КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2003/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Мостової Г.І.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року у складі судді Бабко В.В.,

у справі за заявою ОСОБА_1 в інтересах малолітніх дітей : ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_4 , про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернувся у суд із заявою відносно ОСОБА_4. про видачу обмежувального припису.

Зазначав, що він з ОСОБА_4 перебували у цивільному шлюбі без реєстрації, від якого мають дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 покинула заявника та дітей, частково забрала свої речі і зникла, однак 29 листопада 2018 року повернулася до дому, переночувала та 30 листопада 2018 року, приблизна о 22 год., зібравши останні речі залишила квартиру і пішла, тепер проживає окремо від дітей та заявника, не приймає участі в утриманні та вихованні дітей, не турбується про фізичний та духовний розвиток дітей, матеріальної допомоги не надає.

ОСОБА_1 зазначав, що ОСОБА_4 систематично застосовує насильство відносно заявника та дітей, погрожує шляхом телефонних дзвінків та CMC, а в грудні 2018 року у період відсутності його та дітей забрала документи синів, внаслідок чого заявник, як батько, не має можливості користуватися ними, а також з сейфу забрала кошти - 2500 дол. США та 400 Євро, майно сім`ї - ноутбук і телевізор.

Вказував, що через сильні переживання дітей з приводу поведінки матері заявник змушений був звернутися на консультацію до психолога, за результатами якого отримав протокол від 05 грудня 2018 року та протокол від 09 червня 2019 року психоконсультаційного дослідження дітей, що рекомендували продовження занять з психологом та психоемоційний контроль.

Крім того, ОСОБА_1 подав заяву про злочин до Київської місцевої прокуратури № 3, яке внесено до ЄРДР за № 0000138 від 11 червня 2019 року за правовою кваліфікацією «домашнє насильство», ст. 126-1 КК України, та заявника постановою слідчого від 17 липня 2019 року визнано потерпілим. Подано ОСОБА_1 також заяви до Служби у справах дітей та сім'ї із проханням надати правову допомогу для забезпечення захисту дітей та надання їм психологічної допомоги.

Заявник зазначав, що комісією з питань захисту прав дитини Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, в рамках цивільної справи №754/9014/19, прийнято рішення рекомендувати суду визначити місце проживання дітей разом із ОСОБА_1 .

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 , діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є особами, які зазнали домашнього насильства та потребують встановлення у судовому порядку заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_4. , з урахуванням уточнень, заявник просив:

видати обмежувальний припис ОСОБА_4 на строк 4 міс. з заборонами щодо:

1)спілкування з ОСОБА_1 , малолітніми ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , ведення з ними листування, телефонних переговорів або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, окрім випадків спілкування з ОСОБА_1 під час розгляду справ у суді;

2)наближення ближче ніж на 100 м до місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

3) наближення ближче ніж на 1 км. до місця перебування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , у місці проживання їх родичів, за адресою: АДРЕСА_2 ;

4) наближення ближче ніж на 100 м до місця перебування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у дошкільному закладі № 34 (ясла-садок), за адресою: м. Київ. М.Цвєтаєвої, 14А. із забороною забирати малолітніх ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , як особисто так і за сприяння третіх осіб з цього дошкільного закладу.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року заяву залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення, яким заяву задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що при розгляді заяви про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_4. оцінка наданим заявником доказам у справі не надавалася та судом не взято до уваги, що ОСОБА_4 сама підтвердила у судовому засіданні факт економічного насильства.

Колегія суддів, вислухавши, який підтримав апеляційну скаргу який просив апеляційну скаргу відхилити, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , з 2012 року по 2018 рік проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, під час проживання у якому народилися діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено, що з жовтня 2018 року стосунки сторін погіршилися і з 30 листопада 2018 року шлюбно-сімейні відносини припинилися, нині мешкають окремо.

Відповідно до договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 20 лютого 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , сторони погодили місце проживання дітей за місце проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 (п.1.3).

Згідно із п.2.1. вказаного договору, мати має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з дітьми, в тому числі у будь-який день тижня та у будь-який час, а також має право, за попередньою домовленістю з батьком, брати дітей до себе за місцем свого проживання у вихідні та святкові дні (а.с.20-21).

Встановлено, що договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей виконується лише в частині визначення місця проживання дітей, діти дійсно проживають разом з батьком, однак щодо право зустрічатися та безперешкодно спілкуватися матері з дітьми, договір ОСОБА_1 дотепер не виконується.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 і ОСОБА_4 з червня 2019 року, неодноразово зверталися до державних і правоохоронних органів із повідомленням щодо домашнього насильства (а.с.31-67).

