Справа №265/1940/20
Провадження №2-о/265/238/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/1940/20 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією родиною на час відкриття спадщини, зацікавлені особи: Четверта маріупольська державна нотаріальна контора, Маріупольська міська рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника - ОСОБА_4 , -

В С Т А Н О В И В:

Заявниця звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя із вказаною заявою, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер спадкодавець, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований в АДРЕСА_1 . Натомість ОСОБА_5 заявниця була хрещеною матір`ю. При цьому спадкодавець з грудня 2013 року до моменту своєї смерті проживав разом із заявницею однією сім`єю в будинку ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 , оскільки був одиноким, не маючи інших рідних та хворів на туберкульоз легенів, тому потребував стороннього догляду. Крім того ОСОБА_5 пенсії не отримував та офіційно не працював. Додавала, що буд. АДРЕСА_1 фактично є непридатним для проживання. Таким чином вони удвох вели спільне господарство та були пов`язані спільним побутом. Також ОСОБА_1 за власний рахунок здійснила поховання свого хрещеного сина. Зазначала, що на випадок своєї смерті ОСОБА_5 заповіт не залишив, а інших спадкоємців він немає. Так після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 . На підставі переліченого вважає себе спадкоємцем за законом четвертої черги, бо останні шість років до часу відкриття спадщини проживала зі спадкодавцем однією сім`єю. Натомість, звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, вона отримала відмову, оскільки факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини не був підтверджений. На підставі наведеного просила суд встановити факт того, що ОСОБА_1 проживала з 2013 року по 30 вересня 2019 року однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 у судовому засіданні, підтримуючи заявлені нею вимоги, вказувала, що ОСОБА_5 є її хрещеним сином, після смерті матері якого у 2008 році вона пообіцяла доглядати померлій за ОСОБА_5 . Оскільки той офіційно не працював, мав схильність до вживання спиртного, а будинок, де він жив не був придатним для проживання, то вона через погіршення стану його здоров`я внаслідок захворювання на туберкульоз вирішила його поселити разом із собою по АДРЕСА_2 , щоб мати змогу за ним доглядати та лікувати, оскільки з 2000 року вже була на пенсії. При цьому ОСОБА_5 офіційної роботи не мав та пенсію не отримував. Саме з грудня 2013 року ОСОБА_5 став мешкати разом із нею по АДРЕСА_2 , де вони однією родиною мешкали аж до смерті хресника, ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказувала також, що вона вела спільне господарство із спадкодавцем, ведучи спільний бюджет. При цьому її син, ОСОБА_6 , який на час відсутності по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 прописався за адресою останнього, щоб отримати субсидію. Натомість у 2016 році її син, ОСОБА_6 , помер. Зазначала, що у неї зберігались оригінали усіх документів ОСОБА_5 , який мав схильність до їх втрати, як, наприклад, у 2018 році він втратив свій паспорт. Просила суд задовольнити заявлені вимоги повністю.

Представник заявника, який діє на підставі ордеру, адвокат Гуртовой М. Б., в судовому засіданні повністю підтримав заявлені вимоги ОСОБА_1 , які просив суд задовольнити, вказуючи, що інших спадкоємців після смерті ОСОБА_5 немає.

Представники Маріупольської міської ради, які не з`явились до судового засідання повторно, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином, за невідомих суду причин, у письмовому клопотанні по справі заперечували проти задоволення вимог ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 11 червня 2020 року судом було відмовлено у задоволенні клопотання представника Маріупольської міської ради про залишення без розгляду вказаної заяви ОСОБА_1 через наявність на думку представника зацікавленої особи спору про право.

Представники 4-ї маріупольської державної нотаріальної контори надали суду заяву з проханням вирішити справу за відсутності представника вказаної зацікавленої особи.

Зацікавлені особи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , залучені ухвалою суду від 11 червня 2020 року, до суду не з`явились за невідомих суду причин, які за місцем їх реєстрації відсутні.

Суд зазначає, що відповідно до аналізу ч. 1-3 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. При цьому суд зазначає, що у даному випадку підстави для відкладення розгляду справи відсутні, оскільки суд відкладає розгляд справи лише через першу неявку учасника справи, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними, а в разі повторної неявки такого учасника справи (його представника), належним чином повідомленого про судове засідання, суд розглядає справу за його відсутності незалежно від причин його неявки.

Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки учасника справи до суду. Такі положення пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 22 травня 2019 року по справі № 310/12817/13.

Отже, на підставі викладеного суд дійшов висновку про можливість провести розгляд справи за відсутності представника Маріупольської міської ради.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного вмотивування.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про смерть, виданого Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області, актовий запис № 1735 від 30 вересня 2019 року, вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 40, 51).

При цьому згідно із довідкою КЛПЗ «Міський протитуберкульозний диспансер м. Маріуполя» від 23 березня 2015 року вбачається, що ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні в даному медичному закладі з приводу захворювання на туберкульоз легень у період з 8 серпня 2014 року по 10 березня 2015 року (а. с. 9).

Крім того відповідно до довідки про смерть № 45 від 30 вересня 2019 року вбачається, що причиною смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є легенево-серцева недостатність та дисемінований туберкульоз легень (а. с. 10).

