Справа № 310/8948/19
РІШЕННЯ

Іменем України

10 липня 2020 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі головуючого судді Богомолової Л.В.

при секретарі Рибалка Н.М.

за участю представника позивача адвоката Стребиж Є.О.

за участю представника відповідача Сокол Д .В.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про захист прав споживачів та стягнення страхового відшкодування, суд -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про захист прав споживачів та стягнення страхового відшкодування, посилаючись на те, що 05.03.2015 року між ним та ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» було укладено договір добровільного страхування фінансового ризику № 1622557, який набрав чинності у цей же день після сплати ним страхового платежу у розмірі 90, 00 грн.

01.07.2015 року з ним стався страховий випадок, передбачений п.2.1 Договору страхування, а саме: його було звільнено з посади у зв`язку зі скороченням штатів по п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі Наказу № 247-ВК від 26.06.2015 року, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці НОМЕР_1 (запис №30, сторінка книжки 28-29).

03.07.2015 року, у строк, передбачений п. 4.1.1. Договору страхування він звернувся до відповідача з повідомленням про настання страхового випадку, заявою про виплату страхового відшкодування з додаванням до заяви всіх документів, передбачених Договором, проте відповіді не отримав. Лише листом ПРАТ «СК «ВУСО» від 28.09.2015 року № 4093/639055 він отримав від відповідача лист з повідомленням про те, що йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі того, що його звільнення не відповідає укладеному Договору з відповідачем та у зв`язку з порушенням ним строку повідомлення про страховий випадок.

Вважав, що відповідач порушив його право на отримання страхового відшкодування. Відмова відповідача є необґрунтованою та незаконною, оскільки строк на звернення із заявою про виплату страхового відшкодування він не пропустив.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції - 9846,24 грн., 3 % річних - 2570,96 грн.

Ухвалою суду від 15.11.2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 26.12.2019 року проведено підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.

З наданого представником Страхова компанія «ВУСО» відзиву зазначено, що відповідач не визнає позовні вимоги ОСОБА_3 та просить відмовити у їх задоволенні в повному обсязі вказуючи, що під звільненням з постійного місця роботи» сторони домовились розуміти розірвання трудового договору внаслідок змін в організації виробництва і праці через ліквідацію/банкрутство та скорочення чисельності або штату працівників внаслідок реорганізації підприємства, установи, організації, де знаходилось місце постійної роботи Страхувальника, тоді як звільнення ОСОБА_3 відбулося у зв`язку зі скороченням штату. Крім того, в порушення викладених умов страхування, позивачем подано заяву на виплату страхового відшкодування лише 03.07.2015 року, тоді як наказ «про кадрові питання» №247-ВК датовано 26.06.2015 року ( а.с.75-80).

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не з`явився, був повідомлений про час і місце розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_4 підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просить їх задовольнити, пояснив, що ОСОБА_3 виконав усі вимоги, передбачені Договором добровільного страхування фінансового ризику, протягом 2 робочих днів після звільнення звернувся із заявою до відповідача про виплату страхового відшкодування, повідомив про страховий випадок, однак листом від 28.09.2015 року йому відмовлено у зв`язку з порушення строку повідомлення про випадок та тим, що звільнення ОСОБА_3 не є страховим випадком.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором просить стягнути суму страхового відшкодування з урахуванням середньомісячної заробітної плати відповідача 3670, 94 грн., з урахуванням індексі інфляції -9846,24 грн., 3% річних за 1564 дні ( з 01 серпня 2015 року по 11 листопада 2019 року включно), загальною сумою 32 430, 02 грн.

Представник відповідача за довіреністю Сокол Д.В. позов не визнала, пояснюючи , що звільнення ОСОБА_3 з роботи у ПАТ «УкрСиббанку» у зв`язку із скороченням штатів не є страховим випадком, який передбачений умовами укладеного між ними договору, позивач не своєчасно звернувся до страхової компанії із заявою, оскільки дізнався про звільнення ще 25.03.2015 року, офіційний наказ про звільнення був підписаний 26.06.2015 року, а звернувся із заявою лише 03.07.2015 року.

Вважає, що дані правовідносини не можуть регулюватись ЗУ «Про захист прав споживачів», відмова позивачу у здійсненні страхового відшкодування є правомірною, позивачем порушені строки повідомлення про подію, страхове відшкодування, 3% річних, інфляція відшкодовуються виключно при настанні страхового випадку.

Вислухавши пояснення представника позивача, пояснення представника відповідача, дослідивши всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

05 березня 2015 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування фінансового ризику № 1622557, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, вказаного у квитанції, що не суперечать чинному законодавству України та пов`язані з ризиком збитків (майнових витрат) страхувальника в разі втрати ним постійного робочого місця через банкрутство або ліквідацію роботодавця, скорочення внаслідок реорганізації.

