Справа № 183/665/20
№ 2/183/2066/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Пащенко А.С.,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа - Новомосковська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

05 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в якому просила суд:

- встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт належності ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , виданого 02.02.1989 року на підставі рішення виконкому Новомосковської районної ради народних депутатів №15 від 18.01.1989 року на ім`я ОСОБА_2 ;

- визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ,в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається, в тому числі із житлового будинку АДРЕСА_1 . Спадщину позивач прийняла у встановленому законом порядку, подавши відповідну заяву до Новомосковської районної держаної нотаріальної контори Дніпропетровської області. Інші спадкоємці ОСОБА_2 відмовилися від прийняття спадщини на користь позивача.

Однак, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтво про право на спадщину за законом на спадковий будинок, державним нотаріусом було відмовлено позивачу, з тих підстав, що у поданому спадкоємцем свідоцтві про смерть ОСОБА_2 та свідоцтві про право особистої власності на спадковий будинок, виданого 02.02.1989 виконкому Новомосковської районної ради на ім`я ОСОБА_2 , наявні розбіжності в прізвищі спадкодавця і власника, що не дає можливості видати свідоцтво про право на спадщину.

За вказаних обставин, позивач позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права, тому звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 10 лютого 2020 року відкрито провадження у справі (а.с.16).

Представник позивача - адвокат Мисик О.І. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, одночасно позов підтримав (а.с.48).

Представник відповідача - Новостепанівської сільської ради у своїй заяві позов визнав, просив розгляд справи здійснювати без його участі (а.с.20).

Представник третьої особи - Новомосковської районної державної нотаріальної контори також в судове засідання не з`явилася, на виконання ухвали суду від 28.04.2020 року надала копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 .

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши докази, з точки зору належності та допустимості, а у свій сукупності, з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Суду подано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , у відповідності до якого останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпро, Центральний район, Дніпропетровська область (а.с.7)

Після смерті ОСОБА_2 державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Крутько Л.П. заведено спадкову справу №177/2019, матеріали якої свідчать про те, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті свого покійного батька (а.с.25), а в подальшому отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на певне нерухоме майно (а.с.35). В свою чергу, дружина та син померлого - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , відмовилися від прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 на користь його дочки ОСОБА_1 , про що свідчать відповідні заяви, наявні в матеріалах спадкової справи (а.с.26).

Даних про наявність інших спадкоємців ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , окрім позивача, судом не встановлено.

Поряд з цим, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , державним нотаріусом на ім`я позивача надано повідомлення №84/02-14 від 22.01.2020 року, з якого вбачається, що у поданому спадкоємцем свідоцтві про смерть ОСОБА_2 та свідоцтві про право особистої власності на спадковий будинок, видане 02.02.1989 року виконкомом Новомосковської районної ради на ім`я ОСОБА_2 , наявні розбіжності в прізвищі спадкодавця і власника, що не дає можливості видати свідоцтво про право на спадщину (а.с.33).

Одночасно, державний нотаріус роз`яснив спадкоємцю порядок вирішення питання щодо встановлення факту належності спадкодавцеві документу, що посвідчує право власності на спадковий будинок, в судовому порядку.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що фактично для реалізації у повному обсязі своїх спадкових прав, позивач має надати до нотаріальної контори рішення суду про встановлення факту належності спадкодавцеві свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 02.02.1989 року.

У відповідності до ст. 315 ЦК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення, у тому числі, відповідно до 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Так, суду подано копію свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 02.02.1989 року виконавчим комітетом Новомосковської районної ради на підставі рішення виконкому Новомосковської районної ради №15 від 18.01.1989 року, у відповідності до якого ОСОБА_2 являється власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.32).

В матеріалах справи міститься копія паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 20.06.1997 року Новомосковським РВ УМВС України у Дніпропетровській області, прізвище покійного батька позивача вірно зазначено як ОСОБА_2 , а також у відповідному розділі цього документу наявна відмітка про зареєстроване місце проживання останнього з 1980 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9-10). Таке ж прізвище спадкодавця записано у його пенсійному посвідченні, довідці про присвоєння ідентифікаційного номера та посвідченні водія (а.с.11).

Довідкою виконкому Новостепанівської сільської ради №243 від 15.07.2019 року (а.с.30) стверджується, що ОСОБА_2 , 1959 року народження постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, вищезазначені розбіжності у документах дійсно перешкоджають позивачеві у реалізації її спадкових прав на житловий будинок і не можуть бути усунені іншим чином, ніж шляхом встановлення факту належності правовстановлюючого документу спадкодавцеві ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому, вимоги позивача підтверджуються належними допустимими та достовірними доказами, доданими до позову та підтверджують обставини, на які посилається позивач.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Аналізуючи викладе, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, враховуючи надані позивачем докази, вимога про встановлення факту належності спадкодавцеві ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 правовстановлюючого документу підлягає задоволенню.

При цьому, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на спадковий будинок в порядку спадкування за законом є такими, що заявлені передчасно, підстав для застосування ст.392 ЦК України суд не вбачає, з огляду на те, що позивач подавши до нотаріальної контори дане рішення суду про встановлення юридичного факту, не позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом.

На підставі викладеного, ст.ст. 4,12,76,81,89,263, 265,315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , - задовольнити частково.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , видане 02.02.1989 року виконавчим комітетом Новомосковської районної ради на підставі рішення виконкому Новомосковської районної ради №15 від 18.01.1989 року на ім`я ОСОБА_2 , дійсно належав ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 , - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через канцелярію Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя О.В. Сорока.