№ 201/6743/20
провадження 2-зз/201/80/20
УХВАЛА

29 липня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою судді Жовтневого районного суду від 21 липня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович та Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Єфіменко Денис Олегович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 16 липня 2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ», треті особи: ПН Київського МНО Баршацький І.В. та ПВВО м. Києва Єфіменко Д.О., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Провадження по справі відкрито та по справі вжито заходи забезпечення позову.

ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» 24 липня 2020 року звернулося до суду з клопотанням в якому просить суд скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою від 21 липня 2020 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

Заявник в прохальній частині заяви просив суд судове засідання проводити за його відсутності. Інші особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому з урахувань зазначеного суд вважає можливим розглядати вище вказане питання за відсутності цих осіб.

Частиною 1 стаття 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Перевіривши матеріали клопотання і справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає клопотання невмотивованим, необґрунтованим та не підлягаючим задоволенню, оскільки ухвалою судді від 28 листопада 2014 року заяву частково задоволено. В ухвалі роз`яснено порядок та строк її оскарження. Зазначена ухвала судді на даний час оскаржена учасниками справи не була.

Вище вказані заходи були вжиті по справі, оскільки в провадженні суду перебуває зазначена справа та між сторонами виник спір стосовно визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, тобто вказаний виконавчий напис оскаржується боржником у судовому порядку.

Судом також встановлено, що на даний час відкрито виконавче провадження і приватним виконавцем вчинено певні виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчого напису. Тобто з зазначеного витікає, що спір між сторонами в досудовому порядку не вирішено, а тому вжиття цих заходів забезпечення позову по справі було та є необхідним для забезпечення ефективного захисту порушених та оспорюваних прав та інтересів позивача.

Враховуючи зазначене та перелічене дійсно існує реальна загроза утруднення або неможливість виконання рішення суду, в зв`язку з чим невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, крім того слід зазначити, що вказаним не порушуються інтереси інших осіб, а тому не можуть бути взяті до уваги можливі їх заперечення щодо зазначеного, оскільки заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, однак справа ще не розглянута, по справі проводяться процесуальні дії з метою повного і всебічного її розгляду і з`ясування обставин та ін., всі ці обставини є предметом спору по справі між сторонами, по суті позовних вимог своїх пояснень сторони ще не давали, матеріали справи ще не досліджувалися. Таким чином на даний час, єдиним способом захисту законних прав та інтересів позивача є вжиття заходів забезпечення даного позову.

Також слід звернути увагу, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо захисту інтересів позивача, а також для забезпечення позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, судом також було враховано, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

З огляду на зазначене можливо дійти висновку про те, що існує реальна загроза невиконання судового рішення та заходи забезпечення позову, що вжито судом, є співмірними заявленим позовним вимогам, та їх скасування на даний час може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернуся до суду, а відтак порушить право позивача на судовий захист.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що клопотання є немотивованим та необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки справа по суті не розглянута, спір між сторонами у добровільному порядку не вирішено, належних та достатніх доказів зміни обставин, які слугували підставою для забезпечення позову сторонами суду не надано, а судом не встановлено, а тому суд приходить до висновку про те, що підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні цього клопотання про скасування заходів забезпечення позову слід відмовити.

Крім того враховуючи вищевикладене та зазначене не може суд прийняти до уваги можливі наполягання заявника на його клопотанні, оскільки останнє спростовуються вищенаведеним, не ґрунтуються на фактичних даних та об`єктивно нічим не підтверджено, в зв`язку з чим на даний час відсутні передбачені законом підстави для скасування заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 82, 154, 158, 258, 259, 260-261, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою судді Жовтневого районного суду від 21 липня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович та Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Єфіменко Денис Олегович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала набрала законної сили 29 липня 2020 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя О.А Антонюк