Справа № 645/8053/19
Провадження № 2-о/645/22/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем У країни

22 липня 2020 року м.Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі: головуючого - судді Бондарєвої І.В., присяжних - Орлової О.В., Маренич Н.М., при секретарі - Проневич Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання особи безвісно відсутньою, заінтересована особа: Харківська міська рада,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісно відсутнім.

В обґрунтування своєї заяви заявник зазначив, що відповідно до рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.07.2005 року по справі № 2-2986/2005, за ним визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав від 01.10.2015 року, спірна квартира належить: 1/2 частина - позивачу, 1/3 частина - ОСОБА_2 , 1/6 частина - ОСОБА_3 (який помер). Заявник проживає у спірній квартирі з 1996 р. разом зі своєю дружиною ОСОБА_4 та сином ОСОБА_5 ОСОБА_2 є двоюрідним братом позивача та з 1992 року за даною адресою не мешкає, жодної участі у сплаті комунальних послуг та ремонтних роботах не бере. Місце перебування ОСОБА_2 заявникові не відомо та встановити не можливо. З метою розшуку ОСОБА_2 заявник звертався до Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області. Відповідно до відповіді Немишлянського відділу поліції ГУНП в Харківській області, на території України за останніх кілька років ОСОБА_2 не документувався, до поліції він не звертався. Відповідно до відповіді міської поліклініки №3, ОСОБА_2 в поліклініці на обліку не знаходиться, за медичною допомогою до поліклініки не звертався, лікаря додому за адресою; АДРЕСА_2 , не викликав. Згідно акту сусідів, за адресою: АДРЕСА_2 , з 1996 р. ОСОБА_1 проживає разом зі своєю дружиною ОСОБА_4 та сином ОСОБА_5 , ОСОБА_2 з 1992 р. за даною адресою не мешкає, жодної участі у ремонтних роботах не приймає, місце його перебування не відомо у приміщенні відсутнє будь-яке його майно ОСОБА_2 , жодного інтересу до квартири з 1992 року не проявляв.

У зв`язку з фактичною відсутністю ОСОБА_2 заявник позбавлений можливості спільного володіння і користування майном. ОСОБА_6 не проживає за місцем реєстрації, не з`являється за місцем своєї реєстрації, відносини ні з ким із родичів не підтримує. Визнання безвісно відсутнім необхідно для зняття його з реєстрації та можливості здійснити реалізацію права власності заявника. Той факт, що ОСОБА_2 зареєстрований за зазначеною адресою, але фактично не проживає, створює негативні наслідки майнового характеру для заявника, оскільки розмір оплати за комунальні послуги нараховуються із розрахунку до кількості осіб, що зареєстровані за певною адресою, і через це заявник повинен сплачувати за більшу кількість послуг.

Заявник просить визнати ОСОБА_2 безвісно відсутнім з 01.01.1993 р.

В судовому засіданні ОСОБА_1 подану заяву підтримав та пояснив, що знав свого двоюрідного брата ОСОБА_2 лише в дитинстві. Вони рідко бачились, тому що батьки ОСОБА_2 проживали на півночі СРСР. Після закінчення школи ОСОБА_2 приїхав до м.Харкова для навчання у ХАІ, тому їх дід ( ОСОБА_3 ) зареєстрував його у спірній квартирі. Після першого курсу ОСОБА_2

пішов на службу до Радянської Армії. Востаннє заявник бачив ОСОБА_2 у 1987 р., і з того часу вони більше не зустрічалися.

Представники заявника - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в судовому засіданні заяву підтримали.

Представник заінтересованої особи: Харківська міська рада в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, представник ХМР - Голубенко О.Ю. просила про розгляд справи за її відсутністю, що суд вважає за можливе.

Вислухавши пояснення представників заявника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволені заяви, з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до даних Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 01.10.2015 р., право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 на підставі рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 08.07.2005 р. (1/2 частина), а також ОСОБА_3 (1/6 частина) і ОСОБА_2 (1/3 частина) на підставі Свідоцтва про право власності № 8-95-48035 від 12.01.1995 р.

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.15).

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 08.07.2005 р. було встановлено, що первісними власниками спірної квартири були ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 12.01.1995 р., виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, тобто в порядку приватизації квартири її мешканцями (а.с.16).

Як вбачається з відмітки у паспорті громадянина України НОМЕР_1 , виданого на ім`я заявника ОСОБА_1 , останній був зареєстрований у спірній квартирі лише 21.06.2006 р., тобто після набуття ним права власності на частку квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_9 .

Даних про те, що заявник ОСОБА_1 є двоюрідним братом ОСОБА_2 , матеріали справи не містять. Згідно пояснень заявника, вони лише бачились кілька раз у дитинстві, та більше не спілкувались, родинних стосунків не підтримували. З 17.04.1998 р. він перебуває у шлюбі з ОСОБА_10 (а.с.7).

