Справа № 348/644/19
Провадження № 22-ц/4808/77/20
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою його представником - адвокатом Капаком Віталієм Михайловичем, на рішення Надвірнянського районного суду, ухвалене у складі судді Грещука Р.П.09 жовтня 2019 року в м. Надвірна,

в с т а н о в и в :

26 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

В заяві зазначила, що згідно рішення Надвірнянського районного суду від 11.04.2016 року по справі № 348/188/16-ц відповідач зобов`язаний щомісячно сплачувати на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошові сумі у розмірі по 700 грн. на кожну дитину.

Посилаючись на те, що вона знаходиться у важкому матеріальному стані, оскільки не працює та не має постійного доходу, з часу ухвалення судом рішення про зміну розміру аліментів значно змінилися ціни на основні життєво-необхідні товари, їх син ОСОБА_5 через захворювання потребує значно більшого матеріального забезпечення та внаслідок підвищення прожиткового мінімуму для дітей присуджений судом розмір аліментів є нижчим від гарантованого СК України мінімуму, а відповідач інших осіб на утриманні не має та працює по тимчасових заробітках в Польщі, позивачка просила ухвалити рішення про збільшення розміру аліментів до 1 700 грн. щомісячно на кожну дитину.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 09 жовтня 2019 року позов задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, визначений рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11.04.2016 року (справа №348/188/16-ц) у твердій грошовій сумі.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1 500 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття.

Стягнення аліментів розпочати з часу вступу рішення в законну силу і проводити до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 768,40 грн. судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що з моменту ухвалення попереднього рішення суду від 11.04.2016 року про зміну розміру стягуваних аліментів законодавець збільшив мінімальний розмір аліментів з 30% до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів, які сплачує відповідач на утримання неповнолітніх дітей відповідно до рішення суду від 11.04.2016 року є недостатнім для задоволення потреб неповнолітніх дітей, оскільки з 2016 року значно зросли споживчі ціни на продовольчі товари, одяг та комунальні послуги. Крім того, син сторін є дитиною з інвалідністю та на утриманні позивачки ще є неповнолітня дитина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Капак В.М. посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що вказані позивачкою підстави для збільшення розміру аліментів є аналогічними тим, які були враховані судом при ухваленні попереднього рішення від 11.04.2016 року про зміну розміру стягуваних аліментів, а зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених в судовому порядку зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України.

Позивачка не вказує про будь-які зміни свого матеріального стану або матеріального стану платника аліментів, її твердження щодо того, що відповідач працює за кордоном на тимчасових заробітках в Польщі не відповідають дійсності. Позивачкою не надано жодного належного та допустимого доказу зміни матеріального стану сторін, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та інших підстав, передбачених ст. 193 СК України, для збільшення розміру аліментів, а щодо додаткових витрат на лікування сина, то позивачка може звернутися з позовом про стягнення таких. При цьому, в матеріалах справи немає даних про витрати на лікування та про відмову відповідача у їх компенсації.

Також посилається на те, що збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів та перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Крім того, заявлений позивачкою розмір витрат на правничу допомогу є завищеним, а стягненню підлягає 1 100,00 грн. в рахунок компенсації таких витрат.

Просить рішення суду змінити в частині визначення суми аліментів та розміру витрат на професійну правничу допомогу, а саме стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі на кожну дитину в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття та стягнути відповідача на користь позивачки 1 100,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що доводи апелянта не відповідають дійсності, оскільки після ухвалення рішення суду від 11.04.2016 року змінилося її сімейне становище та погіршилося матеріальне становище, а саме на її утриманні перебуває ще одна дитина, син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а синові Олегу 01 грудня 2017 року встановлено групу інвалідності та 15 листопада 2019 року йому продовжено категорію «дитина з інвалідністю» до 15 листопада 2021 року, а також видана індивідуальна програма його реабілітації як дитини інваліда № 222 (вікова категорія від 0 до 18 років).

Також вказує, що відповідно до листа Адміністрації Держприкордонслужби України протягом 2019 року ОСОБА_2 чотири рази виїжджав за межі України, а це свідчить про те, що відповідач регулярно виїжджав на заробітки за кордон, внаслідок чого покращилося його матеріальне становище.

Крім цього зазначає, що відповідачем не надано доказів того, що у нього немає можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, хоча саме він має довести такі обставини, або спростувати належними та допустимими доказами доводи позивача.

Сторони в судове засідання не з`явилися.

Представники сторін подали заяви про розгляд справи без їх участі.

Враховуючи те, що за клопотанням представників сторін розгляд справи неодноразово був відкладений та з урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін та їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 25.01.2016 року рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області (а.с. 5-6).

Від шлюбу у них є двоє дітей: дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження від 21.08.2007 року серія НОМЕР_1 та від 23.04.2012 року серія НОМЕР_2 (а.с.7-8).

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2016 року по справі № 348/188/16-ц змінено розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_2 згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.10.2015 року (справа № 348/1213/15-ц). Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 700 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 9-11).

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 918, виданої 13.03.2019 року Пасічнянською сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області, та акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного депутатом Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, до складу сім`ї позивачки також входять дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12-13, 41). Також відповідно до вказаного акта позивачка не працює, трудова книжка відсутня, виховує неповнолітніх дітей та умови проживання задовільні.

Відповідно до медичного висновку № 108 про дитину-інваліда до 18 років від 01 грудня 2017 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дитиною - інвалідом, та згідно медичного висновку № 119 про дитину-інваліда до 18 років від 15 листопада 2019 року черговий переогляд передбачено 15 листопада 2021 року, що підтверджується копіями корінців до вказаних медичних висновків (а.с.14, 99).

15 листопада 2019 року ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_7 удруге визначено індивідуальну програму реабілітації дитини-інваліда № 222 (вікова категорія від 0 до 18 років) (а.с. 100-101).

Згідно довідки Пнівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 06.05.2019 року № 1700 та акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного депутатом Пнівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, до складу сім`ї відповідача також входять мати ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батько ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , брати ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , сестри ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , племінниці ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_16 та племінник ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_17 (а.с. 39-40). Також відповідно до вказаного акта відповідач не працює, трудової книжки не має, проживає на утриманні батьків.

Згідно витягу з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», наданого листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 01.11.2019 року № 0.184-37649/0/15-19-Вих, відповідач з січня 2019 року по жовтень 2019 року чотири рази виїжджав за межі України, зокрема три рази на строк від одного до двох місяців та один раз на строк від двох до трьох місяців (а.с. 102).

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ч. 1 ст. 184СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з`ясував наявність обставин зміни розміру раніше стягнутих аліментів, визначених ст. 192 СК України, на які посилалась позивачка в позовній заяві, тобто встановив фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме, що з часу ухвалення попереднього рішення суду від 11 квітня 2016 року значно зросли споживчі ціни на продовольчі товари, одяг та комунальні послуги, внаслідок чого змінився матеріальний стан позивачки, яка не працює, а також, що син сторін визнаний в 2017 році дитиною з інвалідністю та на її утриманні з 2018 року перебуває ще одна неповнолітня дитина.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів враховує, що відповідач протягом 2019 року виїжджав за межі України загальним строком понад півроку, що свідчить про його задовільний майновий стан та можливість сплачувати аліменти у розмірі, встановленому судом, та цим спростовуються посилання в апеляційній скарзі на безпідставність тверджень позивачки про роботу відповідача за кордоном на тимчасових заробітках.

Доводи апеляційної скарги про завищення розміру витрат на професійну правничу допомогу не приймаються до уваги, оскільки стягнутий судом першої інстанції розмір таких відповідає критеріям розумності, співмірності і тому не підлягає до зменшення.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду від 09 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 06 лютого 2020 року.