РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року м. Рівне

Справа № 570/2513/19

Провадження № 22-ц/4815/95/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк",

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 7 жовтня 2019 року в складі судді Штогуна О.С., ухвалене в м. Рівне,

в с т а н о в и в:

АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивує тим, що ОСОБА_1 відповідно до підписаної заяви №б/н від 21.09.2012 року отримав кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та Правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

В зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за вищевказаним кредитним договором станом на 26.03.2019 року утворилася заборгованість в загальній сумі 19814,84 грн., з яких: 1288,63 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 14356,46 грн. - нарахована пеня за прострочення зобов`язання, 2750 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн. - штраф (фіксована частина), 919,75 грн. - штраф (процентна складова).

На підставі викладеного АТ КБ "ПриватБанк" просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 19814,84 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 7 жовтня 2019 року в задоволенні позову АТ КБ "ПриватБанк" відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 уклав кредитний договір із ПАТ КБ "Приватбанк" у віці 15 років без згоди батьків та органу опіки та піклування, маючи при цьому неповну цивільну дієздатність і не маючи права на укладення такого договору самостійно, а тому вказаний кредитний договір не відповідає вимогам ч. 2 ст. 203 ЦК України.

У поданій апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк" покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду в зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що на підставі підписаної відповідачем 21.09.2012 року Анкети-заяви йому 30.01.2015 року було відкрито картковий рахунок НОМЕР_1 з терміном дії до останнього дня січня 2019 року.

Укладення договору банківського рахунку та розпорядження грошовими коштами на рахунку особою, яка не досягла повноліття та має неповну цивільну дієздатність, повністю відповідає вимогам ч.4 ст. 32 ЦК України.

Крім того, як вбачається зі змісту ст.ст. 640, 1054 ЦК України, для укладення саме кредитного договору, необхідне передання грошових коштів, тобто, в даному випадку, встановлення кредитного ліміту та отримання (використання) кредитних коштів позичальником.

Звертає увагу на те, що встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, видану відповідачу, відбулося 15.07.2015 року, тобто після досягнення ним повноліття та набуття повної цивільної дієздатності.

Також, з виписки по рахункам відповідача чітко вбачається, що користуватися кредитними коштами він почав 24.08.2015 року.

Таким чином, оскільки відповідач почав користуватися кредитними коштами, маючи повну цивільну дієздатність, то висновок суду про відсутність підстав для стягнення з нього боргу, оскільки не надавалась згода батьків на укладення правочину, є помилковим.

З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не поданий.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, для укладання кредитного договору, фізична особа повинна мати повну цивільну дієздатність, усвідомлювати наслідки вчинення такого правочину, а у разі її відсутності на час укладання договору, такий договір за вимогами статті 215 ЦК України може бути визнано недійсним.

Частиною першою статті 30 ЦК України визначено, що цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість.

Крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку). Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників (ч.ч.1,2 ст. 32 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 32 ЦК України згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону.

З матеріалів справи вбачається, що 21.09.2012 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

У заяві також зазначено, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення.

При цьому, будь-які дані про тип картки, строк її дії, розміри бажаного кредитного ліміту та відсотків за користування кредитними коштами, строку повернення коштів, розміри пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту у підписаній відповідачем анкеті-заяві відсутні.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції на момент підписання вказаної анкети-заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилося повних 15 років, тобто останній мав неповну цивільну дієздатність.

Частиною першою та другою статті 222 ЦК України передбачено, що правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. Правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.

Згідно частини першої та другої статті 221 ЦК України правочин, який вчинено малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, може бути згодом схвалений її батьками (усиновлювачами) або одним з них, з ким вона проживає, або опікуном. Правочин вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні. У разі відсутності схвалення правочину він є нікчемним.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що вчинення малолітньою особою правочину за межами її цивільної дієздатності за відсутності його схвалення її батьками (усиновлювачами) або одним з них, з ким вона проживає, або опікуном, тягне за собою нікчемність такого правочину.