Встановлено, що за результатами заяви ОСОБА_1 внесено відомості до ЄРДР №0000138 від 11 червня 2019 за ознаками кримінального провадження передбаченого ст. 126-1 КК України. Постановою про визнання особи потерпілою від 07 липня 2019 року, визнано потерпілим ОСОБА_1 (а.с.26,27).

До матеріалів справи долучено висновок № 176 від 30 серпня 2019 року психологічного обстеження малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , , наданий виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) Служба у справах дітей та сім`ї, міський центр дитини (а.с.74-78).

Вказаним висновком рекомендовано малолітнім пройти курс психотерапевтичної допомоги з метою стабілізації їх психоемоційного стану та зменшення рівня тривоги; батьку та матері не використовувати образливих висловлювань один до одного у присутності дітей та не залучати їх до вирішення міжособистісного конфлікту; батьку, ОСОБА_1 , та матері, ОСОБА_4 , скористатися сімейною медіацією з метою вирішення конфліктної ситуації та питань, пов`язаних з визначенням місця проживання дітей та участі матері у житті синів, адже взаємопорозуміння між батьками є запорукою гармонійного розвитку ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; для повноцінного психічного розвитку ОСОБА_3 та ОСОБА_2 враховуючи те, що, на даний час, хлопці проживають з батьком, доцільно узгодити графік систематичних зустрічей матері з синами із завчасно обумовленим місцем та часом, який враховуватиме потреби дітей. Психічних ризиків та перешкод для зустрічей дітей з матір`ю, без присутності батька, не виявлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Правилами глави 13 ЦПК України визначено, що розгляд справ про видачу і продовження обмежувального припису провадиться в порядку окремого провадження, а правилами ст. 294 цього Кодексу встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відмовляючи у задоволенні заяви, районний суд виходив з того, що відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не є такими за умови яких суд прийшов би до висновку про наявність домашнього насильства та необхідність застосування відносно ОСОБА_4. обмежувальних приписів з метою протидії домашньому насильству відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Такі висновки районного суду є законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених доказів.

Розглядаючи заяву, районний суд з достатньою повнотою з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку й ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Твердження апеляційної скарги про те, що при розгляді заяви про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_4. оцінка наданим заявником доказам у справі не надавалася та судом не взято до уваги, що ОСОБА_4 сама підтвердила у судовому засіданні факт економічного насильства, колегія суддів визнає такими, що не вказують на наявність правових підстав для задоволення заяви.

Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти).

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання,а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_4. , заявник обґрунтував зміст заяви тим, що остання вчиняє щодо нього та дітей психологічне та економічне насильство.

Між тим, відповідно до справи, належними та допустимими доказами не доведено наявність обставин, що носять у собі ознаки приниження гідності та неналежного поводження з боку заінтересованої особи до заявника чи їх спільних дітей.

Районний суд правомірно визнав недоведеним посилання заявника як на підставу обґрунтування економічного насильства заінтересованою особою по відношенню до заявника і дітей крадіжку коштів зі сейфу та ненадання коштів на утримання дітей. Доказів на підтвердження указаних обставин до справи не долучено.

Події, яка мала місце 23 серпня 2019 року та зафіксована на відео-диску, судом дана належна оцінка. Указана подія не може бути доказом домашнього насильства, остільки свідчить про неприязні стосунки між заявником та заінтересованою особою, які демонструють сварку у присутності малолітніх дітей, поліції та інших осіб.

Звернення батьків малолітніх синів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до правоохоронних органів свідчать про існування між ними спору щодо участі у вихованні дітей.

Пояснення допитаних свідків ОСОБА_5. та ОСОБА_6 не вказують на наявність домашнього насильства зі сторони ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Долученими до справи доказами не доведено існування між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 відносин, які б вказували про наявність домашнього насильства та необхідність застосування щодо ОСОБА_4. положень Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству».

Матеріалами справи не доведено, що заявник та малолітні є жертвами насильства матері дітей та потребують захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

З пояснень сторін у суді апеляційної інстанції убачається, що нині у провадженні районного суду перебуває справа про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вказує на існування між батьками дітей спору щодо участі кожного з них у вихованні дітей.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням викладеного та обставин справи, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав до задоволення поданої по справі заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 січня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: