Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2568/20
Провадження №: 2/332/1422/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
Головуючого судді: Марченко Н.В.
при секретарі: Литвиненко І.Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі договору купівлі продажу їй належить квартира АДРЕСА_1 . В даній квартирі окрім неї та її доньки ОСОБА_3 , зареєстрований колишній чоловік ОСОБА_2 , який не проживає у спірній квартирі з вересня 2018 року. Реєстрація відповідача в квартирі перешкоджає позивачу у користуванні майном та призводить до того, що вона має сплачувати додаткові витрати по оплаті за комунальні послуги за зареєстровану, але не проживаючу фактично особу.
Позивач у судовому засіданні, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав вказаних у позові.
Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений вчасно та належним чином в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, якою передбачено, що відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Оголошення про виклик до суду відповідача було опубліковано на офіційному веб-сайті судової влади 25.11.2020 року.
У судовому засіданні було допитано в якості свідка ОСОБА_4 , яка суду пояснила, що відповідач по справі не проживає у спірній квартирі з 2018 року, з квартири виїхав сам, ніхто не чинив перешкоди йому у проживанні в квартирі, вселитись відповідач наміру не мав.
Суд заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, встановивши факти та відповідні правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі продажу від 23.03.2017 року зареєстрованого у реєстрі за № 733 та посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якібюк Ю.А. та витягом, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності (а.с.7-11). У відповідності до інформації наданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради на запит суду ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 16.12.2019 року по теперішній час (а.с.25). В даній квартирі окрім неї та її доньки ОСОБА_3 , зареєстрований колишній чоловік ОСОБА_2 з яким рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06.11.2018 року шлюб розірвано (а.с.12). ). У відповідності до інформації наданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради на запит суду ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 16.12.2019 року по теперішній час (а.с.25). Відповідно до акту не проживання від 16.09.2020 року підписаного сусідами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вбачається, що відповідач по справі ОСОБА_2 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 з вересня 2018 року по теперішній час (а.с.14).У добровільному порядку з реєстраційного обліку відповідач не знімається. Даний факт суттєво порушує право власності позивача, що створює перешкоди в користуванні власністю , яка несе додаткові витрати по його утриманню, оскільки плата за користування житлом нараховується виходячи з кількості зареєстрованих осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1, ч.2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Оскільки відповідач знаходиться на реєстраційному обліку за місцем проживання в квартирі позивача, тому вона не може реалізувати своє право і розпорядитися майном так, як цього бажає, та повинна нести додаткові витрати по оплаті за житлово-комунальні послуги, отже за таких підстав ,суд вважає, що право позивача щодо володіння спірною квартирою порушується відповідачем, тому позов обґрунтований, законний та підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 280-284, 288 ЦПК України
Позовні вимоги задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , перешкоди у користуванні власністю, шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1
Повний текст рішення виготовлено 24.12.2020 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя Н.В. Марченко