ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2020 року

м. Харків

справа № 640/15058/15-ц

провадження № 22-ц/818/705/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Бровченка І.О., Піддубного Р.М.,

сторони справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Харків Екоресурс»,

відповідач ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2016 року, постановлене у складі судді Сенаторова В.М.,

у с т а н о в и в:

У серпні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Харків Екоресурс» (далі ТОВ «Харків Екоресурс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у якому просило стягнути з відповідачів солідарному порядку заборгованість за надання послуг з вивезення побутових відходів у розмірі 904,42 грн та судовий збір 243,60 грн.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням виконкому Харківської міської ради від 28 грудня 2011 року № 940 виконавцем послуг з вивезення побутових відходів в місті Харкові визначене ТОВ «Харків Екоресурс». 27 листопада 2012 року ТОВ «Харків Екоресурс» опублікувало в газеті «Харьковские известия» договір про надання послуг з вивезення побутових відходів. У листопаді 2012 року Українським державним підприємством поштового зв`язку «Укрпошта» (далі УДППЗ «Укрпошта») був доставлений примірник вказаної газети за місцем проживання відповідачів АДРЕСА_1 . Договір набрав чинності для жителів приватного сектору Фрунзенського району міста Харків з 01 січня 2013 року. До набрання чинності вказаним договором на адресу ТОВ «Харків Екоресурс» не надходило жодних заяв про незгоду відповідачів з умовами опублікованого Договору. Графіком, погодженим адміністрацією Київського району м. Харків, було визначено, що кожного четверга ТОВ «Харків Екоресур» здійснюватиме вивезення побутових відходів по АДРЕСА_1 . За адресою: АДРЕСА_1 мешкають ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які є споживачами послуг з вивезення побутових відходів, особовий рахунок № НОМЕР_1 . Станом на 1 серпня 2015 року відповідачі не здійснювали оплату за надані послуги з вивезення побутових відходів за період з 1 січня 2013 року по 31 липня 2015 року, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 904,42 грн, яка складається з: основної заборгованості у розмірі 588,22 грн, інфляційних витрат у розмірі 295,6 грн, трьох відсотків річних від простроченої суми у розмірі 20,55 грн.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 1 лютого 2016 року позов ТОВ «Харків Екоресурс» задоволений. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Харків Екоресурс» заборгованість за надані послуги з вивезення побутових відходів у розмірі 904,42 грн, яка складається з: основної заборгованості у розмірі 588,22 грн, інфляційних витрат у розмірі 295,6 грн, трьох відсотків річних від простроченої суми у розмірі 20,55 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ТОВ «Харків Екоресурс» по 121 грн 20 коп. судового збору з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані та мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , не сплачують встановлені органом виконавчої влади збори та платежі, пов`язані з вивезенням твердих побутових відходів від вказаного будинку, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем, яка підлягає стягненню з урахуванням інфляційних втрат і трьох процентів річних.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 01.02.2016 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповно з`ясовані обставини справи, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив обставин у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, та не застосував норму матеріального права, яка підлягала застосуванню. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження доставки примірника газети «Харьковские известия» за місцем проживання відповідачів. Також вказує на те, що він не є власником будинку за зазначеною адресою. Крім того, типовий договір з вивезення побутових відходів, затверджений Постановою КМУ від 10.12.2008 № 10170, є двостороннім письмовим. Відповідач такого договору з позивачем не укладав. Окрім цього, застосування публічної форми договору є прямим порушенням конституційних прав громадян. Зазначає, що послуг з вивезення побутових відходів відповідач не отримував, оскільки пров. АДРЕСА_1 , 8 не зазначений у жодних документах, на які посилається позивач, що підтверджує відсутність надання зазначених послуг.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Харків Екоресурс» просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 28 грудня 2011 року № 940 «Про визначення виконавців послуг з вивезення побутових відходів в місті Харкові» виконавцями таких послуг визначено Комунальне підприємство «Комплекс з вивозу побутових відходів», Комунальне підприємство Комунального господарства «Харківкомуночиствод», ТОВ «Харків Екоресурс» (а.с. 8).

ТОВ «Харків Екоресурс» у якості пропозиції для підписання споживачами в газеті «Харьковские известия» від 27 листопада 2012 року був опублікований публічний договір про надання послуг з вивезення побутових відходів від 27 листопада 2012 року, підписаний позивачем (а.с. 9).

Пунктом 1 вказаного договору передбачено, що виконавець (ТОВ «Харків Екоресурс») зобов`язується згідно з графіком надавати споживачу послуги з вивозу побутових відходів на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 28 грудня 2011 року № 940 «Про визначення виконавців послуг з вивезення побутових відходів в місті Харкові» та відповідно до схеми санітарного очищення, затвердженої рішенням 18 сесії Харківської міської ради 4-го скликання від 24 грудня 2003 року № 284/03 зі змінами та доповненнями, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим договором.

У відповідності з пунктом 30 договору про надання послуг з вивезення побутових відходів, зазначений договір набирає чинності з 01 квітня 2013 року та укладається згідно зі статтями 205, 640-643 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) строком на 3 роки, якщо інше не буде встановлено споживачем у письмовій формі.

Пунктом 34 вказаного договору передбачено, що споживач із правилами надання послуг з вивезення побутових відходів та витягами із законодавства про відходи, санітарними нормами і правилами поводження з побутовими відходами та утримання території населених пунктів ознайомлений, оскільки вищевказані документи публікуються разом з договором в офіційному друкованому засобі масової інформації Харківської міської ради газеті «Харьковские известия».