Наслідком вчинення правочину неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників є виникнення у заінтересованої особи права на звернення до суду з позовом про визнання його недійсним.

За наведеного, встановивши, що відповідач із вимогами про визнання кредитного договору недійсним до суду не звертався, і він предметом судового розгляду у цій справі не був, суд першої інстанції не мав підстав для з`ясування обставин, за яких можливе визнання правочину недійсним, у зв`язку із тим, що кредитний договір підписаний неповнолітньою особою, та постановлення будь-яких висновків з приводу їх існування при вирішенні спору про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив, крім простроченого тіла кредиту, стягнути заборгованість за пенею та штрафами.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості по неустойці, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21.09.2012 року, банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна контракт", Універсальна голд" та Витяг з Умов та Правил про надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штрафи за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно, наданого позивачем розрахунку станом на 26.03.2019 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість в загальній сумі 19814,84 грн., з яких: 1288,63 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 14356,46 грн. - нарахована пеня за прострочення зобов`язання, 2750 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн. - штраф (фіксована частина), 919,75 грн. - штраф (процентна складова).

Однак, додані до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів не містять підпису позичальника.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання ОСОБА_1 кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів та неустойки (пені, штрафів), і саме у зазначених в цих документах розмірах та порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки інформація у ній повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано при розгляді вказаної справи.

Апеляційний суд вважає, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ "ПриватБанк" у період - з часу виникнення спірних правовідносин (21.09.2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (21.05.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

У постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Враховуючи вищенаведене апеляційний суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за пенею у сумі 14356,46грн. та штрафами відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 919,75грн. - штраф (процентна складова), у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку ОСОБА_1 щодо їх сплати позивачу у анкеті-заяві від 21 вересня 2012 року, а Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, не може вважатися у цій справі складовою частиною спірного кредитного договору.

Разом із тим, відповідачем не спростовано факт укладення 21.09.2012 року між сторонами кредитного договору у вигляді заяви-анкети, а також отримання та користування ним кредитними коштами.

Підписана між сторонами заява-анкета не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Так, з наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що банк визначив заборгованість за тілом кредиту у розмірі - 1288,63 грн.

Апеляційний суд не бере до уваги розрахунок заборгованості за договором, здійснений позивачем, оскільки із нього за період з 15.07.2015 року по 31.08.2015 року незрозуміло звідки виникла заборгованість по кредиту у сумі 2373,75грн., за наявності сальда, на яке проценти не нараховуються в сумі 954грн., відсутності поточної та простроченої заборгованості, заборгованості за відсотками, пені та штрафів.

Виписка по рахунку згідно Переліку типових документів, затверджених наказом МЮ України №578/5 від 12.04.2012р., має статус первинних документів, а отже є належними та допустимими доказами по справі, що підтверджує розмір коштів, взятих позичальником у банку.

Згідно наданої банком виписки по рахунку вбачається, що за період з 24.08.2015 року по 24.10.2017 року відповідачем в кредит фактично отримано кошти у загальному розмірі 7596,39грн., а сплачено -7920грн., що свідчить про безпідставність позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту у сумі 1288,63грн.

Зважаючи на те, що внаслідок неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, суд першої інстанції помилково вважав укладений неповнолітнім відповідачем кредитний договір нікчемним та з цих підстав відмовив у позові, апеляційний суд приходить до висновку про скасування судового рішення, з постановленням нового - про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» з інших підстав.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 та ч.13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову банку відмовлено з інших правових підстав, понесені АТ КБ "ПриватБанк" витрати по сплаті судового збору у двох судових інстанціях слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, ст.ст. 31, 32, 222, 526, 599, 611, 634, 1048, 1050 ЦК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 7 жовтня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Понесені АТ КБ "ПриватБанк" витрати по сплаті судового збору у сумі 4802,50грн. слід віднести за рахунок позивача

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", місцезнаходження вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро; .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 .

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.