Провадження № 2/161/596/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 січня 2020 року місто Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого-судді Філюк Т.М.
за участю секретаря судового засідання Бортнюка А.В.
розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-
21 жовтня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,.
Ухвалою від 08 листопада 2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання.
16 січня 2020 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про відмову від позову, повернення з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при зверненні до суду з цим позовом та стягнення на її користь витрат на правову допомогу.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.
У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що клопотання підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач має право відмовитись від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.
Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Як вбачається з квитанції № 28543834-1 від 10 жовтня 2019 року позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 3303,00 гривень.
Враховуючи, що позивачем подано заяву про відмову від позову та повернення судового збору до початку розгляду справи по суті і така відмова прийнята судом, то заява ОСОБА_1 підлягає до задоволення, провадження у справі підлягає закриттю на підставі ч.1 ст. 142 ЦПК України, а позивачу належить повернути 50 % судового збору, сплаченого нею при звернені з позовом до суду, що становить 1651,5 гривень.
Суд також дійшов висновку про необхідність роз`яснення позивачу про те, що у відповідності до ч.2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.
Відповідно до п.5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Ухвала суду подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету (у разі знаходження оригіналу документа на переказ, який підтверджує зарахування судового збору до бюджету, в матеріалах судової справи та зазначення про це в ухвалі суду).
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь понесених витрат на правову допомогу суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
В своїй заяві про відмову від позову, позивач зазначає, що відмовляється від цього позову саме в зв`язку тим, що відповідач добровільно задовольнив її вимоги. На підтвердження вказаної обставини позивач надала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, з якого вбачається, що 27 грудня 2019 року за позивачем ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира є предметом спору у цій справі як об`єкт спільного майна подружжя.
Наведене дає підстави для висновку, що позивач має право на відшкодування понесених нею судових витрат за рахунок відповідача.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України).
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надані такі документи: 1) договір про надання правової допомоги №10/10/19 від 10 жовтня 2019 року, який укладений між адвокатом Талашко Інною Миколаївною та ОСОБА_1 (а.с.22); 2) додаток 1 до Договору про надання правової допомоги від 10 жовтня 2019 року, за змістом якого сторони договору домовились, що загальний розмір винагороди (гонорару) адвоката становить 10 000 грн., що складається з вартості підготовки позовної заяви до суду про поділ майна подружжя (5000 грн.) та представництва в суді (5000 грн.); 3) попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на загальну суму витрат 10 000 грн., що включає вартість складання позовної заяви (5000 грн.) та орієнтовну кількість судових засідань по справі 1000 грн. за одне засідання (5 000 грн.); 4) квитанцію до прибуткового касового ордера №6 від 10 жовтня 2019 року про сплату позивачем адвокату Талашко І.М. 5000 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Талашко І.М. брала участь у судовому засіданні 11 грудня 2019 року, однак на підтвердження понесених витрат за участь у судовому засіданні (платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг), позивачем не надано, отже, відсутні підстави для покладення на іншу сторону таких витрат.
Таким чином, документально підтверджена сума витрат на правову допомогу, які позивач понесла в зв`язку з розглядом цієї справи становить 5000 грн.
Оскільки суд дійшов висновку про закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову та позивач понесла витрати на професійну правову допомогу, то сума таких витрат у розмірі 5000 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 133, 137, 142, 206, ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Прийняти відмову позивача ОСОБА_1 від позову.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - закрити.
Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при звернені з позовом до суду згідно з квитанцією № 28543834-1 від 10 жовтня 2019 року, що становить 1 651 (одна тисяча шістсот п`ятдесят одна) гривні 50 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) гривень понесених витрат на правову допомогу.
Роз`яснити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складення повного тексту ухвали 22 січня 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду Т.М.Філюк