Справа № 466/4008/20 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/811/2606/20 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в письмовому провадженні, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 липня 2020 року, ухвалене в складі головуючого судді Невойта П.С., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дружину, з якою проживає дитина, -

в с т а н о в и л а:

у червні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом відповідача ОСОБА_1 та просила ухвалити рішення, яким стягувати з ОСОБА_1 на її користь аліменти у розмірі 2 400, 00 грн. до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що сторони не розлучені, проживають разом з дітьми за однією адресою АДРЕСА_1 , однак перестали вести спільне господарство, відповідач матеріально не допомагає сім`ї. Позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та немає можливості отримувати іншого доходу, окрім допомоги від держави. У зв`язку із тим, що донька не досягла трирічного віку, а вона її доглядає, то потребує також матеріальної допомоги. У відповідності до ст. ст. 181, 182, 184, СК України просить позов задовольнити повністю.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29 липня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1 000, 00 грн. (однієї тисячігрн. 00 коп.) до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трирічного віку.

Стягнуто з ОСОБА_1 в доход держави 840,80 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач - ОСОБА_1 .

Вважає його необґрунтованим, незаконним та таким, що ухвалене за неправильним встановленням обставин, які мають значення для справи.

В обґрунтування вимог покликається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги того, що на час розгляду справи шлюб між сторонами не розірвано, вони й надалі продовжують проживати однією сім`єю в одній квартирі. Позивачка не працює та немає доходу, оскільки зайнята вихованням дітей, а фінансовим забезпеченням дружини та дітей повністю займається відповідач, що в свою чергу спростовує твердження позивача про те, що чоловік перестав матеріально підтримувати свою сім`ю. Відповідач регулярно перераховує кошти на банківську картку позивачки для здійснення покупок продуктів харчування на потреби сім`ї.

Зазначає, що позивачка не довела належними та допустимими доказами наявність обставин, які б слугували підставою для задоволення позовних вимог, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 має фінансову можливість для надання матеріальної допомоги позивачці, а тому відсутня обов`язкова умова, передбачена ч.4 ст. 84 Сімейного Кодексу України для стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 липня 2020 року скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається рішення суду по справі з ціною позову, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, у письмовому провадженні, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

В той же час, ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України,кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторонни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що сторони у справі є подружжям, шлюб між якими зареєстровано 02 листопада 2012 року, та на час розгляду справи шлюб не розірваний.

Згідно свідоцтв про народження в подружжя народилися: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Також судом встановлено, що діти проживають разом з батьком та матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, позивачка та син проживають без реєстрації за вказаним місцем проживання, а донька та батько мають зареєстроване місце проживання за цією адресою.

Як убачається з матеріалів справи, власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є батько відповідача та його брат.

Згідно судового наказу Шевченківського районного суду м. Львова від 30 червня 2020 року вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на кожну дитину, до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено його незадовільного матеріального становища, що унеможливлює надання матеріальної допомоги для дружини до досягнення донькою трирічного віку, відтак, з врахуванням наданих стронами доказів на користь позивачки на її утримання необхідно стягувати аліменти в розмірі 1000,00 грн.

Проте, колегія суддів з такими висновками суду не погоджується, з огляду на таке.

Згідно частини другоїстатті 84 СК України дружина, з якою проживаєдитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тлумачення частини другої статті 84, частини другої статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторонни надавати матеріальну допомогу (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 жовтня 2018 року у справі № 534/1603/16-ц (провадження № 61-33976св18).

При цьому, за приписами статті 84 СК України аліменти на дружину до досягнення дітьми трьох або шести років присуджуються не щодо кожної дитини, а залежно від встановлення самого факту необхідності додаткового утримання дружини (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року у справі № 133/2659/16-ц (провадження № 61-21921св18).

Оскільки судом першої інстанції встановлено, що донька сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь якої судовим наказом стягнуто аліменти, проживає не з мамою, а з обома батьками, а позивачкою не доведено, що вона потребує додаткового утримання і що таке утримання відповідач в змозі надавати, колегія суддів приходить до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки утримання, передбаченого положеннями статті 84 СК України, з огляду на те, що у даній справі підстави, передбачені цією нормою відсутні.

Відповідно до пункту 4 частини першоїстатті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною другою цієї статті визначено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити новее рішення, про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено-повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.Повний текст даного судового рішення складено 24 грудня 2020 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384, 389, 390, 393 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дружину - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2020 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.