Несення ОСОБА_1 витрат по похованню померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 підтверджуються копіями свідоцтва про поховання спадкодавця 1 жовтня 2019 року на Старо-Кримському кладовищі, договорів-замовлень № 1072 та 148 від 30 вересня 2019 року, де крім іншого вказано, що на поховальній стрічці був напис: «Дорогому хреснику від хрещеної матері» (а. с. 13-14, 15-17, 18).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 вказувала, що вона знає ОСОБА_1 близько 50 років, бо мешкає по сусідству в АДРЕСА_3 , з якою склались добросусідські стосунки. При цьому вона стверджувала, оскільки часто навідувалась до заявниці як на подвір`я, так й додому, що ОСОБА_5 був хрещеним сином ОСОБА_1 , з якою він мешкав постійно тривалий час, починаючи з часу, ще до подій на сході України, аж до його смерті у 2019 році. При цьому ОСОБА_5 та ОСОБА_1 мешкали удвох по АДРЕСА_2 , ведучи спільне господарство та маючи спільний бюджет, бо це було зумовлено необхідністю доглядати за ОСОБА_5 , який хворів на туберкульоз, мати якого до цього померла, а він не мав інших родичів.

Також відповідно до акту квартального комітету від 26 лютого 2020 року вбачається, що ОСОБА_5 з грудня 2013 року по день своєї смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав разом із ОСОБА_1 однією сім`єю по АДРЕСА_2 , що засвідчили сусіди по вказаному домоволодінню (а. с. 19).

Факт реєстрації по АДРЕСА_2 ОСОБА_1 з 1999 року по теперішній час підтверджується копією паспорта заявника (серія НОМЕР_1 ) (а. с. 5).

В свою чергу, втрата паспорту ОСОБА_5 підтверджується довідкою від 20 лютого 2018 року Кальміуського ВП ЦВП ГУ НП в Донецькій області, долученою до матеріалів справи.

За інформацією зі спадкової справи щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , заведеної 24 січня 2020 року 4-ю державною нотаріальною конторою міста Маріуполя, вбачається, що ОСОБА_1 звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , як спадкоємиця 4-ї черги. При цьому інших спадкоємців після смерті ОСОБА_5 немає. Натомість за постановою від 25 лютого 2020 року ОСОБА_1 державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 через не підтвердження факту набуття права на спадкування за ст. 1264 ЦК (а. с. 50-56).

Суд вказує, що за витягом № 7818785 з Державного реєстру правочинів приватного нотаріусу Тулаінова Е. А. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17 листопада 2009 року Маріупольського БТІ вбачається, що ОСОБА_5 був власником житлового будинку АДРЕСА_1 (загальна площа 50,1 кв. м.) на підставі дублікату договору міни від 14 лютого 2009 року, реєстр нотаріусу № 482 (а. с. 11, 12).

Суд також зазначає, що за оглянутою в судовому засіданні домовою книгою на будинок АДРЕСА_4 вбачається, що ОСОБА_5 був зареєстрований по АДРЕСА_1 з 22 грудня 2009 року, що повною мірою підтверджується відомостями від 29 травня 2020 року з Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради (а. с. 75).

Крім цього у будинку по АДРЕСА_1 згідно із домовою книгою за такою адресою був з ІНФОРМАЦІЯ_5 року зареєстрований ОСОБА_6 , який натомість помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Іллічівським відділом ДРАЦС Маріупольського МУЮ у Донецькій області, актовий запис № 732 від 13 травня 2016 року (а. с. 6).

Судом також було встановлено, що за інформацією від 29 травня 2020 року Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради вбачаться, що на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 були зареєстровані з 15 серпня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а. с. 75).

Натомість за оглянутою в судовому засіданні домовою книгою на будинок АДРЕСА_4 вбачається, що ані ОСОБА_2 , ані ОСОБА_3 за вказаною адресою не реєструвались.

Відповідно до ст. 1258 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

На підставі ст. 1264 ЦК у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

За ч. 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ст. 3 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. При цьому до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

На підставі вивчених у сукупності доказів по справі та наведених норм права суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 фактично постійно мешкала разом із своїм хрещеним сином ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 однією сім`єю, як мати та син, оскільки їх спільне проживання було пов`язано спільним побутом та взаємними правами й обов`язками, що не суперечило моральним засадам суспільства.

При цьому ОСОБА_1 мешкала разом із ОСОБА_5 , починаючи з грудня 2013 року по 30 вересня 2019 року , опікуючись спадкодавцем та займаючись його похованням після його смерті.

Вказані обставини були підтверджені в судовому засіданні як поясненнями ОСОБА_1 й допитаної за її клопотанням свідка ОСОБА_7 , так й дослідженими письмовими доказами по справі.

Отже суд дійшов висновку про доведеність заявлених ОСОБА_1 вимог, внаслідок чого слід встановити юридичний факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , проживала однією сім`єю разом із спадкодавцем, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з грудня 2013 року до часу відкриття після його смерті спадщини.

Керуючись ст. 293-294, 315-316, 318-319 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією родиною на час відкриття спадщини, зацікавлені особи: Четверта маріупольська державна нотаріальна контора, Маріупольська міська рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , - задовольнити.

Встановити юридичний факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , проживала однією сім`єю разом із спадкодавцем, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з грудня 2013 року до часу відкриття спадщини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 29 липня 2020 року.

Суддя