Згідно п. 2 Договору страховим випадком є звільнення Страхувальника з постійного місця роботи з причин, зазначених у ч. 1 ст.40 КЗпП України, а саме: зміни в організації виробництва праці через ліквідацію та /або банкрутство підприємства, установи, організації, де знаходилося місце постійної роботи Страхувальника; скорочення внаслідок реорганізації підприємства, установи, організації, де знаходилося місце постійної роботи Страхувальника ( а.с.8).

Згідно витягу з наказу № 247-ВК від 26.06.2015 року, копії трудової книжки ОСОБА_3 звільнений з посади фахівця з обслуговування клієнтів відділення № 83 АТ «УкрСиббанк» у зв`язку із скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 01 липня 2015 року ( а.с.12-26).

Відповідно до підпункту 4.1.1 пункту 4 Договору страхувальник повинен протягом двох робочих днів з моменту отримання інформації про подію, вказану у пункті 2.1 цього договору, письмово повідомити про це страховика, отримати та виконувати рекомендації страховика щодо своїх подальших дій.

03 липня 2015 року, у строк, визначений пунктом 4. 1.1. договору, ОСОБА_3 звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», надав усі передбачені Договором підтверджуючі документи.

Листом від 28.09.2015 року відповідач повідомив ОСОБА_3 про відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування у зв`язку з тим, що заявлена подія не є страховим випадком, оскільки відбулася у зв`язку зі скороченням штату, а не ліквідації/банкрутства чи реорганізації ПАТ «УкрСиббанк», а також у зв`язку з порушенням строку повідомлення про страховий випадок ( а.с.28).

У частині першій статті 6 Закону України «Про страхування» передбачено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 18 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування» видом добровільного страхування може бути страхування фінансових ризиків.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування», статтею 979 ЦК України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги) (частина перша статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За змістом пункту 2.1 договору страхування страховим випадком є звільнення страхувальника з постійного місця роботи з причин, зазначених частиною першою статті 40 КЗпП України. Під «втратою постійного місця роботи» сторони домовились розуміти розірвання трудового договору страхувальника за ініціативою роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) лише у випадках: ліквідації, банкрутства, скорочення внаслідок реорганізації.

Суд зважає на той факт, що позивач був заздалегідь повідомлений про можливе звільнення ще 26. 03. 2015 року, проте строком настання страхового випадку є саме день, коли він звільнений за наказом з видачею трудової книжки, що відбулося 01. 07. 2015 року.

Суд зважує, що ОСОБА_3 дотримався умов підпункту 4.1.1 пункту 4 Договору, та протягом двох днів з дня настання страхового випадку (01 липня 2015 року) звернувся до страхувальника з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування.

Суд приймає до уваги, що звільнення позивача відбулося за ч. 1 ст. 40 КЗпП України, що не суперечить умовам Договору, укладеного між сторонами, а тому суд не приймає заперечення відповідача, які обмежують випадки, за якими може відбуватися страховане відшкодування за вказаною у Договорі статтею КЗпП України.

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання за договором добровільного страхування фінансових ризиків (захист від безробіття), здійснивши страховий внесок на користь відповідача, а звільнення його з роботи з посади фахівця з обслуговування клієнтів відділення № 83 АТ «УкрСиббанк» у зв`язку із скороченням штату на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, є страховим випадком, так як ОСОБА_3 втратив постійне місце роботи.

Щодо визначення розміру страхового відшкодування, то відповідно пункту 6.4 Договору страхове відшкодування дорівнює меншій сумі зі страхової суми та розміру трьох середньомісячних заробітних плат страхувальника за останні 12 місяців.

Відповідно до пункту 3.1 Договору страхова сума за цим договором зазначається в квитанції і складає 9 000,00 грн. (а.с. 11).

Таким чином, суди встановив, що середньомісячна заробітна плата ОСОБА_3 за період з липня 2014 року по червень 2015 року становить 3 670,94 грн., а розмір страхового відшкодування з урахуванням положень 6.4 Договору складатиме 20 012,82 грн. (3670,94 х3 +9000,00).

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції станом на 11.11.2019 року склала (20012,82 (сума баргу) + 9846,24 ( інфляційне збільшення) + 2,570,96 3% річних за 1564 дні складають 32 430,02 грн.

Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що позивач неправильно тлумачить умови договору, оскільки відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem. Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 526, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 10,15, 21 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.ст.6,16 Закону України «Про страхування», ст. ст. 10,60, 212- 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «страхова компанія «ВУСО» про захист прав споживачів та стягнення страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» ( код ЄРПОУ 31650052) на користь ОСОБА_3 суму страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за період з 01.08.2015 року по 11.11.2019 року в розмірі 32423 гривні 44 копійки.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» судовий збір на користь держави 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - за наступною веб-адресою сторінки https://court.gov.ua/sud0801/.

Повний текст рішення складений 29.07.2020 року.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області Л. В. Богомолова