ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/3756/19
Провадження № 2/636/553/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2020 рокуЧугуївський міський суд Харківської області
в складі:головуючого - судді Гуменного З.І.,
секретаря судового засідання Шикової К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області про зняття обтяжень (заборони) та оголошення заборон на відчуження майна, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом (в подальшому уточненим) до Чугуївської державної контори про зняття обтяження - арешту з нерухомого майна, а саме: Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, накладеного постановою про арешт майна від 21.05.2010 слідчим Чугуївським РВ ГУМВС України.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , якій на праві приватної власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_2 , Ѕ частини якої належала на підставі судового рішення від 15.11.2006 та Ѕ частина - на підставі договору дарування від 13.03.2010. Позивач звернулась до нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав після смерті матері, однак їй повідомили, що на квартиру накладено обтяження у вигляді арешту на підставі постанови про арешт майна від 21.05.2010 слідчого Чугуївського РВ ГУМВС України в ході розгляду кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_3 , оскільки Ѕ частина даної квартири належала ОСОБА_3 Чугуївським РВ ГУВМС винесено постанову про зняття арешту з даної квартири, однак нотаріальна контора не знімає арешт з квартири, оскільки позивач не є її власником квартири.

Сторони в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, відповідач просив винести рішення відповідно до чинного законодавства.

Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Чугуїв, Харківської області, померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 10). ОСОБА_2 на праві приватної власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_2 , Ѕ якої належала на підставі договору дарування від 13.03.2010 та підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 710382 від 23.02.2013 (а.с. 24, 25), інша Ѕ частина цієї квартири належать на підставі ухвали Чугуївського міського суду від 15.11.2006 та підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 322370 від 06.02.2013 (а.с. 26, 32). Належність квартири померлій ОСОБА_2 також підтверджується технічним паспортом на квартиру, яка зареєстрована КП «Чугуївське МБТІ» за реєстровим № Д-16/4375, інвентаризаційна справа № 4321/3074 (а.с. 12).

Згідно відомостей з єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за реєстраційним номером обтяження 9874090 від 28.05.2010 Чугуївською державною нотаріальною конторою зареєстроване обтяження на підставі постанови слідчого Чугуївського РВ УМВС України про арешт майна від 21.05.2010 про арешт на Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 4). Постановою заступника начальника СВ Чугуївського ВР ГУМВС України знято арешт з Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 13).

Позивач ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , згідно якого батьками ОСОБА_1 вказані ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с. 11). Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 0 від 19.04.2019, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі актового запису про шлюб № 20 від 10.02.1996 з ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с. 6).

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 цього Кодексу, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 353 цього Кодексу.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 7 ст. 319 ЦК України передбачено, що діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, встановленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту в порядку цивільного судочинства.

Така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19). Вирішуючи питання щодо юрисдикційної належності спору, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що згідно з п. 9 розд. XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Таким чином, Велика Палата ВС дійшла висновку, що в разі, якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року, спір щодо зняття арешту з майна є приватноправовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивачки підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Отже, накладений арешт на майно спадкодавця, заважає позивачу скористатися своїм правом на оформлення спадщини майно, що є порушенням її конституційних прав.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області про зняття обтяжень (заборони) та оголошення заборон на відчуження майна - задовольнити.

Зняти обтяження - арешт нерухомого майна Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, зареєстроване 28.05.2010 за реєстраційним номером обтяження 9874090 від 28.05.2010 Чугуївською державною нотаріальною конторою на підставі постанови слідчого Чугуївського РВ УМВС України про арешт майна від 21.05.2010.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя -