи на гараж відсутні, суд вважає, що позов слід задовольнити, визнавши за позивачем право власності на вказаний гараж.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), право власності на гараж, загальною площею 24,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_5 .

Судові витрати по справі залишити за позивачем ОСОБА_1 .

На рішення суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області може бути подана апеляційна скарга . Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Суддя: Г. В. Бондаренко