Ухвала

27 липня 2020 року

м. Київ

справа № 459/445/18

провадження № 61-10049ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Острик Сергій Олексійович, на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 лютого

2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 червня

2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Червоноградського міського відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про обчислення розміру заборгованості за аліментами,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 , Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - Червоноградський МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області) про обчислення розміру заборгованості за аліментами.

Позовна заява мотивована тим, що заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 15 грудня 2008 року (яке набрало законної сили 26 грудня 2008 року) стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно,

але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 11 червня 2008 року до повноліття дитини.

Відповідно до розрахунку заборгованості Червоноградського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області від 22 березня 2018 року у виконавчому провадженні, заборгованість позивача зі сплати аліментів за період з 14 березня

2014 року по 24 грудня 2017 року станом на 24 грудня 2017 року становить 20 816,88 грн.

Позивач вказував, що заборгованість за вказаний період була нарахована із розміру середньої заробітної плати всіх працівників даної місцевості (відповідно до частини другої статті 195 СК України (у редакції Закону

від 17 травня 2017 року)), а не із заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника для даної місцевості (відповідно до частини третьої статті 195 СК України (у редакції Закону

від 17 травня 2017 року)), тому вказаний розрахунок є невірним.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_4 просив суд обчислити розмір заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів, які присуджені до стягнення з нього заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 15 грудня 2008 року у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 11 червня 2008 року і до повноліття дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

до 24 грудня 2017 року.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області

від 25 лютого 2020 року (у складі судді Новосада М. Д.) у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Визначено, що заборгованість ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 за аліментами на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 14 березня 2014 року по 24 грудня 2017 року становить 20 816,88 грн.

Постановою Львівського апеляційного суду від 04 червня 2020 року

(у складі колегії суддів: Шандри М. М., Левика Я. А., Струс Л. Б.) рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 лютого

2020 року залишено без змін.

06 липня 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Острик С. О., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 лютого

2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 червня

2020 року, в якій заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та

у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктами 2, 3 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Спір у справі про обчислення розміру заборгованості за аліментами стосується розрахунку заборгованості або її відсутності за аліментами, які присудженні до стягнення рішенням суду, яке набрало законної сили, тобто відноситься до виключень, передбачених пунктами 2, 3 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже, справа є незначної складності, тому є малозначною відповідно до пунктів 2, 3 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Касаційна скарга містить посилання на те, що судове рішення у цій малозначній справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпунктів «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, якими визначено, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Крім того, скаржник вказує, що у вказаній справі було заявлено вимогу про обчислення розміру заборгованості за аліментами. Отже, спір у даній справі виникає із сімейних правовідносин і мав бути розглянутий у порядку загального позовного провадження.

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки посилання в касаційній скарзі на порушення судом норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваними судовими рішеннями, та зводяться до переоцінки доказів, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України», заява № 47921/08, від 09 жовтня 2018 року).

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Одночасно суд роз`яснює вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Острик Сергій Олексійович, на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 лютого 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Червоноградського міського відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про обчислення розміру заборгованості за аліментами відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко