Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/897/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10.01.2020смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючої - судді Кривенко О.В.,

при секретарі судового засідання Маташнюк О.В.

за участю представника позивачів адвоката Чернявської О.Д.,

представника відповідача адвоката Каратассо Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні впорядку загального провадження приміщенні суду об`єднану цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів та процентів за користування безпідставно набутими коштами

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів. В позові зазначили, що згідно платіжних доручень ОСОБА_1 за період з 18.05.2017 року по 26.03.2019 року зі свого карткового рахунку помилково перерахувала на картковий рахунок відповідача ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 443063 грн. Посилаючись на те, що ОСОБА_3 набув та зберігає у себе грошові кошти без достатніх правових підстав просила суд на підставі ст. 1212 ЦК України стягнути з відповідача на свою користь безпідставно набуті грошові кошти у сумі 443063 грн та проценти за користування безпідставно набутими коштами 94873.43 грн. Позивач ОСОБА_2 позові зазначив, що згідно платіжних доручень він за період з 16.08.2018 року по 01.10.2018 року зі свого карткового рахунку помилково перерахував на картковий рахунок відповідача ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 70068.32 грн. Посилаючись на те, що ОСОБА_3 набув та зберігає у себе грошові кошти без достатніх правових підстав ОСОБА_2 просив суд на підставі ст. 1212 ЦК України стягнути з відповідача на свою користь безпідставно набуті грошові кошти у сумі 70068.32 грн та проценти за користування безпідставно набутими коштами 12517 грн. Також прозивачі просили стягнути на їх корсить понесені судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу.

Ухвалою судді Доманівського районного суду Миколаївської області від 16.09.2019 року об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів та процентів за користування безпідставно набутими коштами та цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів та процентів за користування безпідставно набутими коштами

В судовому засіданні представник позивачів адвокат Чернявська О.Д. позовні вимоги підтримала, пояснила, що позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 помилково на картковий рахунок НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 перераховували грошові кошти. Позивачі з відповідачем не знайомі, ніяких цивільно-правових між ними не було, ніяких

правочинів між ними не укладалося, домовленостей про перерахунок коштів між ними також не було.

Просить стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти, проценти за користування безпідставно отриманими коштами та судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що сторони між собою знайомі, про що свідчить, що 01.04.2017 року між донькою позивача ОСОБА_6 та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір оренди нежитлового приміщення. Кошти, які ніби-то помилково перераховувалися відповідачу - це кошти, які одержала в борг ОСОБА_1 від відповідача ОСОБА_3 та які перераховувала на карту ОСОБА_3 рівними платежами протягом майже трьох років. Після закінчення боргових зобов`язань та припинення орендних відносин по ініціативі ОСОБА_6 , позивачі вирішили звернутися до суду з позовом до ОСОБА_3 , вказучи, що відповідач ніби-то безпідставно отримав кошти та зобов`язаний їх повернути разом з процентами. Дублікати квитанцій, як видно із копій роздруківок, позивач ОСОБА_2 отримав ще у 2018 році та свідомо звернувся до суду лише у 2019 році. Між донькою відповідача ОСОБА_6 та позивачем ОСОБА_1 проводилася переписка через додаток "Вайбер", в якій ОСОБА_6 направляє ОСОБА_1 номер карткового рахунка батька ОСОБА_3 , який вона випадково видалила. Вважає позови безпідставними та просить відмовити в їх задоволенні повністю.

Заслухав представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні факти та правовідносини.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення статті 1212 ЦК України.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі

№ 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».

Згідно копій дублікатів платіжних чеків за період з 18.05.2017 року по 26.03.2019 року ОСОБА_1 з карткового рахунку було перераховано на картковий рахунок ОСОБА_3 НОМЕР_1 грошові кошти у загальному розмірі 443063 грн ( копії дублікатів чеків №№ 0868-5424-8633-0736, 0904-3860-3237-0659, 0925-5884-9765-0573, 0991-5312-6221-0963, 1058-5447-5457-0690, Р24А, Р24А, 1124-4831-9639-0307, 1125-5916-6796-0341, 1141-4966-4122-0286,1175-4717-6569-0354, 1212-5000-4989-0636, 1232-3736-4095-0503, Р24 А, 1300-6044-3266-0769, 1356-5450-5292-0712, 1397-5493-4960-0974, 1397-5555-8082-0310, Р24А, 1456-3796-7514-0707, Р24А403776245, 1485-4895-8226-0870, 1516-4162-3280-0399,1545-5943-5378-0321)

У вказаних платіжних квитанціях платником зазначено - ОСОБА_1 , а отримувача - ОСОБА_3 .

Згідно копій дублікатів платіжних квитанцій за період з 16.08.2018 року по 01.10.2018 року ОСОБА_2 з карткового рахунку було перераховано на картковий рахунок ОСОБА_3 НОМЕР_1 грошові кошти у загальному розмірі 70068.32 грн (копії дублікатів платіжних квитанцій №№ , , Р24А51163387А06085, )

У вказаних платіжних квитанціях платником зазначено - ОСОБА_2 , а отримувача - ОСОБА_3

Позивачі здійснювали платежі по перерахуванню коштів через платіжну систему «Приват24» та як вбачається з транзакції отримувачем зазначено - ОСОБА_3 та його код одержувача НОМЕР_3

За положеннями статті 12 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, за своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівелює можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Разом з тим, положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як на підставу задоволення своїх вимог, позивачі посилаються на те, що відповідачем зберігаються грошові кошти без достатньої правової підстави у зв`язку з тим, що перерахування коштів на рахунок ОСОБА_3 відбулось внаслідок їхньої (позивачів) помилки (на помилковий картковий рахунок)

Також, не заслуговує на увагу те, що кошти перераховувались внаслідок помилки з огляду на те, що перерахування відбулося не одноразово, а носило регулярний та систематичний характер протягом більш ніж 2 років (24 платежі від позивача ОСОБА_1 за період з 18.05.2017 року по 26.03.2019 року) та 4 платежі від ОСОБА_2 за період з 16.08.2018 року по 01.10.2018 року), а також те, що у всіх квитанціях чітко було зазначено отримувача коштів - ОСОБА_3 та його код платника.

Інших доказів щодо підтвердження помилковості перерахування грошових коштів матеріали справи не містять.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилалалася на те, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини з приводу повернення боргу ОСОБА_1 відповідачу. Боргова розписка, як пояснила представник відповідача, була знищена після оплати суми боргу.

З дослідженого в судовому засіданні договору оренди нежитлового приміщення від 01 квітня 2017 року вбачаєтсья. що між донькою відповідача ОСОБА_6 та позивачем ОСОБА_1 укладено договір оренди нежитлового приміщення площею 110 кв.м. по АДРЕСА_1 . З наданої в судове засідання роздруківки з "Вайбер" вбачається, що ОСОБА_1 02 липня 2018 року проводить переписку з ОСОБА_6 та просить написати номер картки батька - відповідача ОСОБА_3 , яку вона випадково видалила.

Отже, встановлене свідчить проте, що між сторонами справи існує спір щодо правової природи передачі грошових коштів, а також позивач не довів, що набуття позивачами грошових коштів є безпідставним внаслідок помилки їх перерахування.

За таких обставин, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупностісуд виходить з відсутності підстав для стягнення з відповідача грошових коштів як таких, що набуті чи збережені ним без достатньої правової підстави, а відтак і відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки вимога щодо стягнення процентів за користування коштами є похідною від основної вимоги щодо стягнення безпідставно набутих грошових коштів, в їх задоволенні слід відмовити.

Слід відмовити у стягненні судових витрати, які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 4 , 19 , 141 ,263-265 ,268 , 280-284 ЦПК України , суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів та процентів за користування безпідставно набутими коштами - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 16.01.2020 року

Суддя : О. В. Кривенко