За повідомленням Харківського міського ВДРАЦС від 06.02.2020 р., у відділі мається актовий запис № 1712 від 08.08.1991 р. про шлюб ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . В актовому записі про шлюб відсутня відмітка про розірвання шлюбу (а.с.59-60).

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ніколи не були членами однієї сім`ї.

Допитані за клопотанням заявника свідки: ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які мешкають по-сусідству, пояснили, що ніколи не бачили ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , не спілкувалися з ним, його місце знаходження їм не відоме. Свідок ОСОБА_4 (дружина заявника) пояснила суду, що бачила ОСОБА_2 лише один раз, у 1992 р. , коли випадково зустріла його на вулиці.

З наданих позивачем довідок Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області від 26.07.2019 р., вбачається, що ОСОБА_2 було перевірено за всіма обліками ГУНП України в Харківській області, здійснювалась перевірка по невпізнаним трупам, а також невідомих осіб, які знаходяться в лікарських установах. Але осіб, які б були схожі на останнього, виявлено не було. На території України за останні кілька років гр. ОСОБА_2 не документувався. За даними Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області гр. ОСОБА_2 до поліції не звертався. (а.с.23, 26)

Як вбачається з повідомлення головного лікаря КНП «Міська поліклініка №3» ХМР від 06.02.2019 р. за №85, ОСОБА_2 , 1969 року народження, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , в поліклініці на обліку не знаходиться, за медичною допомогою до поліклініки не звертався, лікаря до дому не викликав. (а.с.25)

За повідомленням Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від

27.01.2020 р. за № 774, відомостей про перетинання державного кордону України у період з 03.03.2015 р. по теперішній час (12:00 03.02.2020 р.) громадянином ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в базі даних не виявлено. (а.с.57)

Відповідно до статті 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Відповідно до ст. 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою, обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Статтями 12, 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, обов`язок щодо доказування обставин, що підтверджують відсутність відомостей про місце перебування особи, яку просить оголосити безвісно відсутньою, покладається чинним законодавством України саме на заявника.

Суд вважає, що в даному випадку заявник не вжив усіх можливих заходів, спрямованих на отримання відомостей про дійсне перебування ОСОБА_2 , та не довів суду, що такі відомості неможливо отримати. Перевірка заяви про розшук ОСОБА_15 Немишлянським ВП ГУНП в Харківській області проведена формально. Так, маючи відомості про одруження ІНФОРМАЦІЯ_5 . ОСОБА_2 з ОСОБА_16 , вказаний факт не був встановлений, та враховуючи, що ОСОБА_2 може проживати разом з дружиною, її місце проживання не встановлено; не отримані відомості Державної фіскальної служби України щодо отримання ОСОБА_2 доходів, сплачених ним податків і внесків.

Факт відсутності спілкування ОСОБА_2 із заявником, які не є членами однієї сім`ї, сам по собі не є доказом того, що ОСОБА_2 є безвісно відсутнім.

Наданий заявником Акт, який підписаний сусідами ОСОБА_17 та ОСОБА_12 , про непроживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , з 1992 року, не є документом у розумінні ЦПК України, та відповідно, не може бути визнаний допустимим письмовим доказом відсутності особи у певний час та у певному місці (а.с.24), а наданих ним повідомлень лікарні та прикордонної служби, за внутрішнім переконання суду, недостатньо для встановлення ОСОБА_2 безвісно відсутнім з 01.01.1993 р., оскільки особа має право отримувати медичну допомогу у будь-якому медичному закладі та може взагалі жодного разу не перетинати кордон України, проте вказані обставини самі по собі не є доказом її відсутності за місцем проживання.

Крім того, як вбачається з рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 08.07.2005 р., у січні 1995 р. ОСОБА_2 нарівні з дідом ОСОБА_3 та бабою ОСОБА_9 брав участь у приватизації спірного житла, таким чином, щонайменше, станом на 12.01.1995 р. він був присутній за місцем своєї реєстрації.

Враховуючи наведене, а також ту обставину, що ОСОБА_1 зареєстрований у спірній квартирі лише з 21.06.2006 р., суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 за недоведеністю.

Крім того, суд вважає, що для захисту свого порушеного права власності заявником не

вірно отриманий спосіб його захисту. Так, в разі понесення заявником витрат на оплату комунальних послуг відповідно до кількості зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, компенсація таких витрат заявникові з боку цих осіб може відбуватись шляхом пред`явлення до них позову в порядку регресу .

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-268 ЦПК України, ст.43 ЦК України, ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання особи безвісно відсутньою, заінтересована особа: Харківська міська рада, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 27 липня 2020 р.

Суддя -

Присяжні -