Справа № 539/4356/19
Провадження № 2/539/214/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2020 року м. Лубни

Суддя Лубенського міськрайонного суду Полтавської області Даценко В.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» про визнання договору удаваним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до ОСОБА_3 , ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» про визнання договору удаваним.

В позові вказали, що з 2005 року ОСОБА_2 є опікуном ОСОБА_3 . Згодом позивачі вирішили за власні кошти придбати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, для того, щоб у ОСОБА_3 в майбутньому не виникало труднощів з спадкуванням цієї квартири позивачі вирішили, що саме ОСОБА_3 , підпише договір купівлі-продажу цієї квартири, а кошти замість нею внесуть позивачі.

18.01.2016 року відповідачі уклали угоду № 33/0116-Г5 про придбання вказаної квартири. Відповідно до п.2.2. договору ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» кошти за придбання квартири були особисто передані ОСОБА_1 . Таким чином, незважаючи на те, що номінальним учасником цієї угоди вказана ОСОБА_3 , насправді договір укладено позивачами, а відтак і всі правові наслідки укладання цієї угоди щодо набуття права власності, виникли у позивачів.

Таким чином, договір купівлі-продажу № 33/0116-Г5 від 18.01.2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Лубнижитлобуд 2010», приховує дійсну угоду між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» і відповідно до ст. 235 ЦК України є удаваним правочином. Відповідно до ч.2 ст.235 ЦК України такі обставини є підставою для застосування до спірних правовідносин правових наслідків укладання дійсного договору і визнання за позивачами права власності на спірну квартиру

Враховуючи викладене, позивачі просять:

-визнати удаваним договір купівлі-продажу № 33/0116-Г5 від 18.01.2016 року,

-визнати спільною частковою власністю позивачів на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , по Ѕ кожному, припинивши право власності на квартиру ОСОБА_3 .

При відкритті провадження судом вирішено розглядати справу в спрощеному провадженні.

Відповідачу надано строк для подачі відзиву.

27.12.2019 року відповідач ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» до суду направив відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач проти задоволення позову заперечив. Вказав, що при оформленні купівлі-продажу № 33/0116-Г5 від 18.01.2016 року волевиявлення позивачів було направлене на придбання та оформлення права власності на квартиру саме ОСОБА_3 , позивачі бажали таких наслідків. При цьому відповідач вказує на пропуск позивачами строку позовної давності.

17.01.2020 року позивачі подали до суду відповідь на відзив, в якому повідомили, що про сплату коштів за договором від імені ОСОБА_3 вони дізналися лише у вересні 2019 року, а тому строк позовної давності не пропущено.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що розпорядженням Лубенської районної державної адміністрації від 12.10.2005 року опікуном над неповнолітньою ОСОБА_3 , призначено ОСОБА_2 (а.с.16, 17).

18.01.2016 року між ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» та ОСОБА_3 укладено угоду № 33/0116-Г5 на дольову участь у власності житлового будинку введеного в експлуатацію, за яким ОСОБА_3 отримала у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18,19).

Відповідно до п.2.2. покупець ОСОБА_3 перераховує на рахунок ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» кошти в сумі 247 800 грн.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником вказаної квартири значиться ОСОБА_3 (а.с.23).

Позивачі стверджують, що вказаний договір насправді приховує іншу угоду - аналогічний договір, однак укладений позивачами та ТОВ «Лубнижитлобуд 2010». Про наведене свідчить намір позивачів придбати квартиру в свою власність, внаслідок чого саме ними були перераховані кошти ТОВ «Лубнижитлобуд 2010».

Наведені обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Статтею 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо іншого не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону.

Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини . На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Тобто воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. При цьому позивач повинен указати, який інший правочин приховується з допомогою укладеного правочину. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

Зібрані у справі докази не дають суду підстави для висновку, на якому наполягають позивачі, а саме, що ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» та ОСОБА_3 свідомо, з метою усунення перешкод в наступному спадкуванні квартири ОСОБА_3 , документально оформили купівлю-продаж квартири, однак приховали той факт, що насправді квартира була передана у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Жодні докази на підтвердження таких обставин суду не надані, клопотання про витребування таких доказів суду не заявлено. Такі доводи носять характер припущень.

Факт передачі коштів ОСОБА_1 не підтверджено. Однак, навіть у випадку підтвердження його належними та допустимими доказами сам по собі він не може свідчити про удаваність правочину.

При цьому суд враховує, що вказані факти категорично заперечує одна із сторін договору - ТОВ «Лубнижитлобуд 2010».

На передачу квартири у власність саме ОСОБА_3 вказують і самі позивачі, зазначаючи, що метою такого правочину було усунення наступних перешкод при передачі квартиру у власність в порядку спадкування.

Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні цього позову по суті пред`явлених вимог, підстави для вирішення питання щодо застосування строку позовної давності відсутні.

Керуючись ст. 182, 192, 197 СК України, ст. ст.10-13,141, 259,263-265,268,430 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ТОВ «Лубнижитлобуд 2010» про визнання договору удаваним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду В.М.Даценко