Номер провадження: 22-ц/813/8731/20
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

За участю секретаря - Ющак А.Ю.

Представника позивача - ОСОБА_1 ,

Представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянула в режимі відеоконференції за подомогою «EasyCon» у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа - Відділ у справах дітей Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про стягнення аліментів та визначення місця проживання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

В листопаді 2019 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третьої особи відділу у справах дітей Приморської РА ОМР про стягнення аліментів та визначення місяця проживання неповнолітньої дитини.

Вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, в якому народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий проживає з нею.

Відповідач ухиляється від батьківських обов`язків, не надає матеріальної допомоги сину, а тому просила суд стягнути з нього аліменти в розмірі ј частки зі всіх видів заробітку до його повноліття.

Зазначає, що має теплі стосунки з сином, який більш прихильний до неї, вона працевлаштована, а батько має на нього негативний вплив. Відповідач не сплачує аліменти на утримання сина та вони не досягли згоди з ким він буде проживати, що стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 липня 2020 року позовну заяву ОСОБА_4 - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 . На користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцем проживання з матер`ю ОСОБА_4 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить рішення в частині визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_6 - скасувати. та у задоволенні позову та у задоволені позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН

Зазначає, що ОСОБА_4 відсутнє постійне місце проживання, тимчасово проживає в квартирі АДРЕСА_1 ; залишила сім`ю, вихованням і утриманням дитини не займалася, вона не має доходу, зареєстрована ФОП для виду, працює в ресторанах вечорами, а дитина знаходиться у знайомих. На протязі трьох років син проживав з ним та в цей час - відвідував кружки, дитячі групи, спорткомплекси, додаткові заняття.

Висновок органу опіки та піклування не відповідає фактичним обставинам справи, складений без належної перевірки, є не допустимим доказом.

Посилається на те, що суд порушив право «на справедливий судовий розгляд», розглянув справу за його відсутності, незважаючи на те, що відносно нього розглядалась кримінальна справа.

Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого апеляційним судом строку не надійшов.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ

Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.08.2013 по 26.11.2016 р.р. (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син - ОСОБА_5 , (актовий запис № 241 Серія НОМЕР_1 ) - (а.с.8).

07.11.2016 року рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області шлюб ОСОБА_7 та ОСОБА_3 - розірвано. При розірванні шлюбу питання щодо визначення місця проживання дитини суд не розглядав (а.с.9).

Встановлено що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.10-11).

Згідно виписки з ЄДРЮО, ФОП та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_4 є ФОП (номер облікової картки платників податків: НОМЕР_2 (а.с.12).

З договору оренди квартири вбачається, що ОСОБА_4 орендує квартиру за адресою: АДРЕСА_3 в період з 20.05.2019 по 20.05.2020 р.р. (а.а.13).

29.10.2019 року дошкільним навчальним закладом «Ясла-Сад» №250 видана довідка про те, що ОСОБА_5 виховується в їх дошкільному закладі з 01.09.2019 року (а.с.14).

Відносно ОСОБА_3 проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №000315 від 25.05.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28, ч.3 ст. 307, ч. 1 ст. 255, ч.2 ст. 317, ч.2 ст. 306, ч.3 ст. 313 КК України.

Висновком органу опіки та піклування Приморської РА від 14.02.2020 року вирішено про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_4

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обгрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, приходить до наступного.

Визначаючи місце проживання дитини районний суд виходив з принципу збереження якнайкращих інтересів дитини з забезпеченням його розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість також роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбаченим цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

У рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія А, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

З врахуванням зазначеного районний суд дійшов правильного висновку та визначив місце проживання дитини з матір`ю.

Враховуючи вік дитини, характеристику батьків, їх матеріальний стан, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що найкращі інтереси дитини з забезпеченням його розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі будуть з матір`ю.

Встановлено, що ОСОБА_3 та його представник адвокат Гузь Г.В. в судове засідання на 07.07.2020 року належним чином сповіщені про час та місце судового засідання.

06.7.2020 року адвокат Гузь Г.В. надав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його участю в іншому судовому засіданні.

Доказів того, що він приймав участь в іншому судовому процесі - не надав, а тому районний суд правомірно вважав, що відповідач належним чином сповіщений про час та місце судового розгляду.

17.07.2020 року є дата складання повного тексту судового рішення.

Посилання на те, що дитина на протязі трьох років проживала з ним, не найшли свого підтвердження в матеріалах справи. Твердження, що умови житла ОСОБА_4 не є належними для життя дитини, спростовуються висновком органу опіки та піклування Приморської РА м. Одеси, які вважають за доцільнішим визначити місце проживання дитини з матір`ю.

Отже, виходячи з наявності спору між батьками щодо місця проживання дитини, судова колегія приходить до висновку, що встановлення місця проживання дитини з матір`ю не буде порушенням права на справедливий судовий розгляд, передбачений ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Задовольняючи позовні вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю , суд на підставі наявних в матеріалах справи доказів, з урахуванням насамперед інтересів дитини, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції щодо суті вирішення позову, оскільки зводяться виключно до незгоди з висновком суду про задоволення позовних вимог у зв`язку з неправильною оцінкою судом доказів та порушенням норм матеріального та процесуального права.

В той же час апеляційна скарга не місить достатнього обґрунтування, яке б вказало на порушення судом норм процесуального права при проведенні дослідження доказів, порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі ч. 1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 липня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текс складено: 21.12.2020 року.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда

-

О.С.Комлева