РІШЕННЯ

іменем України

22 грудня 2020 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області:

головуючий - суддя Овдієнко В. В.

секретар судового засідання - Запорожець М. Б.

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 219.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що з 12.12.2015 вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу дітей не мають.

З травня 2018 року їхні стосунки погіршилися, оскільки відповідач почав зловживати спиртними напоями, вести себе агресивно по відношенні до неї, що було підставою для виклику працівників поліції, а пізніше і для зміни місця проживання.

На цей час шлюб для неї носить формальний характер, однак в добровільному порядку через орган РАЦС відповідач не надає можливості розірвати шлюб, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 29.04.2020 позовну заяву було залишено без руху, через її невідповідність вимогам статті 177 Цивільного процесуального кодексу України.

19.05.2020 позивач усунула недоліки зазначені в ухвалі суду від 29.04.2020.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 19.05.2020 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 19.06.2020.

04.06.2020 від відповідача ОСОБА_2 надійшло до суду клопотання про надання строку на примирення терміном на 6 місяців.

Крім того, відповідачем ОСОБА_2 було надано відзив на позовну заяву, де зазначено вимогу про вжиття заходів щодо примирення подружжя шляхом надання строку на примирення.

На обґрунтування відзиву зазначено, що за період сумісного проживання з позивачем з літа 2015 року ніяких негараздів та складнощів, сварок та непорозумінь у них не було, а навпаки були теплі та спокійні стосунки в родині. Вони проживали у його будинку в м. Змієві, разом з дітьми ОСОБА_1 та її матір`ю. Однак у травні 2018 року між ними виникали непорозуміння, після чого остання залишила його та змінила місце проживання. Крім того, зазначив, що спиртними напоями він не зловживає та ніякої фізичної сили до позивача не застосовував, а навпаки він здійснював заходи по збереженню сім`ї, на цей час готовий на збереження шлюбу.

18.06.2020 позивач ОСОБА_1 надіслала на електронну адресу суду заяву про судовий розгляд справи за її відсутністю.

19.06.2020 сторони на судовий розгляд не з`явилися. Судом було враховано клопотання відповідача ОСОБА_1 про надання строку на примирення та призначено нове судове засідання на 19.11.2020.

17.08.2020 та 19.11.2020 позивач ОСОБА_1 надіслала на електронну адресу суду заяви, в якій зазначила про тривалий розгляд справи, просила розглянути справу за її відсутності, також вказала, що примирення є неможливим між нею та відповідачем.

19.11.2020 у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному судовий розгляд відкладено на 22.12.2020.

Під час судового розгляду відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, заперечував доводи позовної заяви щодо проявів з його боку негативної поведінки, однак підтвердив, що дійсно позивач його покинула, незважаючи на всі вжиті заходи щодо примирення, це не мало позитивних результатів. Просив ухвалити рішення на розсуд суду.

Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Частинами 1, 3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

У відповідністю зі статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Під час судового розгляду встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Даними свідоцтва про шлюб (повторне) Серія НОМЕР_1 підтверджується, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12.12.2015 (а. с. 19).

Частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Зі змісту позовної заяви та пояснень відповідача, наданих ним в суді, слідує, що шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені тривалий час, заходи до збереження сім`ї виявилися безрезультатними. На час судового розгляду сторони проживають окремо тривалий час, спільне господарство не ведуть. Отже, доводи позивача про те, що подальше збереження шлюбу суперечило б її інтересам належить визнати доведеними.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Оскільки позивач не вимагав відшкодування судових витрат, понесених нею по сплаті судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалося.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 12 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 219, - розірвати.

Прізвища сторін після розірвання шлюбу залишити без змін.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 24.12.2020.

Головуючий: В. В. Овдієнко