Єдиний унікальний номер 243/7764/20
Провадження номер 2/243/2440/2020
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

24 грудня 2020 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Дюміної Н.О.

при секретарі Прилуцькій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду міста Слов`янська Донецької області цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

08 вересня 2020 року АТ КБ ПриватБанк звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 25 серпня 2015 року відповідач, з метою отримання банківських послуг підписав заяву б/н. Відповідач при підписанні анкети заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 31 000,00 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошей на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого станом на 319 травня 2020 року має заборгованість 100 819,55 грн, яка складається з: 67 672,73 грн заборгованість за тілом кредита, в т.ч. 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредита; 67 672,73 заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 заборгованість за нарахованими відсотками; 4827,94 грн заборгованість за простроченими відсотками; 28 318,88 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625; 0,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн нараховано комісії та судові витрати по справі.

У судове засідання представник позивача Гребенюк О.С., діючий в силу повноважень, що ґрунтуються на довіреності, не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, на задоволенні позовних вимог наполягав.

Відповідач ОСОБА_1 , який був повідомлений у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог банку.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини.

25 серпня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, що складається з заяви позичальника, умов і правил надання банківських послуг, відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с.12-62).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором б/н від 25 серпня 2015 року станом на 19 травня 2020 року має заборгованість 100 819,55 грн, яка складається з: 67 672,73 грн заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 67 672,73 заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 заборгованість за нарахованими відсотками; 4827,94 грн заборгованість за простроченими відсотками; 28 318,88 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625; 0,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн нараховано комісії та судові витрати по справі.

Розрахунок містить відомості про нарахування відсотків за користування кредитними коштами в розмірі в розмірі 3,5% на місяць з 25.10.2017 року по 31.12.2017 року; в розмірі 3,5 % на місяць з 01.01.2018 року по 31.01.2018 року з застосуванням коефіцієнту «1»; в розмірі 3,5% на місяць з 01.02.2018 року по 05.02.2018 року з застосуванням коефіцієнту «2»; в розмірі 3,5 % на місяць з 09.02.2018 року по 31.03.2018 року з застосуванням коефіцієнту «1»; в розмірі 3,5 % на місяць з 01.04.2018 року по 01.05.2018 року з застосуванням коефіцієнту «2»; в розмірі 3,5 % на місяць з 05.05.2018 року по 31.05.2018 року з застосуванням коефіцієнту «1»; в розмірі 3,5 % на місяць з 01.06.2018 року по 10.06.2018 року з застосуванням коефіцієнту «2»; в розмірі 3,5 % на місяць з 15.06.2018 року по 30.06.2018 року з застосуванням коефіцієнту «1»; в розмірі 3,5 % на місяць з 01.07.2018 року по 31.08.2019 року з застосуванням коефіцієнту «2»; в розмірі 3,5 % на місяць з 01.09.2019 року по 19.05.2020 року з застосуванням коефіцієнту «2» та загальним розміром процентів - 84 % річних за період з 01.09.2019 року по 19.05.2020 року. В період розрахунку з 01.09.2019 року по 19.05.2020 року позивачем проводилося нарахування за процентною ставкою на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, у розмірі 84% річних. Розрахунок за період з 01.09.2019 року по 19.05.2020 року не містить відомостей про сплату відповідачем грошових сум на погашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 6-8).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, вбачається, що старт кредитного рахунку відбувся 25.10.2017 року з кредитним лімітом 0,00, 30.11.2017 року відбулася зміна кредитного ліміту, та його збільшено до 11 000, 30.01.2018 року відбулася зміна кредитного ліміту - збільшено до 31 000, 04.10.2018 року зміна кредитного ліміту кредитний ліміт зменшено до 0,00 (а.с.9).

Відповідно до довідки про видані картки ОСОБА_1 , № останньої виданої картки НОМЕР_1 від 07.03.2018 року та строк її дії 01/22 (а.с.10).

Відповідно до виписки по рахунку, ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та за період з 25 жовтня 2017 року по 01 березня 2020 року використав кредитних коштів на суму 41 0401,32 грн (а.с.70-72).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 25 серпня 2015 року вбачається, що ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за період з 25 жовтня 2017 року по 19 травня 2020 року було внесено кошти у сумі 20 612,10 грн (а.с.6-7).

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд на підставі ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Дослідженні докази, їх взаємозв`язок у сукупності, є достатнім для вирішення справи по суті.

Зобов`язання боржника за договором повернути кредитору, отриману грошову суму та винагороду за користування грошима, на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Отже, правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманого кредиту та винагороди за користування грошима, а кредитор має право, - вимагати повернення наданого кредиту та сплати процентів.

Стаття 1048 частина 1 ЦК України передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір та порядок одержання яких встановлюється договором.

Позичальник зобов`язаний, відповідно до ст. 1049 ЦК України, повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За кредитним договором, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника ОСОБА_1 процентна ставка не зазначена. У цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи позовні вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за простроченими відсотками та заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України.

Позовні вимоги обґрунтовуються наступними письмовими доказами: витягом з «Тарифів» та з «Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», що надані на підтвердження позовних вимог, де визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку та інші умови.

Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з «Тарифами» та з «Умовами та правилами надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» розумів відповідач та ознайомлювався і погодився з ними і підписав заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг банку, а також те, що вказані документи на момент отримання останнім кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту банка належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у правовій позиції у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано банком при розгляді цивільної справи.

