ПОСТАНОВА

іменем України

14 грудня 2020 року м. Кропивницький

справа № 386/917/19

провадження № 22-ц/4809/1370/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Письменного О.А., Черненка В.В.

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 21 липня 2020 року у складі судді Шкамерди К.С.,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Голованівського районного суду Кіровоградської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування вимог вказувала, що 12 лютого 1983 року між ними було зареєстровано шлюб, який розірвано заочним рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області 20 липня 2017 року. Від шлюбу вони мають двох повнолітніх дітей - ОСОБА_3 , 1982 року народження, та сина ОСОБА_4 , 1987 року народження. Під час перебування у шлюбі ними було прийнято рішення про будівництво спільного будинку, оскільки власного житла вони не мали. 23 квітня 1998 року першою сесією Шепилівської сільської ради двадцять третього скликання за заявою ОСОБА_2 про надання дозволу на будівництво житлового будинку в с. Шепилово було прийнято рішення, яким надано дозвіл на будівництво житлового будинку в селі Шепилово. 03 травня 2000 року розпорядженням райдержадміністрації №233-р у відповідності з проектом забудови земельної ділянки ОСОБА_2 було встановлено в натурі межі земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку і господарських будівель. На підставі даного розпорядження відповідачу було видано дозвіл на індивідуальне житлове будівництво №13 та видано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику 25 червня 2000 року. У період перебування у шлюбі сторони спільною працею та за спільні кошти повністю побудували на виділеній ОСОБА_2 земельній ділянці житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Незважаючи на те, що сторони спільно закінчили будівництво у період спільного проживання у шлюбі, а також те, що будинок та господарські споруди, що розташовані на території домоволодіння АДРЕСА_1 , є придатними для проживання та використання за цільовим призначенням, спірний будинок в експлуатацію введено не було та право власності на нього у встановленому порядку не зареєстровано. Відсутність введення будинку в експлуатацію та державної реєстрації права власності на нього викликано тим, що відповідач категорично відмовляється звернутися до відповідних органів з необхідними заявами, а позивач, у свою чергу, позбавлений можливості здійснити такі дії в силу того, що земельна ділянка для здійснення будівництва та дозвіл на його здійснення було видано не на їй ім`я, а на ім`я її чоловіка. Позивач вважав, що ступінь готовності спірного житлового будинку безумовно дозволяє визначити його окремі частини, що підлягають виділу, а довести будівництво цього будинку до кінця позивачем та відповідачем є технічно можливим. За таких умов існують усі підстави для здійснення поділу незавершеного будівництвом будинку між сторонами.

У зв`язку з наведеним позивач просив здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частці за кожним на незавершений будівництвом об`єкт нерухомого майна - будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: по АДРЕСА_1 .

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 21 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову про поділ майна подружжя суд виходив з того, що доказів, які б давали підстави для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного майна, позивачем на час їх спільного проживання не надано, рішенням суду про розірвання шлюбу встановлено, що шлюбні відносини фактично припинені у 2001 році, будь яких клопотань про призначення судової експертизи, яка б визначила ступінь готовності спірного будинку, представниками сторін в судовому засіданні заявлено не було.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, без проведення належного дослідження всіх доказів у справі та надання їм відповідної оцінки. При цьому позивач зазначав, що земельна ділянка під забудову надана з земель Шепилівської сільської ради в межах населеного пункту, а земельна ділянка, згідно з розпорядженням №357-р надана із земель запасу Шепилівської сільської ради, тобто поза межами населеного пункту.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 23 вересня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

20.10.2020 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.350 ЦПК України, в якому він просить відмовити у задоволені апеляційної скарги у повному обсязі, оскільки вона є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Позивач з`явилася у судове засідання апеляційного суду 17 листопада 2020 року та повністю підтримала доводи апеляційної скарги.

Відповідач та його представник у судовому засіданні 14 грудня 2020 року, яке проводилось у режимі відеоконференції, заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити. Позивач в судове засідання 14.12.2020 не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила.

Колегія суддів постановила ухвалу про розгляд справи при даній явці на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що сторони проживали в зареєстрованому шлюбі з 12 лютого 1983 року, який розірвано заочним рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 20 липня 2017 року (т.1 а.с.10). Рішення набрало законної сили 01.08.2017.

Рішенням від 23.04.1998 №12 першої сесії Шепилівської сільської ради Голованівського району було вирішено підняти клопотання перед Голованівською РДА про надання дозволу на будівництво житлового будинку в с. Шепилово ОСОБА_2 на земельній ділянці площею 0,25 га земель Шепилівської сільської ради (т.1 а.с.11).

Як свідчить будівельний паспорт на забудову земельної ділянки від 25.06.2000 індивідуальному забудовнику ОСОБА_2 виділено земельну ділянку на будівництво житлового будинку та надвірних споруд в селі Шепилово Голованівського району (т.1 а.с.12).

Відповідно до дозволу інженера-інспектора Державного архітектурно-будівельного контролю Голованівської районної ради народних депутатів від 03.05.2000 №13 ОСОБА_2 надано дозвіл на індивідуальне житлове будівництво в селі Шепилово Голованівського району (т.1 а.с.13).

