Провадження №4-с/369/29/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2020 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Одинцов О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даною скаргою. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідача на її користь стягнено 300 000 грн. та на виконання вироку суду їй видано виконавчий лист. 19 жовтня 2016 року було відкрито виконавче провадження у Києво-Святошинському РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). З того часу і на час подання скарги на її користь стягнено лише 1998,82 грн., виконавчий збір 199,87 грн. та витрати виконавчого провадження в розмірі 300 грн. При цьому виконавцем встановлено, що за боржником зареєстровано право власності на 49/100 частин на житловий будинок по АДРЕСА_1 . Виконавець здійснив опис та арешт вищевказаного житлового будинку. Але в даному будинку зареєстрована малолітня онука боржника ОСОБА_3 , 2014 року народження. Служба в справах дітей відмовила у наданні згоди на реалізацію майна боржника. Разом з тим, виконавець безпідставно відмовляє у реалізації майна, проявляє бездіяльність: не перевірив інформацію про реєстрації дитини за цією адресою, не перевірив наявність батьків у дитини іншого житла, не вчинив жодної дії щодо передачі арештованого майна на реалізацію. Виконавець не перевірив чи проживає фактично дитина в житловому будинку. Вважає, що отримання згоди служби в справах дітей в даному випадку не потрібна, оскільки житло належить не батькам дитини. Не врахував, що інша частина будинку (51/100) належить батьку боржника, тому дитина може залишатись зареєстрованою за цією ж адресою. Оскільки судове рішення не виконується протягом тривалого часу, тому її права є грубо порушеними.

Просила суд визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не передачі на реалізацію описаного та арештованого ним майна 49/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_2 в рамках ВП №52658910; зобов`язати бездіяльність державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) підготувати та направити начальнику Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заявку на реалізацію описаного та арештованого ним майна 49/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_2 в рамках ВП №52658910.

При розгляді ОСОБА_1 подану скаргу підтримала та просила задоволити.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився. Причини неявки суду невідомі, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У судове засідання представник Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не з`явивсь. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Будь-яких заперечень суду не подали, матеріали виконавчого провадження суду також не надано, не вказали і причини неможливості їх подання.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При розгляді справи судом встановлено, що вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 квітня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, і призначено йому покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі. Цивільний позов задоволено. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 та на користь ОСОБА_4 , які мешкають за адресою: АДРЕСА_2 , по НОМЕР_1 (триста тисяч) грн. на користь кожного.

На виконання судового рішення 29 липня 2016 року виданий виконавчий лист. Виконавчий лист пред`явлений скаржником до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на примусове виконання.

19 жовтня 2016 року Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження №52658910.

За період з дати відкриття виконавчого провадження по 29.11.2019 з боржника стягнуто на користь ОСОБА_1 - 1998,82 грн., виконавчий збір 199,87грн. та витрат виконавчого провадження в розмірі 300,00грн.

Згідно інформаційної довідки №72749207 від 10.11.2016 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон та відчужень об`єктів нерухомого майна за боржником зареєстровано право власності на 49/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , інша частина 51/100 зареєстровано право власності за батьком боржника - ОСОБА_5 .

23 жовтня 2016 року державним виконавцем здійснено опис та арешт 49/100 частини вказаного житлового будинку.

Згідно довідки з Горенської сільської ради №209/7 від 15.02.2017 у будинку АДРЕСА_1 , зареєстрована неповнолітня онука боржника - ОСОБА_6 , 2014 року народження.

31 жовтня 2017 року державним виконавцем спрямована вимога №52658912 до Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської державної адміністрації Київської області.

Згідно відповіді №1641 від 28.11.2018 питання щодо надання дозволу на реалізацію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить боржнику розглянуто, в реалізації майна відмовлено.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

За ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Оскільки оскаржуються бездіяльність, тому строки оскарження заявником не пропущені.

За ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Так, чинне законодавство зобов`язує виконавця вживати передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Так, виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22)здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно із вимогами ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Під час примусового виконання рішення суду, державним виконавцем були вчиненні заходи виявлення майна боржника, зокрема, шляхом направлення відповідних запитів до органів, уповноважених здійснювати реєстрацію права власності.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем перевірено наявність нерухомого майна боржника та встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить 49/100 частин житлового будинку та встановлена наявність напівпричепу. Чи здійснено перевірку наявності доходу боржника, наявність рахунків, отримання виплат з матеріалів справи не можливо встановити.

Однак, при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 7 ст. 12).

Згідно із ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 7 лютого 2014 року, при виконанні судових рішень про стягнення грошових коштів державний виконавець на підставі ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» у першу чергу звертає стягнення на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів, і лише за відсутності у боржника коштів і цінностей - на належне йому інше майно, за винятком того, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

З поданих скаржником матеріалів вбачається, що виконавець хоч і вчиняв дії щодо виявлення майна боржника, однак першочергово не вжив усіх необхідних заходів для примусового виконання рішення суду та не перевірив наявність у боржника цінних паперів, соціальних виплат, тощо, не з`ясував чи перебуває боржник на обліку у центрі зайнятості, або чи наявне у нього майно, що знаходиться у спільній частковій власності та на яке можливо звернути стягнення, чи можливо виділити частку боржника у спільному майні для подальшої реалізації, чи проживають фактично діти, тощо. Тому поданий лист начальника суд оцінює критично щодо повноти вчинених дій виконавцем, в тому числі щодо реалізації арештованого майна.

Державним виконавцем були вчинені окремі відповідні дії щодо задоволення вимог стягувача, проте, в силу положень ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» була проведена не вся можлива процедура здійснення державним виконавцем своїх прав та зобов`язань.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що державним виконавцем не вчинено дій, направлених на виконання рішення суду, що призвело до тривалого порушення прав стягувача.

У разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу ДВС задовільними вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що подана скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою в частині, державний виконавець належних доказів на підтвердження заперечень не надав по виконавчому провадженню, тому подана скарга підлягає частковому задоволенню та виконавця слід зобов`язати вжити заходів до виконання рішення суду, а не а саме вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.04.2016 року по справі №369/7894/14-к по виконавчому листу від 29.07.2016 року (ВП №52658910) в порядку та строки встановлені в Законом України «Про виконавче провадження».В частині зобов`язання виконавця направити заяву та вчинити конкретні щодо реалізації майна вимоги задоволенню не підлягають, оскільки заявником фактично перекладаються функції виконання судового рішення. Разом з тим, такими повноваженнями суд не наділений, а лише перевіряє повноту, правильність, законність здійснення виконавчих дій.

На підставі зазначеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», інформаційним лист Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року за №24-152/0/4-13, ст. ст. 12, 81, 141, 200, 206, 263-265, 447-453 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити дії задоволити частково.

Визнати бездіяльність державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щодо невиконання рішення суду незаконною.

Зобов`язати державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вжити заходів до виконання рішення суду, а саме вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.04.2016 року по справі №369/7894/14-к по виконавчому листу від 29.07.2016 року (ВП №52658910) в порядку та строки встановлені в Законом України «Про виконавче провадження».

В іншій частині відмовити.

Інформація про сторін:

ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Києво-Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області, адреса: Київська область, Києво-Святошинський район, м.Вишневе, вул. Л.Українки, буд.86.

ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення або складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлений 23 червня 2020 року.

Суддя Н.С. Пінкевич