Таким чином, до спірних правідносин за кредитним договором між сторонами неможливо застосувати положення ч.1 ст. 634 ЦК України, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банка неодноразово змінювалися, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного банком із ним кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка повинна бути безпосередньо підписана позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття ним запропонованих йому умов та приєднання, як сторони, до запропонованого договору. Довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в банку не можна розцінювати як частину кредитного договору шляхом підписання заяви-анкети.

Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Зазначена правова позиція викладена ВП ВС у справі № 342/180/17 від 3 липня 2019 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів. У ч.ч.1,3 статті 509 ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору між сторонами дотримано вимог, передбачених ч. 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» - про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

У постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року, справа за №342/180/17; провадження за №14-131цс19 зазначено, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вказане співпадає з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 545/1009/16-ц, провадження № 61-10178св18.

Частиною 4 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. При встановлених обставинах, коли отримана та використана відповідачем грошова сума в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернута, а банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками в сумі 4827,24 грн є безпідставними та таким, що не підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 67 672,73 грн, судом встановлено наступне.

З розрахунку заборгованості за договором, вбачається, що банком нараховано відповідачу заборгованість за тілом кредиту у розмірі 67 672,73 грн, однак суд не може погодитись з вказаним розміром заборгованості по тілу кредиту, оскільки, як вбачається з виписки по рахунку, фактично ОСОБА_1 за період з 25 жовтня 2017 року по 01 березня 2020 року було використано грошових коштів на суму 41 401,32 грн.

В той же час, з вказаного вище розрахунку вбачається, що сума коштів, яка була внесена ОСОБА_1 на погашення заборгованості складає 20 612,10 грн, таким чином, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача підлягає різниця між фактично використаною сумою коштів та внесеними на картрахунок 20 789,22 грн (41 401,32 грн 20 612,10 грн).

Розглянувши вимогу позивача про стягнення 28 318,88 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, суд дійшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підтвердження своїх вимог про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, позивач надав Розрахунок заборгованості за договором № б/н від 25 серпня 2015, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 , станом на 19 травня 2020 року (а.с.8, 8 3.б.), з 01 вересня 2019 року по 19 травня 2020 року. Дослідивши зазначений доказ суд прийшов до висновку про його недостовірність, з огляду на наступне.

В Розрахунку позивача відсутні відомості про сплату відповідачем в розрахунковий період на погашення заборгованості загальної грошової суми в сумі 67 672,73 грн. (а.с.8).

Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

Розрахунок позивача (а.с.8) містить графи «нарахування сум відсотків на прострочений кредит згідно ст. 625», «Сальдо за нарахованими відсотками на прострочений кредит згідно ст. 625», «Сальдо за нарахованими відсотками на прострочений кредит згідно ст. 625», «Загальне Сальдо за нарахованими відсотками на прострочений кредит згідно ст. 625», «Сальдо за нарахованими відсотками накопичувальним підсумком на прострочений кредит згідно ст. 625».

Графа розрахунку «процентна ставка на прострочений кредит згідно ст. 625, річна» містить відомості про те, що зазначена процентна ставка становить «84%».

Розрахунок не містить відомостей про термін виконання зобов`язання, який прострочений та строку на який боржник прострочив зобов`язання, з урахуванням якого проведений розрахунок кожної суми.

За вимогами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідженні письмові докази на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору: заява (а.с.12), довідка про зміну умов кредитування (а.с.9), Умови та правил надання банківських послуг (а.с.14-62), вони не містять відомостей про те що договором встановлений розмір процентів за прострочення виконання зобов`язання, що перевищує 3% річних визначених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Суд дійшов до висновку, що нараховані за процентною ставкою «84» % річних, відсотки згідно ст. 625 ЦК України, є завуальованими процентами за кредитним договором, відповідно ст. 1048, 1056-1 ЦК України з коефіцієнтом «2», вимоги про стягнення яких позивач не заявляє.

Самостійно розрахувати три проценти річних від простроченої відповідачем суми, суд позбавлений можливості в зв`язку з не зазначенням в позовній заяві та наданих розрахунках відомостей, щодо розміру та терміну виконання грошового зобов`язання, строків прострочення виконання грошового зобов`язання.

До 01 вересня 2019 року нарахування відсотків на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, позивачем не проводилося. Нарахування за 262 дні з 01 вересня 2019 р. до 19 травня 2020 р. 3% річних на будь-яку суму заборгованості зазначену в цей період як «тіло кредиту прострочене», в розмірі 67 672,73 грн. є арифметично неспроможним.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , та з відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 20 789,22 грн заборгованості за тілом кредиту.

Судові витрати позивача по оплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, в розмірі 433,44 грн., з розрахунку: 20 789,22 (сума, яка підлягає стягненню) х 2102 (сплачений судовий збір) / 100 819,55 (заявлені позовні вимоги) = 433,44 грн

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 247, 263 265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (р/р № НОМЕР_3 , МФО № 305299, ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 25 серпня 2015 року в розмірі 20 789 грн. 22 коп. які складають заборгованість за тілом кредиту та 433,44 грн судові витрати по сплаті судового збору, всього 21 222 (двадцять одна тисяча двісті двадцять дві) грн 66 коп.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 18.06.2020 № 731-IX, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області Н.О.Дюміна