н/п 2/490/666/2020 Справа № 490/3363/19
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 р. Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі - Дудник Г.С.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексації суми боргу та трьох відсотків річних, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за час тривалого невиконання рішення суду, аткож компенсації моральної шкоди у сумі 50000 грн, завданої внасліодок порушення її прав. Намагаючись отримати від відповідача кошти, які стягнув на її користь суд, вона зазнала душевних та моральних страждань , вона вимушена була звертатися за допомогою до органів виконавчої служби та правоохоронних органів, що призвело до порушення її нормальних життєвих зв`язків.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Апеляційного суду миколаївської області від 10 травня 2016 року у справі за її позовом доОСОБА_2 про відшкодування витрат на лікування та поховання спадкодавця було частково змінено заосне рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 09.07. 2015 року та стягнуто з відповідача на її користь 4831,48 грн у рахунок відшкодування витрат та 99 грн судового збору.

Однак, незважаючи на наявність виконавчого провадження , ОСОБА_2 , рішення суду у добровільному порядку не виконував та самостійно вирішив розстрочити його виконанняя , погашаючи його частинами на власний розсуд.

Відтак позивач має право на застосування наслідків такого порушення зобов`язання у вигляді стягнення інфляційних витрат і 3 % річних, в порядку передбаченому ст. 625 ЦК України, - за період з червня 2016 по січень 2019 року за весь час просторочення виконання зобовязання в повному обсязі. . За таких підстав, позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму інфляційних втрат та суму 3% річних в розмірі 1352,54 грн..

В жовтні 2019 року відповідач надав відзив на позов, в якому просив відмовити у позові в повному обсязі. Зазначив, що ним не оспорювалася необхідність виконання рішення сууд та сплати коштів позивачці, проте він не мав постійного місця роботита на його утриманні знаходилася дружина та малолітня дитина 2013 р.н.. Йому було запропоновано державним виконавцем сплачувати заборгованість частинами на відповідний депозитний рахунок виконавчої служби. Він написав відповідну заяву на ім`я начальника виконавчої служби , яка була погоджена. Таким чином за 2017 рік ним було сплачено 2596 грн боргу , за 2018 рік - 2200 грн боргу, і в січні 2019 року ще 200 грн, що складає рівно 4996 грн боргу на користь ОСОБА_4 .

За такого, оскільки протягом двох років виконання рішення суду рівними частинами позивачка жодного разу не ставила питання про порушення порядку виконання рішення , йому не зрозумілі підстави нарахування як компенсації, так і завдання моральних страждань позивачці.

Ухвалою суду про забезпечення доказів від 23 жовтня 2019 року клопотання представника відповідача ОСОБА_5 про витребування доказів задоволено. Витребуватно в Центральному відділі державної виконавчої служби м.Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області оригінали або належним чином завірені копії Виконавчого провадження № 51806005 .

Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила задовольнити позов в повному обсязі з викладених в позові підстав.

Представник відповідача в судове засідання не зявивися, надав суду заяву про відкладення розгляду справи з підстав, визнаних судом неповажними.

Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін , оскільки в справі достатньо доказів про прав та взаємні обов`язки сторін.

Дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження ВП № 51806005 , проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 10 травня 2016 року у справі №490/11820/14-ц змінено заочне рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 09 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягненя витрат на лікування та поховання спадкодавця та стягнуто із відповідача на користь позивача 4831 грн 48 коп у рахунок відшкодування витрат на лікування та поховання спадкодавця та 99 грн 87 коп судового збору .

Матеріалами ВП 51806005, відкритого поставою державного виконавця Центрального ВДВС 28.07.2016 року з примусового виконання виконавчого листа, виданого Центральним районним судом м.Миколаєва 13.06.2016 року № 490/11820/14-ц, випискою з розрахункового рахунку ОСОБА_1 , відкритого у ПАТ КБ "ПриватБанк" , та копіями квитанції про сплату , наданих відповідачем, підтверджується, що боржник ОСОБА_2 почав виконувати рішення суду з січня 2017 року, сплачуючи щомісячно в середньому по 200 грн до січня 2019 року включно.

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС м.Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області від 28.10.2019 року закінчено виконавче провадження на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 , ст. 40 ЗУ "Про виконавче провадження" в зв`язку з виконанням боржником рішення фактично у повному обсязі.

Також з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що стягувач багаторазово зверталася до начальника ВДВС та державного викнавця з численними скаргами та зверненнями щодо невиконання боржником рішення суду та невжиття державним виконавцем заходів щодо примусового виконання рішення суду боржником в повному обсязі.

Відповідно до Висновків про правильне застосування норм права , викладених у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 рокуу справі № 686/21962/15-ц, які в силу положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, ч. 2 ст. 416 ЦПК України є обов`язковими судами для застосування при розгляді справ у подібних правовідносинах.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з червня 2016 року по січень 2019 року за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування матеріальних збитків , підтверджених рішенням суду.

Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

Судом встановлено, що відповідач мав заборгованість пеерд позивачем за рішенням суду, яка в остаточному розмірі виникла з липня 2016 року, проте яку сплачував з січня 2017 по січень 2019 року рівними платежами по 200 грн щомісячсно, проте без відповідного рішення суду про надання розстрочки виконання рішення суду.

З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України , оскільки відшкодування витрат на поховання та лікування спадкодавця одним спадкоємцем - іншому є грошовим зобов`язанням.

Перевіривши розрахунок позивача, суд визнає його арифметично вірним як такий , що відповідає зазначеним вище нормам цивільного законодавства( обрахунок інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних здійснено помісячно за кожен місяць прострочки як того вимагає Закон).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем в повному обсязі та своєчасно не виконане грошове зобов1язання перед позивачем, а стягненню підлягають суми інфляційних втрат та 3 % річних за період з червня 2016 по січень 2019 від основної суми боргу , суд вважає, що позовні в миги в цій частині обгрунтовані та підлягають задоволенню.

В той же час вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача до задоволення не підлягають, оскільки з урахуванням вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України, відшкодування моральної шкоди за невиконання такого виду зобов`язання законом не передбачено, в Книзі 6 "Спадкове право" ЦК України у відповідні положення про можливість відшкодування моральної шкоди також не відображені.

В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4,12,13,76-81,141, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

ППозовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 за неналежне виконання грошового зобов`язання за період з червня 2016 по січень 2019 інфляційні втрати та три відсотки річних в розмірі 1352 грн 54 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 764 грн 80 коп.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 07 лютого 2020

Суддя О.А. Гуденко