Справа № 185/9281/16-ц
Провадження № 2/185/1087/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 січня 2020 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Мерцалової Н.В., представника відповідача адвоката Давидова Д.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Павлограда, у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій просив суд ухвалити рішення яким стягнути на користь позивача з відповідача заборгованість у розмірі 89423 грн. 08 коп. за кредитним договором б/н від 10 червня 2008 року та судові витрати по справі.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 10 червня 2008 року відповідачу було надано кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Однак відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав, станом на 31 жовтня 2016 року заборгованість за кредитним договором становить 89423,08 грн.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду відзив, у якому позовні вимоги не визнав з причини їх необґрунтованості, просив суд застосувати до заявлених позовних вимог строк позовної давності.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив застосувати до них строк позовної давності, звернув увагу на безпідставність вимог про стягнення боргу на підставі тільки заяви відповідача без укладення договору.

Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку із наступним.

В судовому встановлено, що 10 червня 2008 року відповідачу було надано кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Також судом встановлено, що кредитний договір між сторонами укладався на підставі договору оферти, розробленої позивачем. Умови договору оферти повинні бути чіткими та зрозумілими для відповідача, як споживача банківських послуг.

У заявці про приєднання ОСОБА_1 відсутні умови щодо процентної ставки та відповідальності за прострочення платежів.

При цьому розміщені на сайті банку умови та правила надання банківських послуг не можуть бути застосовані судом, оскільки у анкеті-заявці відсутня інформація про те, що відповідач ознайомився з ними саме на зазначеному банком сайті.

Також банк після видачі кредиту неодноразово змінював умови та правила надання банківських послуг, не ставивши до відома про це відповідача.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності , не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором , який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу , так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Велика Палата прийшла в зазначеному випадку до висновку, що суди не мали права задовольняти позовні вимоги банку про стягнення процентів та штрафних санкцій за користування кредитними коштами, адже позичальник не підписав жодного документу , який би обумовлював порядок та умови нарахування та сплати таких платежів. Суд також вказав, що в такому випадку банк має право на повернення виданих коштів та стягнення процентів , передбачених положеннями ст.ст.625,1048 ЦК України.

Банк не заявляв вимоги про стягнення процентів відповідно до ст.ст.625,1048 ЦК України., у зв`язку із чим можливо було б стягнути лише суму залишку тіла кредиту в сумі 10741,41 грн. в разі відсутності інших підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

Проте загальний строк позовної давності встановлений ст.257 ЦК України встановлений в три роки.

Кредит було надано позивачу 10 червня 2008 року, трирічний строк позовної давності сплив 11 червня 2011 року.

Відповідач надав суду у відзиві заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача.

Позивач у свою чергу не надав суду об`єктивних доказів про сплату відповідачем кредиту чи користування кредитною карткою після 11 червня 2011 року.

Згідно із правовими позиціями Верховного Суду України у постанові по справі № 308/16549/13-ц від 23 листопада 2016 року у разі неналежного виконання позичальником за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом , повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами , повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Необхідно встановити фактичні обставини, з якими законодавець пов`язує вирішення спору строку дії картки, порядку погашення кредиту за договором та строку внесення останнього платежу за ним .

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Правила переривання перебігу позовної давності застосовується судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справ, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку , можуть, з урахуванням конкретних обставин справи , належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання обов`язку передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу) , то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

В такому разі позивач зобов`язаний довести ту обставину, що саме відповідач особисто здійснював платежі за кредитом .

Таким чином, у зв`язку із відсутністю доказів про сплату кредиту після 11 червня 2011 року в позові в частині стягнення тіла кредиту в сумі 10741,41 грн. також необхідно відмовити.

Керуючись ст.76, 81, 263, 264, 265 ЦПК України суд

В И Р І Ш И В

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 1378.00 гривень покласти на Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 20 січня 2020 року.

Суддя: В. О. Головін