З відповіді Шепилівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області від 03.12.2018 №01-19/404, наданої на запит адвоката Т.Зятковського, убачається, що ОСОБА_1 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована не була, згідно з документом (будівельний паспорт, виданий на ім`я ОСОБА_2 ) будівництво житлового будинку розпочато 25 червня 2000 року; хто здійснював будівництво інформація у сільради відсутня, але враховуючи, що ОСОБА_5 на той час перебували у шлюбі, вони і приймали участь у його будівництві; згідно погосподарського обліку сільської ради будівництво будинку закінчено у 2008 році; про користуванням будинком ОСОБА_1 інформація у сільради відсутня (т.1 а.с.15).

З довідки Шепилівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області від 18.10.2018 №01-19/351 слідує, що ОСОБА_2 проживає на території Шепилівської сільської ради Голованівського району з 2001 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16).

Згідно з довідкою Голованівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області від 31 травня 2017р. №2143 ОСОБА_6 мешкає по АДРЕСА_2 та має такий склад сім`ї: дочку ОСОБА_4 , 1982 р.н., сина ОСОБА_4 , 1987 р.н. (т.1 а.с.9).

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 зроблено висновок, що новостворене нерухоме майно набуває правового режиму житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.

Аналогічний правовий висновок зробив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 12 липня 2017 року у справі №393/1039/13-ц, де зазначено, що новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Правовий аналіз ст. ст. 60, 63, 69 СК України та ст.ст. 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Виходячи з принципу диспозитивності кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішенням про розірвання шлюбу встановлено, що шлюбні відносини припинені з 2001 року і це є обставиною, що не потребує доказуванню, позивач не довів своєї участі у будівництві спірного будинку. Крім того, клопотань про призначення судово-будівельної експертизи для визначення ступеню готовності будинку від сторін не надходило, тому неможливо визначити окремі частини будинку, що підлягають виділу.

Отже, установивши, що позовні вимоги про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частці за кожним на незавершений будівництвом об`єкт нерухомого майна будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають, суд першої інстанції зробив висновок про відсутність підстав для визнання за сторонами права на 1/2 частку за кожним на незавершений будівництвом об`єкт нерухомого майна - будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів не погоджується з висновком суду про те, що позивач не довів того, що спірний будинок є об`єктом спільної сумісної власності, оскільки судовим рішенням від 20 липня 2017 року встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з 2001 року.

Право спільної сумісної власності подружжя ст.60 СК України презюмується.

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 20 липня 2017 року зроблено висновок, що сторони припинили шлюбні відносини з 2001 року. Проте, на думку колегії суддів ця обставина не має для цього суду преюдиціальне значення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі №917/1345/17 зроблено висновок, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Разом з тим ухвалюючи у справі рішення про поділ майна подружжя та відмовляючи у задоволенні позову по поділ майна суд першої інстанції не звернув уваги на те, що встановлення обставини про те, з якого часу сторони припинили шлюбні відносини, не були предметом дослідження у тій справі. Припинення шлюбних відносин між сторонами є лише правовою оцінкою цієї обставини, здійсненої іншим судом.

Отже, зважаючи на те, що шлюб розірвано у 2017 році спірний об`єкт незавершеного будівництва є спільною сумісною власністю сторін. Будівництво об`єкта за особисті кошти відповідачем не доведено.

Що стосується визнання права на Ѕ частину незавершеного будівництвом будинку на думку колегії суддів можливе, виходячи з такого.

Дійсно, сторонами клопотання про призначення судово-технічної експертизи заявлено не було. Проте, у судовому засіданні сторони не заперечували, що спірний будинок фактично повністю збудований. Відповідач протягом тривалого часу у ньому проживає. Як свідчить відповідь Шепелівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області від 03.12.2018 №01-19/404, надана на запит адвоката, згідно з погосподарським обліком сільської ради будівництво спірного будинку закінчено у 2008 році (т.1 а.с.15), тоді як шлюб між сторонами розірвано заочним рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області 20.07.2017.

Відповідач відмовляється вводити об`єкт будівництва в експлуатацію, про що не заперечував у судовому засіданні.

Як свідчить акт від 04.04.2018, складений техніком Голованівського відділення КП «Благовіщінське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернишенко Г.А., спеціалістом-землевпорядником Шепилівської сільської ради Нужденком Ю.Д. та водієм ОСОБА_7 , провести технічну інвентаризацію земельної ділянки, житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_3 , не виявилось можливим, оскільки ОСОБА_2 не допустив комісію на територію домоволодіння (т.1 а.с.17), про що написав заяву, в якій заперечував проти проведення інвентаризації (т.1 а.с.18). Відповідач це підтвердив у судовому засіданні апеляційного суду.

Оскільки позивачем заявлено позов про здійснення поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши за сторонами по Ѕ частці за кожним на незавершений будівництвом об`єкт, тобто без виділу часток або виплати грошової компенсації, колегія суддів вважає за можливе задовольнити такі вимоги без визначення експертом відсотку готовності, зважаючи на те, що відповідач перешкоджає як введенню будинку та господарських будівель в експлуатацію, так і визначенню відсотку його готовності.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.

Враховуючи викладене вище рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову з вищевказаних підстав.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 21 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати незавершений будівництвом об`єкт нерухомого майна будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право на Ѕ частину незавершеного будівництвом об`єкту нерухомого майна будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 за кожним.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2020 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.А. Письменний

В.В. Черненко