Справа № 161/6757/14-ц Провадження №22-ц/802/261/20 Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М.
Категорія:84 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

22 січня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Бовчалюк З.А., ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 серпня 2014 року в цивільній справі за заявою Управління охорони здоров`я Луцької міської ради, заінтересована особа - ОСОБА_2 про звільнення від обов`язків опікуна,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 15 серпня 2014 року заяву Управління охорони здоров`я Луцької міської ради задоволено, звільнено ОСОБА_2 від обов`язків опікуна над матір`ю ОСОБА_1 ..

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, від імені ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу, яка підписана ОСОБА_2 , з відміткою «З повагою ОСОБА_2 представник потерпілих».

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи ( ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до п.1 ч.5 ст.357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо, апеляційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

Апеляційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи. До апеляційної скарги додаються довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо апеляційна скарга подана представником і ці документи раніше не подавалися.( ч. 3 ст.356 ЦПК України).

Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.( ч.1,2 ст. 58 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно з п. 1 ч. 1, ч. 2, 4 ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою. Повноваження адвоката, як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Однак в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують повноваження ОСОБА_2 , як законного представника чи опікуна ОСОБА_1 , відповідно не є підтвердженням можливості підписання даної апеляційної скарги вказаною особою.

Крім того слід зазначити, що апеляційна скарга не відповідає вимогам ст.. 356 ЦПК України, зокрема вона є стилістично не зрозумілою, містить у собі лише певні фрази, вислови, які не несуть жодного змістового навантаження.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що дане рішення неодноразово оскаржувалась апелянтами і у відкритті апеляційних проваджень за цими скаргами судом апеляційної інстанції було відмовлено відповідними ухвалами від 31.03.2015 року (т.1 а.с. 213-214); 22.07.2015 року (т.2 а.с. 49); 08.02.2016 року (т.2 а.с. 167); 22.06.2016 року (т.2 а.с.230), 27.10.2016 року (т.3 а.с.17), 10.01.2017 року (т.3 а.с. 72); 10.05.2017 року (т.3 а.с. 229); 12.06.2017 року (т. 4 а.с.78), 28.08.2018 року (т.5, а.с.5), 06.12.2018 року (т.5 а.с. 17), 11.03.2019 року (т.5 а.с. 26), 04.04.2019 року ( т.5 а.с. 74), 08 січня 2020 року ( т. 6 , а.с. 168).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Отже, повторне оскарження однією і тією ж особою рішення, ухвали суду першої інстанції, при наявності ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження за її ж апеляційною скаргою на ті ж судові рішення не допускається.

Аналіз викладених обставин дає підстави стверджувати, що має місце зловживання ОСОБА_2 , ОСОБА_1 своїм процесуальним правом на оскарження судових рішень.

Згідно з ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд роз`яснює, що відповідно вимог частини першої та пункту 1 частини другої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У справі «Преда і Дардарі проти Італії» Суд вказав, що метою норми ст. 17 Конвенції є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь-яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією. Крім того, Суд звертає увагу на те, що зловживанням правом визнається і така діяльність, яка фактично не спричинила шкоди, однак мала своєю метою у майбутньому використати певне право для порушення прав інших осіб.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Враховуючи викладене, а також те, що сутність проблеми зловживання правом полягає у співвідношенні нормативного i фактичного, вважаю, що в даному випадку є всі правові підстави стверджувати про зловживання ОСОБА_2 , своїм процесуальним правом на оскарження судового рішення, оскільки дії ОСОБА_2 , що виразилися у неодноразовому поданні апеляційної скарги на ухвалу судді з тривалим проміжком у часі, є усвідомленими вольовими систематичними вчинками, що лише формально ґрунтуються на положеннях процесуального права і не мають за мету захист порушених, невизнаних чи оспорюваних його прав, а навпаки такі вчинки та діяльність переслідують іншу мету, що в свою чергу порушує передбачене Конвенцією право заявника на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм процесуального права, а також з метою забезпечення виконання завдань цивільного судочинства, дотримання засад і принципів міжнародного права, приходжу до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у даній справі.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що у разі подальшого зловживання процесуальними правами, до нього будуть застосовані заходи процесуального примусу, передбачені пунктом 5 частиною першою статті 144 ЦПК України

Керуючись ст. 358, 381 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 серпня 2014 року в цивільній справі за заявою Управління охорони здоров`я Луцької міської ради, заінтересована особа - ОСОБА_2 про звільнення від обов`язків опікуна.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя