ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8234/18 Номер провадження 22-ц/814/505/20Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Обідіної О.І.

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

розглянула в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області в складі судді Нестеренка С.Г. від 11 листопада 2019 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовті 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 25.10.2013 року в сумі 39,637 грн., яка складається з 13418,73 грн. заборгованості по тілу кредиту, 14337,24 грн. нарахованих відсотків за користування кредитом, пені - 9517,91 грн., штрафів 500 грн. та 1863,69 грн., та судові витрати 1762 грн..

Свої вимоги обґрунтовував тим, що між сторонами 25.10.2013 року було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого позичальник отримав платіжну картку «Універсальна» з встановленим лімітом кредитування в 2500 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості.

Неналежне виконання умов договору призвело до утворення вищевказаної заборгованості, яка в добровільному порядку відповідачем не погашається.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 листопада 2019 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за договором про надання банківських послуг у вигляді відкриття кредитної лінії б/н від 25 жовтня 2013 року станом на 26 вересня 2018 року - (заборгованість за «тілом») у розмірі 13418,73 грн. та кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 599,08 грн.

Відмовлено Акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк"у задоволенні позову до ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення: - заборгованості по процентам за користування кредитом - 14337,24 грн.; неустойки за прострочення виконання зобов`язання у вигляді пені - 9517,91 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 1863,69 грн. та кошти у повернення сплаченого судового збору в розмірі 1162,92 грн.

Часткове задоволення позову вмотивовано недоведеністю банком досягнення згоди між сторонами щодо розміру відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафу, які б встановлювались договором за погодженням сторін, зважаючи на відсутність підпису відповідача на Умовах та правилах надання банком банківських послуг, що, в свою чергу, виключає підстави для задоволення вимог в цій частині, враховуючи, що нарахування останніх банк здійснював відповідно до передбачених зазначеними Умовами та Правилами положень.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Зокрема вказує, що суд не мав підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, нарахування яких передбачено умовами договору та нормами матеріального права.

Крім того, відсутність підпису позичальника на відповідних умовах, тарифах та правилах не свідчить про не укладеність договору, відтак суд не мав правових підстав відмовляти у стягненні відсотків за користування простроченим кредитом.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитом - «тілом кредиту» в розмірі 13418,73 грн. сторонами не оскаржується, а тому у колегії суддів відсутні підстави для його перегляду в цій частині.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення останньої.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанку» з метою отримання банківських послуг та підписавши 25.10.2013 року анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредиту на картковий рахунок, з одночасним отриманням платіжної кредитної картки «Універсальна GOLD».

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що під час складання анкети-заяви працівником банку було допущено описку в написанні прізвищі позичальника, а саме помилково зазначено « ОСОБА_2 », замість « ОСОБА_3 ».

В день підписання анкети-заяви ОСОБА_1 було відкрито картковий особовий рахунок та видано кредитну платіжну картку «Універсальна Gold» № НОМЕР_1 , з встановленням ліміту кредитування в 300 грн., який в подальшому неодноразово змінювався як шляхом збільшення, так і зменшення. Строк дії картки було встановлено банком до липня 2017 року (а.с. 171).

Неналежне виконання умов договору призвело до виникнення заборгованості, яка згідно довідки банку станом на 26 вересня 2018 року становить 39637,57 грн., з яких: - заборгованість за кредитом 13418,73 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом 14337,24 грн.; - заборгованість за пенею та комісією 9517,91 грн.;- штрафи: - фіксована частина 500 грн., процентна складова 1863,69 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи борг за кредитом (тілом), суд дійшов висновку, що надані банком на підтвердження позову докази - не містять підтверджень, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також про те, що вказані документи на час отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати відсотків, неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах розмірах, в тому числі з визначеним порядком їх нарахування.

При цьому суд встановив, що позичальник фактично користувався кредитними коштами банку в межах встановленого банком ліміту, використовуючи надану йому кредитну картку, а тому стягнув заборгованість за кредитом в сумі 13418,73 грн.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками місцевого суду, які узгоджуються з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, на підставі якої діє усталена судова практика.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до норм статей 629, 610, 612, 625 ЦК України - договір є обов`язковим до виконання; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором та не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Матеріалами справи доводиться та не заперечується сторонами факт звернення відповідача до банківської установи з метою отримання банківських послуг, оформлення та підписання анкети-заяви та відповідно отримання в жовтні 2013 року кредитної платіжної картки «Універсальна Gold» № НОМЕР_1 , з терміном дії до липня 2017 року.

На підтвердження факту укладення кредитного договору та його умов АТ КБ «ПриватБанк» надано суду копію підписану клієнтом Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» від 25.10.2013 року, копію Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт, копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс - архів, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, та розрахунок заборгованості за договором.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що вищевказані документи не можуть бути прийняті до уваги як беззаперечні докази наявності вказаної у позовній заяві заборгованості, оскільки не містять об`єктивних даних на підтвердження погодження між сторонами умов кредитування, внаслідок невідповідності вимогам статей 207, 1055 ЦК України щодо письмової форми кредитного договору, недодержання якої тягне нікчемність такого договору, та положень статті 634 ЦК України щодо форми договору приєднання.

Висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для стягнення заборгованості у виді нарахованих відсотків за користування кредитом, нарахованої пені та штрафів у визначеному судом розміру узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 з подібними правовідносинами, яка вірно була застосована судом при вирішенні справи.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17, зроблено висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

З огляду на вищевказані обставини та зміст статей 633, 634 ЦК України слід вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Надані банком Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою договору, оскільки вони не підписані відповідачем, а також з урахуванням того, що ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Таким чином, вірно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з позичальника тіла кредиту в розмірі 13418,73 грн. та достатньо вмотивував підстави для відмови в стягненні відсотків, пені та штрафів, нарахованих банком на підставі Умов та Правил надання банківських послуг, які в даному випадку в розумінні положень ст.634 ЦК України не є частиною кредитного договору, до якого приєднався позичальник при підписанні анкети-заяви.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не узгоджуються з правовоми висновками, викладеними в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17.

Так, не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що суд помилково дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення нарахованих банком відсотків, пені та штрафів за прострочення кредитного зобов`язання.

В даному випадку суд достатньо повно встановив, що позивачем не надано доказів того, що позичальник на момент підписання анкети-заяви був ознайомлений з діючими на той час умовами кредитування (Умовами та Правилами надання банківських послуг), які мали мінливий характер .

При цьому надана позивачем в ході розгляду справи роздруківка з власного сайту з поміткою «архів-ресурс» не є беззаперечним доказом того, що саме в такій редакції були викладені вказані Умови та Правила станом на час укладання договору у формі підписання анкети-заяви.

Враховуючи, що апеляційна скарга містить доводи, які є аналогічними за своїм змістом позиції позивача, якій суд першої інстанції надав вірну правову оцінку, колегія суддів не вбачає за необхідне надавати обґрунтування кожному з доводів скарги, що узгоджується з усталеною практикою ЕСПЛ, зокрема при розгляді справи «Серявін та інші проти України».

Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення може бути різною в залежності від характеру рішення.

За вказаних обставин, враховуючи, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 5 лютого 2020 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.