В обґрунтування заявлених вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 представник позивача посилався на те, що примірник газети з опублікованим у ньому договором був доставлений за місцем проживання відповідачів, договір з 01 січня 2013 року набрав чинності, оскільки заперечень від відповідачів про незгоду з його умовами не надійшло, а тому договір відповідно до правил статей 633, 634 ЦК України є укладеним.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай включають акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, $ 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та правил відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчиненні певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звертається (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Згідно з частинами першою, другою статті 641 ЦК України пропозицією укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажити товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.

Акцептом визнається відповідь особи, якій адресована оферта, про її прийняття. Акцепт повинен бути повним і беззастережним. Мовчання за загальним правилом не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом.

Разом з тим, згідно зі статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Виходячи з тлумачення пункту 2 статті 205, пункту 2 статті 642 ЦК України, можна зробити висновок, що укладення договору шляхом вчинення виключно конклюдентних дій або мовчання можливе, якщо для певного договору не передбачена обов`язкова письмова форма або якщо таке укладення договору передбачено законом.

Таким чином, договір про надання послуг з вивезення побутових відходів є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень, або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення у договорі або законі не висловив заперечень проти договору (мовчання).

Договір з вивезення відходів містить в собі також елементи договору приєднання (стаття 634 ЦК України), оскільки договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Вивезення відходів є видом житлово-комунальних послуг, що надаються мешканцям певної адміністративно-територіальної одиниці і на ці правовідносини розповсюджується дія Закону України № 1875-IV від 24.06.2004 «Про житлово-комунальні послуги», що діяв станом на 01.01.2013.

Цим законом, зокрема передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (частина третя, пункти 1, 5 статті 20).

Такі положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» свідчать про обов`язковість договору щодо житлово-комунальних послуг для споживача та неможливість споживача відмовитись від укладення договору (за виключенням у випадках, встановлених законом, та у порядку, встановленому законом), зокрема договору про вивезення відходів. За таких обставин, прийняття оферти виконавця послуг з вивезення відходів може бути у вигляді мовчання.

Згідно з пунктом б частини першої статті 15 Закону України № 187/98-ВР від 05.03.1998 «Про відходи» громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов`язані вносити в установленому порядку плату за користування послугами з вивезення побутових відходів.

У частинах другій та третій статті 35-1 Закону України «Про відходи» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів, земельних ділянок укладають договори з юридичною особою, яка визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів, здійснюють оплату таких послуг та забезпечують роздільне збирання твердих побутових відходів. Збирання та вивезення побутових відходів у межах певної території здійснюються юридичною особою, яка уповноважена на це органом місцевого самоврядування, на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, спеціально обладнаними для цього транспортними засобами.

На виконання зазначеного закону прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2008 року № 1070 «Про затвердження Правил надання послуг з поводження з побутовими відходами», за положеннями пунктів 6-13 якої визначено, що норми вивозу відходів, контроль якості послуг, графік надання послуг визначається замовником послуг органом місцевого самоврядування, а оплата за послуги здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 липня 2006 року № 1010.

Системне тлумачення вказаних норм свідчить, що на фізичних осіб покладений законодавчий обов`язок укласти договір та вносити плату за користування послугами з вивезення побутових відходів, а тому у випадку відсутності прийняття оферти шляхом погодження на укладення договору про вивезення відходів або конклюдентних дій, які свідчать про прийняття пропозиції, таке прийняття може бути також у вигляді мовчання.

Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 646/834/17 (провадження № 61-33084св18).

ТОВ «Харків Екоресурс» направило оферту (опублікований в примірнику газети «Харьковские известия» договір про надання послуг з вивезення побутивих відходів, який було доставлено відповідачам), виконувало послуги по вивезенню твердих побутових відходів від домоволодінь з району, де знаходяться помешкання відповідачів-споживачів. Відповідачі не довели, що не користуються цими послугами тобто прийняли оферту.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Харків Екоресурс» заборгованості за надані послуги з вивезення побутових відходів з урахуванням інфляційних втрат та трьох відсотки річних від простроченої суми.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів на підтвердження доставки примірника газети «Харьковские известия» за місцем проживання відповідачів є безпідставними, оскільки для виникнення правовідносин з вивезення побутових відходів на підставі публічної оферти не потрібно інших доказів ніж публікація публічного договору та відсутність заперечень з іншої сторони.

Відповідно до частини третьої статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін.

Згідно з частиною третьою статті 205 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Оскільки відповідачі протягом місяця з дня опублікування позивачем у засобі масової інформації проекту договору про свою відмову укласти договір про надання послуг із вивезення побутових відходів чи про свою незгоду з умовами опублікованого договору до ТОВ «Харків Екоресурс» у письмовому вигляді не направили, тому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважаються такими, що прийняли пропозицію ТОВ «Харків Екоресурс» щодо укладення договору про надання послуг з вивезення побутових відходів, положення якого відповідають типовому договору.

Посилання апелянта на те, що він не є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не спростовують його обов`язку здійснювати оплату за послугу вивезення побутових відходів з огляду на положення статті 35-1 Закону України «Про відходи».

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою.

При цьому Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності. Підстави для його скасування в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 1 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 6 лютого 2020 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді І.О. Бровченко

Р.М.Піддубний