Єдиний унікальний номер 229/4651/19
Номер провадження 22-ц/804/290/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 січня 2020 року Донецький апеляційний суд колегією в складі:

Суддів Никифоряка Л.П. (доповідач), Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в м. Бахмут цивільну справу без повідомлення учасників справи за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій подано апеляційну скаргу Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Дружківського міського суду Донецької області від 29 жовтня 2019 року (головуючий у суді 1 інстанції Панова Т.Л.), -

В С Т А Н О В И В:

В позові пред`явленому до суду 13 серпня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» /надалі Банк/ просило суд стягнути з позичальника ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 46 395,34грн, що утворилася станом на 30 червня 2019 року. Існування такої заборгованості Банк пов`язував із неналежним виконанням з боку відповідача зобов`язань взятих на підставі кредитного договору від 04 жовтня 2013 року.

Заочним рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 29 жовтня 2019 року позов Банку задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитом в розмірі 179,44грн. В задоволенні решти вимог відмовлено. На думку суду позивачем в судовому засіданні не підтверджені обставини щодо існування домовленості про розмір процентів за користування кредитними коштами, оскільки надана Банком заява позичальника не містить умови щодо розміру процентів, яка була би погоджена позичальником на прізвище « ОСОБА_1 », також в ній не йдеться про відповідальність за порушення умов договору у вигляді пені та штрафів, та Банк в жодний інший спосіб не підтвердив що було волевиявлення позичальника з приводу наведених істотних умов договору.

В апеляційній скарзі позивач просив скасувати рішення суду в частині відмови в позові та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що в суду не було підстав для відмови в задоволенні вимог щодо процентів за користування кредитом, оскільки в заяві погоджена процентна ставка та остання підписана кредитором, що ОСОБА_1 не спростовано.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

В копії Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку датованій 04 жовтня 2013 року, на першому листі відображена інформація щодо ОСОБА_1 , однак відсутня можливість упевнитись що саме зазначена особа підписала заяву в частині відомостей про ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку та просила відкрити рахунок і надати відповідні послуги, також надана Банком копія заяви не містить відомостей про те, що саме ОСОБА_1 погодився з умовами щодо процентної ставки /а.с.7/.

Так само Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», надана Банком в підтвердження позовних вимог, не містить жодних відомостей, які би давали можливість суду переконатись в тому з приводу яких відносин така довідка була складена та хто ознайомлений з такою довідкою, оскільки взагалі відсутній підпис /а.с.8/.

В розрахунку наданому Банком зазначено що за договором б/н від 04 жовтня 2013 року, укладеного між Банком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 30 червня 2019 року мається заборгованість в загальному розмірі 46 395,34грн, з яких заборгованість за кредитом 179,63грн, заборгованість за процентами в тому числі несплачені проценти за прострочену заборгованість 38 750,22грн, нарахована комісія 4 780,00грн та судові штрафи 2 685,49грн /розрахунок а.с.5-6/.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг наданий Банком не містить відмітки про ознайомлення з ним ОСОБА_1 та підпису останнього /а.с.9-32/.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції зробив висновок про те, що Банк та позивач уклали договір шляхом підписання заяви позичальника та суд вважав що є підтвердженими обставини щодо розміру отриманого позичальником кредиту який визначений в наданому Банком розрахунку заборгованості, і наведені обставини не оскаржені сторонами та не можуть бути предметом перевірки в суді апеляційної інстанції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини у справі та правильно застосував норми матеріального права щодо вимог в задоволенні яких судом першої інстанції відмовлено.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в апеляційній скарзі - без встановлення відповідних фактів.

За недоведеності заявлених в позовній заяві фактів щодо погодження позичальником ОСОБА_1 умов договору про розмір процентної ставки за користування кредитом, ознайомлення позивача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, дії позивача щодо зміни умов та одностороннє тлумачення істотних умов не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Вираження волі ОСОБА_1 відбулось вчиненням певних дій, та суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що відсутні докази направленості волі та погодження стороною договору умов щодо процентної ставки за користування коштами, та умов з цього приводу відображених в Правилах надання банківських послуг.

Отже зміст зобов`язання в наведеному договорі викладено досить обмежено, оскільки системний аналіз Анкети-заяви дає підстави для висновку про те, що справжня воля сторін договору зводилась до отримання коштів, які позичальник зобов`язаний повернути.

Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Матеріали справи не містять належних доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма умовами договору. Відсутність підпису відповідача на Умовах та Правилах надання споживчого кредиту фактично надає можливість Банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.

Також, виходячи із наданої стороною копії заяви, обставини щодо відсутності можливості упевнитись що саме ОСОБА_1 погодився з умовами про розмір процентної ставки та можливості суду переконатись в тому з приводу яких відносин була складена Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та хто ознайомлений з такою довідкою і чиїм підписом вона скріплена - не дають підстав для висновку відмінного від того до якого дійшов суд першої інстанції.

Разом з тим, зазначення в заяві позичальника про ознайомлення позичальника з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження обставин щодо обґрунтованості нарахування заборгованості за процентами, пенею, комісією та штрафом.

У відповідності до положень частини 1 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі /ч. 5 ст. 81 ЦПК України/.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що суд сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, роз`яснив позивачу права та обов`язки щодо надання доказів і сприяв здійсненню їхніх прав, а також попереджував про наслідки неподання доказів, встановлені цивільним процесуальним кодексом, однак заявник жодних інших доказів в підтвердження своїх вимог не надав.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з наведених обставин що підтверджені в судовому засіданні суд апеляційної інстанції позбавлений можливості із дотримання положень цивільного процесуального законодавства з`ясувати інші обставини у справі, оскільки заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права які би призвели до ухвалення незаконного рішення, та саме позивач несе ризик настання наслідків, пов`язаних із не вчиненням ним процесуальних дій.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції в частині доводів що стали предметом апеляційного оскарження виконав вимоги про законність та обґрунтованість рішення суду, висновки суду в частині позовних вимог в задоволенні яких судом відмовлено здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Дружківського міського суду Донецької області від 29 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 січня 2020 року.

Судді: