РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2020 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Порощука П.П.,

за участі секретаря Маліщук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила змінити спосіб стягнення аліментів, присуджених з відповідача на її ім`я на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі рішення у справі №2-615-2006, а саме стягувати щомісячно з відповідача на її ім`я на утримання сина аліменти в розмірі 1/4 всіх доходів відповідача, але не менше 50% встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення сином повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше виданий виконавчий лист по справ №2-615-2006 року відізвати. Свої вимоги обґрунтувала тим, що за рішенням Жмеринського міськрайонного суду Віниицької області від 30.05.2006 року з відповідача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 80 грн. щомісячно до повноліття дитини. Навіть таку незначну суму відповідач виплачує не регулярно, наразі його заборгованість по аліментам перевищує 6 місяців. Іншим чином відповідач про сина не піклується, з моменту розірвання стосунків сторін, у його утриманні та вихованні участі не приймає. Відповідач немає офіційного місця роботи, натомість є працездатним, а тому зобов`язаний утримувати свою неповнолітню дитину, з якою спільно не проживає, відповідно до вимог чинного законодавства про захист прав дітей. Дитина хворіє, у зв`язку з чим потребує значних витрат на лікування і оздоровлення. Позивач постійну роботу знайти не може, коштів на утримання сина не вистачає. На її пропозицію домовитись про добровільні додаткові виплати на покращення матеріального стану дитини відповідач не реагує. Інших утриманців у відповідача немає.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, при зверненні до суду з позовом просила розгляд справи провести у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково, а саме в розмірі 700 грн., які згоден сплачувати та просив справу розглянути у його відсутність.

З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження їз повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити враховуючи таке.

Встановлено, що сторони являться батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4). Після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище з ОСОБА_5 на Безпалько (а.с.9). Син проживає з позивачем (а.с.6), перебуває на її утриманні, також на утриманні позивача перебуває син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.5). Згідно виконавчого листа №2-615-2006р (а.с.8) на підставі рішення Жмеринського міськрайонного суду від 30.05.2006 року (а.с.7) з відповідача на користь позивача стягувалися аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 80 грн. щомісячно, починаючи з 10.05.2006 року і до досягнення сином повноліття. За розрахунком Барського районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області заборгованість відповідача ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_4 ,2004 року народження станом на 01.09.2019 року становить 560 грн. (а.с.10). Син ОСОБА_3 навчається в 10 класі Могилівської ЗОШ І-ІІІ ст., протягом 2018-2019 року та вересня 2019-2020 року харчувався за рахунок батьківської плати на суму 1655 грн. (а.с.11). Згідно виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на диспансерному обліку в офтальмолога з 2010 р. та у ортопеда, з 2018 року перебуває на обліку в кардіолога (а.с.12).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач як на підставу своїх позовних вимог вказала, що стягнутий за рішенням суду розмір аліментів є недостатнім для забезпечення належного утримання неповнолітньої дитини, потреби якої змінились та законодавчо збільшився мінімальний розмір аліментів, які стягуються на дитину, а тому вона просить змінити спосіб стягнення аліментів із відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини з 80 грн. щомісячно на 1/4 частину доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини з метою забезпечення кращого матеріального забезпечення дитини.

Встановлені судом сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обовязку утримувати дітей, зокрема, щодо зміни способу стягнення аліментів, визначеного за рішенням суду, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України.

Згідно із ст.51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст.179 СК України).

За змістом ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

Таким чином, за рішенням суду аліменти на утримання дітей присуджуються двома способами у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі, за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що передбачено ч.3 ст.181 СК України.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

Відповідно до положень ст.183 СК України, стягнення аліментів здійснюється у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, яка визначається судом.

При цьому підстави стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) визначається з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.183 СК України.

Встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров`я, забезпечення набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України).Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).Отже зміна способу стягнення аліментів можлива у разі, якщо стягувач аліментів, який отримував аліменти у твердій грошовій сумі звернувся до суду із позовом про зміну способу їх стягнення у частці від доходу позивача.

При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України,цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При вирішенні питання про зміну способу стягнення аліментів, суд враховує, що з часу ухвалення Жмеринським міськрайонним судом 30.05.2006 року рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сім`ї одержувача аліментів - позивача з`явився ще один син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому вона за законом також зобов`язана надавати утримування і які знаходяться на її утриманні, що в свою чергу визначає як одну із підстав для зміни раніше визначеного розміру аліментів за рішенням суду відповідно до ч.1 ст.192 СК України. Разом із тим, судом враховується і той факт, що відповідач ОСОБА_2 частково визнав позов, про що надав відповідну заяву, тобто погоджується, що раніше визначений розмір аліментів є недостатнім для належного утримання їх із позивачем спільної дитини ОСОБА_3 .

При вирішенні питання про розмір аліментів суд враховує, викладені вище обставини, і приходить до висновку про стягнення аліментів на користь позивача в інтересах дитини в розмірі 1/4 частки доходу відповідача, починаючи з дня набранням рішенням суду законної сили, враховуючи вимоги статтей 181, 182, 192 СК України та виходячи з обставин справи.

Відповідачем не доведено, що такий визначений судом розмір аліментів є несправедливим чи не відповідає вимогам закону, а також ним не обґрунтовано та нічим не підтверджено визнаний ним розмір аліментів в сумі 700 грн. При визначенні розміру аліментів, суд діє виключно в найкращих інтересах дитини неповнолітнього ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову до суду, то витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись статтями ст.82, ст.141, ст.264-265, ч.5 ст.272, ч.1,2 ст.273, ч.1 ст.354 ЦПК України, ст.ст.192 Сімейного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Розмір аліментів, присуджених рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30.05.2006 року змінити.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ід.н. НОМЕР_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ід.н. НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановити їх в розмірі 1/4 всіх його доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення сином повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ід.н. НОМЕР_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 на користь держави суму судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн.80 коп. судового збору.

Після набрання законної сили цим рішенням відкликати з Жмеринського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області виконавчий лист у справі №2-615-2006 р. та видати новий виконавчий лист.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Порощук П.П.