РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року

м. Рівне

Справа № 556/1794/19

Провадження № 22-ц/4815/44/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Хилевича С. В.

секретар судового засідання - Ковальчук Л. В.

учасники справи:

заявник, позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк»,

відповідач - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу

Хара Наталія Станіславівна

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Печончика Олександра Володимировича на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 22 жовтня 2019 року у складі судді Закревського Л. В., постановлену в смт. Володимирець Рівненської області,

в с т а н о в и в :

Адвокат Печончик Олександр Володимирович, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Заява обґрунтована похилим віком його довірительки та хворобливим станом здоров`я, як її, так і її чоловіка.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 22 жовтня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована відсутністю належних та достовірних доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити в майбутньому виконання рішення суду.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_1 - адвокат Печончик О. В. оскаржив її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що 21 жовтня 2019 року була подана заява до Володимирецького районного суду про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення, яке проводиться на підставі оскаржуваного виконавчого напису, виданого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н. С., зареєстрований в реєстрі за № 16958 від 25 липня 2019 року. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Клітченко О. відкрито виконавче провадження №59806361 на підставі оскаржуваного виконавчого напису і примусово стягується з його довірительки кошти з її пенсії, яка є єдиним джерелом її існування. Обґрунтовує необхідність забезпечення позову з огляду на похилий пенсійний вік та хворобливий стан як довірительки, так і її чоловіка, а також тим, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити або унеможливити виконання прийнятого судового рішення або ефективний захист оновлених порушених та оспорюваних прав інтересів позивачів буде надто ускладненим та потребуватиме додаткових зусиль для відновлення. Доводить, що достатність наданих доказів та переконливість наведеного обґрунтування не можуть бути предметом перевірки суду на стадії прийняття заяви про забезпечення доказів і підлягають дослідженню під час вирішення її по суті, натомість вважає, що суд першої інстанції надмірно формалізовано віднісся до розгляду даної заяви та прийняв рішення без її розгляду в судовому засіданні з викликом сторін для дачі додаткових пояснень. Вказує, що суд першої інстанції не врахував і того, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову є співрозмірним з предметом спору, а подальше повернення або примусове стягнення уже стягнуте з відповідачів за таким виконавчим написом коштів є утрудненим та матеріально ускладненим для довірителя. Покликається на те, що незабезпечення позову, а поряд з тим не розгляд у розумні строки позову вказує на несправедливий суд та неефективний юридичний захист і призведе до того, що кілька місяців підряд з його довірительки і надалі будуть безпідставно стягуватися кошти за таким виконавчим написом. З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Судом встановлено, що адвокат Печончик Олександр Володимирович звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, адвокат Печончик О. В. подав суду заяву, в якій просить забезпечити позов шляхом зупинити стягнення, яке проводиться на підставі оскаржуваного виконавчого надпису виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н. С.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Цивільно-процесуальним законодавством України передбачено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Поруч із цим, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Наведені в заяві про забезпечення позову та в апеляційній скарзі доводи про те, що позивачка є особою похилого віку та має хворобливий стан здоров`я жодним чином не свідчать про те, що має місце реальна загроза невиконання в майбутньому судового рішення по суті вимог.

Покликання апелянта на те, що незабезпечення позову призведе до кількамісячного безпідставного стягнення коштів за виконавчим написом, не можуть слугувати мотивом для задоволення заяви, оскільки такі міркування є передчасними.

Що стосується посилань апелянта про те, що обраний спосіб забезпечення позову є співрозмірним із позовними вимогами, то він також апеляційним судом відхиляється, оскільки визначення спів розмірності обраного заходу забезпечення можлива після встановлення підстав для його вжиття, що в даному випадку, відсутнє.

Зважаючи на наведені обставини в сукупності, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, які діяли на момент її винесення, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Печончика Олександра Володимировича залишити без задоволення.

Ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 22 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови буде складено 21 січня 2020 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Бондаренко Н. В.

Хилевич С. В.