ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/1953/20 Номер провадження 22-ц/814/2824/20Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л. В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі Ачкасовій О.Н.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 30 листопада 2020 року, ухвалене суддею Максименко Л. В., повний текст рішення складено - дата не вказана

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору, -

В С Т А Н О В И В:

04 серпня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що з метою отримання банківських послуг відповідач підписав заяву без номера від 29 листопада 2017 року. Оскільки відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконує, станом на 24 вересня 2020 року утворилася заборгованість на загальну суму 12 618,35 грн., яка складається: з заборгованості за тілом кредиту в сумі 9 349,61 грн., заборгованості за простроченими відсотками - 3 268,74 грн. АТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 29 листопада 2017 року всього у розмірі 12 618,35 грн.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 30 листопада 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору від 29 листопада 2017 року в сумі 12618,35грн. - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору від 29 листопада 2017 року в сумі 9 349,61 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 1557,37 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та заборгованість за простроченими відсотками залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, відповідно ч. 2 ст. 530 ЦК позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення у примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 9 349,61 грн. (тіло кредиту). При цьому, наявна у матеріалах справи анкета - заява, підписана відповідачем, не містить даних про розмір кредитного ліміту та вид карти, яку б він бажав оформити, що відповідно впливало на умови і правила кредитування. У доданому до позову витягу з Умов та правил надання банківських послуг (розділ 1.1.1.) термін і поняття прострочене тіло кредиту не вказано і не розкрито. Суд також позбавлений можливості визначити відмінності між термінами і поняттями: тіло кредиту і прострочене тіло кредиту, тому при таких обставинах юридичної невизначеності суд першої інстанції прийшов до висновку, що відсутні достатні правові підстави для задоволення позову в частині стягненнязаборгованості за простроченими відсотками.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за відсотками з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи, і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити ці вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, тобто відповідач приєднався до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені у стандартній формі. Користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, відповідач висловив свою згоду з формою договору та його умовами, тобто фактично приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, погоджувався з розміром боргу, в т.ч. із нарахованими відсотками та неустойкою. Зазначає, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорюється відповідачем укладення чи не укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду, з усіма умовами цього договору. 22.09.2017 року відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, 21.04.2018 року відповідач отримав кредит у розмірі 1000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому був збільшений до 8 940 грн., що вбачається з довідки про відкриття рахунку, довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, виписки по рахунку, що надавалися в якості доказів у справі. Звертає увагу, що із виписки чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомати, а отже отримував кредитну катку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Крім того, згідно п. 1.1.2.1.7. підписаних сторонами Умов та правил, відповідач зобов`язувався здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором, сплачуючи проценти за користування кредитом, комісії у відповідності з тарифами, зокрема базова процентна ставка становить 3,6 %, обов`язковий щомісячний платіж - 7% від суми заборгованості. Вважає, що навіть, якщо суд не взяв до уваги Умови та правила надання банківських послуг банку, то у будь-якому випадку повинен був стягнути відсотки за ставкою 3% річних. Звільнення боржника від сплати відсотків за кредитним договором, який є дійсним та не оспорений сторонами, може становити економічну небезпеку для країни. Таким чином, звертає увагу, що кредитний договір укладений між сторонами є дійсним, а тому підлягає виконанню. Також посилається на відповідні судові рішення Верховного Суду, які судом першої інстанції, га його думку, не були враховані.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Предметом апеляційного перегляду є рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 30 листопада 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами. В іншій частині рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин вбачається, що 29.11.2017 року ОСОБА_1 підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідно до якої він своїм підписом погодився на те, що дана заява з Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також вказано те, що відповідач ознайомився і згоден з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, що були надані у письмовому вигляді (а.с. 16).

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 29 листопада 2017 року відповідач має перед ним заборгованість за даним кредитним договором у розмірі 12 618,35 грн., яка складається з наступного: 9 349,61 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3 268,74 грн. - заборгованість за процентами.

Висновок суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками відповідає встановленим судом першої інстанції обставинам та нормам матеріального права, тому апеляційний суд з ним погоджується, виходячи з наступного .

В частинах 1 та 2 статті 207 ЦК України закріплено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частино 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ч.2 ст. 10561 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення. Попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаться актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті - заяві позичальника ОСОБА_1 від 29 листопада 2017 року процентна ставка не зазначена.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку заборгованості за договором від 29 листопада 2017 року, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови кредитування розумів відповідач, був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.

Доводи АТ КБ «Приватбанк» про неправомірність застосування судом першої інстанції вказаного правового висновку касаційного суду є безпідставними.

Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору в частині нарахування відсотків, то наданий АТ КБ «Приватбанк» розрахунок заборгованості (а.с. 10-12) достовірно не вказує на розмір невиконаного відповідачем зобов`язання.

Суд першої інстанції врахував усі докази у справі та дійшов правильного висновку, що факт невиконання ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором у частині сплати відсотків є недоведеним, оскільки підписана відповідачем анкета-заява не містить даних про розмір кредитного ліміту, вид карти, яку б він бажав оформити, розмір базової відсоткової ставки.

Доводи апеляційної скарги щодо підтвердження факту користування ОСОБА_1 кредитною карткою наявною у матеріалах справи випискою по рахунку, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки даний доказ не надано позивачем суду першої інстанції, він відсутній у матеріалах справи, не був досліджений судом першої інстанції, тому апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості дати йому відповідну правову оцінку, оскільки є новим доказом, який не надавався суду першої інстанції.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував норм чинного законодавства щодо порядку укладення, форми та виконання кредитного договору, є помилковими.

Посилання АТ КБ «Приватбанк» в апеляційній скарзі на правові висновки, висловлені Верховним Судом в інших справах, щодо порядку укладення, форми та виконання кредитного договору, є безпідставними, оскільки в цих справах і у справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, встановлені різні фактичні обставини.

Враховуючи те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 30 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2020 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов