Єдиний унікальний номер 236/482/20
Номер провадження 22-ц/804/1935/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Мальованого Ю.М.,

суддів: Космачевської Т.В., Новікової Г.В.,

розглянувши у м. Бахмут Донецької області у приміщенні суду в письмовому провадженні цивільну справу № 236/482/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, грошової допомоги, компенсації за порушення строків виплати заробітної плати, з апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 17 березня 2020 року у складі судді Бєлоусова А.Є., -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Стасюк В.О., звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця) про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану щоріч-ну відпустку, грошової допомоги, компенсації за порушення строків виплати заробітної плати.

Зазначала, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працювала прибира-льником службових приміщень дільниці з поточного утримання споруд Виробничого підрозділу "Родаківське моторвагонне депо" структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних пе-ревезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Наказом № 1566-ОС від 17 липня 2017 року була звільнена на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників.

Посилаючись на те, що відповідач до теперішнього часу розрахунок з нею не провів, про-сила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року у сумі 1 238 грн. 07 коп., за квітень 2017 року у сумі 1 457 грн. 90 коп., за травень 2017 року у сумі 1475 грн. 89 коп., за червень 2017 року у сумі 1 475 грн. 89 коп., за липень 2017 року (вклю-чаючи грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку та грошову допомогу) у сумі 6 929 грн. 09 коп., компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати у сумі 2 679 грн. 85 коп., у загальному розмірі 15 256 грн. 69 коп.

Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип публі-чного акціонерного товариства "Українська залізниця" (ПАТ "Укрзалізниця") з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Українська залізниця" (скорочене на-йменування АТ "Укрзалізниця").

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 17 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ "Укрзалізниця" задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з АТ "Укрзалізниця на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за: березень 1 238 грн. 07 коп., квітень 2017 року 1 457 грн. 90 коп., травень 2017 року 1 475 грн. 89 коп., червень 2017 року 1 475 грн. 89 коп., липень 2017 року 6 929 грн. 09 коп. (в тому числі вихідна допомога при звільненні та компенсація за невикористані дні відпустки), а всього в сумі 12 576 грн. 84 коп. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів).

Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 2 655 грн. 76 коп.

Зобов`язано АТ "Укрзалізниця" при виплаті ОСОБА_1 доходу утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

Вирішено питання про стягнення судового збору.

В частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць рішення допу-щено до негайного виконання.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач в апеляційній скарзі посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 17 березня 2020 року і ухвали-ти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково не застосував до позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації втрати частини доходів положення та висновки, викладені в Науково-правовому висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року.

Заборгованість із заробітної плати перед позивачем за період березень - липень 2017 року у відповідача відсутня, оскільки нарахування заробітної плати не здійснювалося через відсутність первинних документів.

Суд врахував розрахунки заробітної плати та стягнув невиплачену заробітну плату та інші платежі виключно на підставі доказів позивача, які виготовлені на непідконтрольній українській владі території. Сума заборгованості із заробітної плати не підтверджена відповідними первин-ними документами і не нарахована в установленому законом порядку.

На підставі наведеного відповідач просив скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

З інших підстав судове рішення відповідачем не оскаржувалося.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 05 травня 2020 року за апеляційною скаргою відповідача АТ "Укрзалізниця" відкрито апеляційне провадження (а.с. 104-106).

Позивач ОСОБА_1 про постановлення ухвали про відкриття апеляційного прова-дження повідомлена відповідно до Закону України від 12 серпня 2014 року № 1632-VII "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористич-ної операції" шляхом розміщення 06 травня 2020 року інформації на офіційному веб-порталі су-дової влади з посиланням на веб-адресу судового рішення в Єдиному державному реєстрі судо-вих рішень (а.с. 109).

Крім того, копія ухвали про відкриття апеляційного провадження від 05 травня 2020 року та копія апеляційної скарги відповідача отримана 15 травня 2020 року представником позивача адвокатом Стасюк В.О., що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 111).

Письмовий відзив на апеляційну скаргу позивачем до апеляційного суду не надано.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 червня 2020 року справу відповідно до ч. 1 ст. 369, ч. 13 ст. 7 ЦПК України призначено до розгляду в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи), оскільки ціна позову у ній складає 15 256 грн. 69 коп., що мен-ше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, сторони клопотання про розгляд справи у суді апеляційної інстанції з їх повідомленням не заявили та справа не відноситься до тих, які відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 114 - 116).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеля-ційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга від-повідача АТ "Укрзалізниця" не підлягає задоволенню.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рі-шення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах вер-ховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриман-ням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем. На підставі наказу про звільнення № 1566-ОС від 17 липня 2017 року її звільнено з посади прибиральника службових приміщень ВП "Родаківське моторвагонне депо" СП "Луганська дирекція залізничних перевезень" РФ "Донець-ка залізниця" ПАТ "Українська залізниця" за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. Зазначений наказ видано структурним підрозділом "Луганська дирекція залізничних пе-ревезень " регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" та підписано першим заступником начальника Луганської дирекції залізничних перевезень Пономарьовим Д.В. В наказі зазначено, що ОСОБА_1 має право на компенсацію за 29 днів невикористаної відпустки та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с. 14).

На підтвердження не виплаченої заробітної плати позивачем надані суду розрахункові лис-ти, довідки-розрахунки заробітної плати за березень липень 2017 року (а.с. 30-34).

Позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу, які підписані працівни-ком кадрової служби, керівником структурного підрозділу, майстром дільниці 1 групи дільниці з поточного утримання споруд, відповідно до яких позивачем у березні 2017 року відпрацьовано 12 днів, 10 днів перебувала на простої, за квітень 2017 року 19 днів перебувала на простої, за тра-вень 2017 року 20 днів перебувала на простої, за червень 2017 року 20 днів перебувала на прос-тої, за липень 2017 року 11 днів перебувала на простої (а.с. 20-29). Крім того, до матеріалів спра-ви залучено копію Журналу обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої (цез № 20), що вівся з 20 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, згідно якого жодної робочої зміни до дня звільнення позивач не пропустила (а.с. 47 - 55).

Наказом начальника СП "Луганська дирекція залізничних перевезень" від 16 березня 2017 року № 58-ДН було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вка-заному виробничому підрозділі залізниці з 20 березня 2017 року (а.с. 16).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не оспорює факт перебування сторін у трудових відносинах, наявності заборгованості по оплаті за час простою, а також існування самого наказу про простій та звільнення позивача саме 17 липня 2017 року.

Доводи відповідача, який заперечував проти позову, ґрунтуються на відсутності первинних документів для нарахування заробітної плати.

Під час встановленого простою позивач на виконання наказу виходила на своє робоче міс-це до дня звільнення; на день звільнення накази про встановлення простою скасовані не були, тому у відповідача відсутні підстави не здійснювати позивачу оплату під час простою.

Надані позивачем розрахунки заробітної плати за березень - липень 2017 року узгоджують-ся з наказом начальника СП "Луганська дирекція залізничних перевезень" від 16 березня 2017 року № 58-ДН про встановлення з 20 березня 2017 року у виробничому підрозділі, в якому пра-цював позивач, простою з причин, незалежних від працівників, а також з наказом № 1566-ОС від 17 липня 2017 року про припинення трудового договору, яким визначено право позивача на компенсацію за 29 днів невикористаної відпустки та на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку.

Враховуючи, що станом на час розгляду справи відповідач не надав доказів на спростуван-ня відомостей, щодо нарахованої позивачу заробітної плати за березень 1 238 грн. 07 коп., кві-тень 2017 року 1 457 грн. 90 коп., травень 2017 року 1 475 грн. 89 коп., червень 2017 року 1 475 грн. 89 коп., липень 2017 року 6 929 грн. 09 коп. (в тому числі вихідна допомога при зві-льненні та компенсація за невикористані дні відпустки), суд першої інстанції погодився з розра-хунками позивача, задовольнивши їх у повному обсязі.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можли-вість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Ко-жен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одер-жання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошо-вому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професій-но-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період про-ведення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених ст. 115 КЗпП України.

За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V "Про рати-фікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)", усі працівники мають право на справед-ливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.

Таким чином, роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одного із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно матеріалів справи, зокрема апеляційної скарги, відповідач не оспорює той факт, що при звільненні позивача розрахунок з нею не проведено. Відповідач посилається на те, що робо-че місце позивача фактично знаходилось на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, що через захоплення підприємства відповідач втратив конт-роль над виробничими потужностями, що захоплення підприємства сприяє загрозі життя при знаходженні на території виробничих підрозділів уповноважених осіб, які мають здійснювати організацію та контроль ведення господарської діяльності, у зв`язку з чим відповідач не має об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків у спірний період та виконати свої зобов`язання за трудовим договором, а тому через відсутність зв`язку з виробничими підрозділами та не передачею з непідконтрольної території первинних документів, на підставі яких здійснюється нарахування заробітної плати й інші виплати, нараху-вання заробітної плати працівникам з 20 березня 2017 року не проводилося.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерсь-кий облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підп-риємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (поса-дової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених доку-ментів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе вла-сник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підпри-ємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (ч. 1 ст. 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Доводи апеляційної скарги про те, що з березня 2017 року до дирекції не надходять доку-менти для нарахування заробітної плати, що на підконтрольній Україні території відсутня пер-винна документація для нарахування заробітної плати за період з 20 березня 2017 року по 17 ли-пня 2017 року, не спростовують висновків суду.

Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною докуме-нтацією роботодавця. Отже відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати.

Що стосується посилання на втрату контролю і доступу АТ "Укрзалізниця" до своїх вироб-ничих потужностей та іншого майна, що знаходяться на території, тимчасово не підконтрольних органам державної влади України, вони не впливають на висновки суду, оскільки згідно наказу начальника структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 16 березня 2017 року № 58-ДН відповідаль-ними за облік явки працівників, які знаходяться на простої, було призначено начальників відпо-відних виробничих підрозділів та саме виробничі підрозділи здійснювали нарахування заробітної плати своїм працівникам (а.с. 16).

Згідно доданого відповідачем до відзиву на позовну заяву Науково-правового висновку Тор-гово-промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2, який складений на замовлення ПАТ "Укрзалізниця", встановлено, що:

- наказом регіональної філії "Донецька залізниця" № 682-Н від 12 травня 2017 року "Про фо-рмування робочої комісії з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку працівників структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" створена ро-боча комісія з працівників регіональної філії "Донецька залізниця" до моменту закінчення скоро-чення штату працівників Донецької дирекції залізничних перевезень з метою опрацювання доку-ментів вказаної дирекції, повноти утримань та перерахування податків і зборів, формування до-кументів обліку та розрахунку заробітної плати, відображення господарських операцій в фінан-совій звітності та з інших питань фінансової діяльності;

- наказом регіональної філії "Донецька залізниця" № 899-Н від 26.06.2017 року "Про введен-ня в дію Порядку остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів "Донецька дире-кція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" уведено в дію По-рядок остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів "Донецька дирекція залізни-чних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень", яким враховується нестандар-тна ситуація та особливості роботи регіональної філії "Донецька залізниця", оскільки частина структурних підрозділів та працівників знаходяться на тимчасово неконтрольованій Україною території, а виплата здійснюється на контрольованій території України регіональною філією "Донецька залізниця" через каси структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних пере-везень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" за місцем їх знаходження (м. Лиман) та регламентується здійснення проведення остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів відповідної дирекції робочими комісіями з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" (а.с. 79 - 84).

Маючи відомості про нарахування позивачу заробітної плати, зокрема до 17 липня 2017 ро-ку, зазначивши в наказі про припинення трудового договору про виплату позивачу при звільненні компенсації за 29 днів невикористаної відпустки та вихідної допомоги при звільненні, відповідач довідку про нарахування зазначених в наказі сум не видає, чим зловживає своїми процесуальними правами. Отже, суд першої інстанції з метою захисту конституційного права позивача на оплату праці обґрунтовано взяв до уваги надані позивачем розрахунки заробітної плати.

Враховуючи, що відповідач в порушення Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" не надав суду першої інстанції документів за підписом від-повідальної посадової особи ні про нараховану позивачу заробітну плату за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, ні про наявність заборгованості по заробітній платі за цей пері-од, ні про відсутність такої заборгованості, в апеляційній скарзі визнає, що з 16 березня 2017 ро-ку нарахування позивачу заробітної плати припинено через відсутність первинних документів, що розрахунок з позивачем при його звільненні не проведено, суд першої інстанції при вирішен-ні спору обґрунтовано виходив з доказів, наданих позивачем, та дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача забор-гованості з виплати заробітної плати (сум, які належали йому від підприємства на день звільнен-ня).

Доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової па-лати №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року є підставою для звільнення відповідача від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбаче-них законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), терористична загроза та загроза терито-ріальної цілісності України, у тому числі територій міста Донецьк Донецької області, міста Лу-ганськ Луганської області, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направ-лене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами.

У зв`язку із тим, що виробничі потужності, які було закріплено за структурними підрозділа-ми "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", що знаходяться на територіях міста Донецька і Донецької області, міста Луганська та Луганської області, які перебувають під кон-тролем незаконних збройних формувань, і вийшли із-під контролю роботодавця у зв`язку із зло-чинним їх захопленням для подальшої господарської діяльності представниками цих незаконних збройних формувань і термін їх повернення є невідомим, термінове припинення трудових відно-син з усіма працівниками, що за трудовим договором виконують функціональні обов`язки на цих виробничих потужностях у зв`язку із скороченням штату, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, є вимушеним, необхідним, об`єктивним та упереджуючим заходом.

Втрата контролю і доступу ПАТ "Укрзалізниця", регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та Луганська АДРЕСА_2 , у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ праців-ників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням тру-дових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозді-лу "Донецька дирекція залізничних перевезень" та з 12 квітня 2017 року щодо структурного під-розділу "Луганська дирекція залізничних перевезень", коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями, позбавило можливості ПАТ "Укрзаліз-ниця", регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно статей 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме: кожному звіль-неному працівнику структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Лу-ганська дирекція залізничних перевезень" видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Це свідчить про відсутність вини ПАТ "Укрзалізниця" у невиконанні своїх обов`язків (а.с. 79 - 84).

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відпо-відальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Законом України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період про-ведення антитерористичної операції" встановлено, що сертифікат Торгово-промислової палати України є єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непе-реборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної опера-ції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зо-бов`язань (стаття 10).

Відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні встановлена ст. 117 КЗпП України, згідно якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Тобто, форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про відсу-тність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Проте заробітна плата, в тому числі оплата за час простою (ст. 113 КЗпП), компенсація за не-використані дні відпустки (ст. 83 КЗпП) не є відповідальністю за порушення строків виплати за-робітної плати і жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від виплати заробітної плати та цей обов`язок роботодавця не залежить від наявності або відсут-ності його вини.

Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період прове-дення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифіка-цію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В рішенні у справі "Кечко проти України" від 08.11.2005 року Європейський суд з прав лю-дини зазначив, що поняття "власності", яке міститься в першій частині ст. 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відпові-дно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений ст. 1 Протоколу № 1 (п. 22).

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юри-дичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Враховуючи, що позивач до 17 липня 2017 року знаходилась з регіональною філією "Доне-цька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" у трудових відносинах, що в період з 20 березня 2017 року по 17 липня 2017 року на виконання наказу роботодавця про встановлення простою згідно графіку роботи виходила на своє робоче місце, майнові вимоги позивача щодо оплати їй заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, виплати компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги про що роботодавцем зазначено в наказі про звільнення, відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини.

Оскільки відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заробітної плати за березень - липень 2017 року, у строки, встановлені ч. 1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства при звільненні, не виплатив ці суми і на час розгляду справи судом першої інстанції, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі.

З позовної заяви вбачається, що позивач, при обчисленні заборгованості по заробітній платі, виходила з сум до виплати після утримання податків і обов`язкових платежів. У зв`язку з відсут-ністю сумнівів щодо правильності розрахунків сум заборгованості суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог позивача в цій частині.

Відповідно до ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату пра-ці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послу-ги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію грома-дянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, устано-ви і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпе-чення) (стаття 2).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4).

Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію грома-дянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Мі-ністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив "Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати".

Відповідно до пунктів 4, 5 зазначеного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання по-датків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення мі-сячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс спожи-вчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4).

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5).

Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний ха-рактер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах від 21.05.2014 року у справі № 6-43цс14, від 14.12.2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповідно до статті 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", Закону Укра-їни від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація втрати частини заробітної плати прова-диться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час ін-декс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Оскільки на теперішній час позивачу не виплачена заборгованість по заробітній платі за бе-резень - липень 2017 року, компенсація за невикористану відпустку, затримка виплати цих гро-шових доходів складає більше одного місяця, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого ви-сновку про те, що вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати є обґрунтованими.

Доводи щодо розміру компенсації в апеляційній скарзі відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відо-бражає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших ор-ганів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунту-ються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріаль-ного та процесуального права. Отже, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апе-ляційної скарги не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задово-лення, витрати відповідача по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Крім того, враховуючи, що за подання апеляційної скарги на рішення Краснолиманського міськрайонного суду Донецької області від 17 березня 2020 року відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 1 153 грн. (а.с. (а.с. 97), в той час як сплаті підлягала сума 1261 грн. 20 коп. (840,8 х 150%), з відповідача на користь держави підлягає стягненню недоплачена сума судового збору у розмірі 108 грн. 20 коп.

Відомості про інші судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, сторонами не надані.

Керуючись ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 17 березня 2020 року за-лишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави судовий збір у розмірі 108 (сто вісім) грн. 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 липня 2020 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

Т.В. Космачевська

Г.В. Новікова