Справа № 496/914/19
Провадження № 2/496/877/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Галич О.П.,

за участю:

секретаря - Ткаченко В.М.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Біляївка Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом: Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області, місце знаходження: Одеська область, Біляївський район, с. Усатове, пров. Урядовий, 63, до

відповідача: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ,

вимоги позивача: про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою загального користування (проїздом),

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1. 13 березня 2019 року, Усатівська сільська рада Біляївського району Одеської області в особі голови - Ю.І. Маковейчук (далі - позивач) звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач) та третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , в якому просить зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою загального користування (проїздом), яка знаходиться у його фактичному користуванні в межах земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 шляхом звільнення проїзду, демонтажу огорожі і металевих воріт, які загороджують проїзд та судові витрати покласти на відповідача.

2. Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_3 є землекористувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 . Фактичні межі його земельної ділянки у вигляді сітки рябіці та металевих воріт, встановлені таким чином, що захоплюють землі загального користування та перекривають проїзд до земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_2 . Рішенням Усатівської сільської ради від 26 грудня 1991 року (протокол № 8) було зобов`язано колишнього власника зазначеної земельної ділянки ОСОБА_4 звільнити проїзд шляхом демонтажу воріт та встановити їх відповідно до плану забудови. Відповідно до плану забудови зазначеної земельної ділянки, який визначений Паспортом забудови садиби в сільському населеному пункті Української ССР від 11.12.1986 р., передбачалося наявність провулку Щорса (на сьогоднішній день вул. Куяльницька) для проїзду між земельними ділянками. 30.03.2018 року Рішенням Усатівської сільської ради №861-УІІ було зобов`язано ОСОБА_3 , який є землекористувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , демонтувати встановлені перешкоди для проходу (проїзду) на земельну ділянку загального користування (проїзд), яка межує з земельною ділянкою гр. ОСОБА_2 при цьому не порушувати правил добросусідства і прав власності суміжних землекористувачів. З метою урегулювання земельного спору постійною комісією з питань регулювання земельних відносин, адміністративно-територіального устрою, екології та благоустрою села Усатівської сільської ради 23 травня 2018 року було проведено обстеження земельної ділянки відповідача, про що було складено відповідний Акт та рекомендовано відповідачу звільнити проїзд, демонтувати ворота та встановити їх відповідно плану. На день звернення до суду, земельний спір не вирішено, а відповідач не усунув перешкоди в користування земельною ділянкою загального користування (проїздом). Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_3 у власність чи оренду нікому не надавалась, рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою чи технічної документації із землеустрою щодо передачі зазначеної земельної ділянки у власність чи оренду Усатівською сільською радою не приймалося. Способи захисту прав громадян та юридичних осіб у сфері земельних відносин урегульовані ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, відповідно позивач вправі вимагати відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Оскільки відповідач не реагує на створені ним перешкоди в користування земельною ділянкою загального користування (проїздом), не виконує рішення Усатівської сільської ради, позивач вимушений звернутися до суду з позовною заявою про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

3. Представник відповідача - адвокат Ровков С.О. надав до суду відзив на позовну заяву в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. У відзиві вказує, що Наказом радгоспу імені С.М. Кірова № 188 від 15 травня 1986 року громадянину ОСОБА_4 була виділена земельна ділянка площею 0,06 га. в АДРЕСА_3 . Згідно виписки із рішення виконкому Усатівської сільської ради народних депутатів від 04 вересня 1986 року (Протокол №9) ОСОБА_4 було виділено зазначену вище земельну ділянку під раніше збудований на ній будинок за адресою: АДРЕСА_3 . Додатково, згідно рішення сесії Усатівської сільської ради від 26 грудня 1991 року (Протокол №8) громадянину ОСОБА_4 була виділена земельна ділянка площею 0,05 га. для утримання житлового будинку та господарських будівель, АДРЕСА_3 . Згідно договору купівлі - продажу від 04 червня 1999 року ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_5 купив житловий будинок, що знаходиться у АДРЕСА_3 . Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 07 грудня 2017 року ОСОБА_5 помер. Рішенням Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 861-УП від 30.03.2018 року ОСОБА_3 зобов`язано демонтувати встановлену перешкоду для проїзду на земельну ділянку ОСОБА_2 . Жодної дороги загального користування (проїзду) за адресою: АДРЕСА_3 , не існувало, що підтверджується наступними доказами:1) У комісійному висновку головного архітектора Біляївського району виконавчого комітету Біляївської районної ради народних депутатів від 17 грудня 1991 року, який був направлений до виконкому Усатівської сільської ради народних депутатів та до прокуратури Біляївського району зазначено, що згідно діючого генерального плану села Усатове, розробленого у 1985 році, наскрізний проїзд з вул. Щорса (Куяльницька) на вул. Кірова (Церковна) не передбачений, а має функції під`їзного «тупика» до трьох будинків, серед яких останнім є будинок ОСОБА_4 2) У листі № 422 від 20.11.1992 року Одеської обласної державної адміністрації на ім`я Усатівської сільської ради народних депутатів Біляївського району, Одеська обласна державна адміністрація фактично підтвердила та погодила висновки головного архітектора Біляївського району. 3) Згідно роздруківки з інформаційного інтернет - ресурсу «2ГІС» та фото земельної ділянки і будинку по АДРЕСА_3 вбачається, що фактично вулиця Куяльницька є «тупиковою » та закінчується перед будинками № 22-Г, 22-А, 22-В. З фото № 2 вбачається, що за будинком АДРЕСА_3 город ОСОБА_2 , а за ним і будинок з господарськими будівлями ОСОБА_2 . Крім того, ОСОБА_2 має безперешкодний доступ до свого будинку та городу з вул. Церковної , власне на якій і розташований його будинок; 4 ) У колективній заяві власників та мешканців сусідніх будинків АДРЕСА_7 , 22В від 02 березня 2020 року, які розташовані на вул. Куяльницькій в с. Усатове , зазначено наступне: «На території земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться будинок з господарськими будівлями. Дана вулиця не проїзна, а тупикова . Жодного проїзду по території зазначеної земельної ділянки та будинку з господарськими будівлями ніколи не було. Крім того, ОСОБА_2 , має безперешкодний доступ та проїзд до своєї земельної ділянки та будинку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 саме зі сторони вулиці Церковної. Металеві ворота, огорожа, як і будь-які інші частини домоволодіння по АДРЕСА_3 були збудовані більше 20 років тому.

4. Крім того представник відповідача - адвокат Ровков С.О. надав до суду заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності. У заяві зазначає, що позовна заява була подана позивачем Усатівською сільською радою Біляївського району Одеської області до Біляївського районного суду Одеської області у березні 2019 року. Згідно виписки із рішення виконкому Усатівської сільської ради народних депутатів від 04 вересня 1986 року (Протокол №9) ОСОБА_4 було виділено зазначену вище ділянку під раніше збудований на ній будинок за адресою: АДРЕСА_3 . У комісійному висновку головного архітектора Біляївського району виконавчого комітету Біляївської районної ради народних депутатів від 17 грудня 1991 року, який був направлений до виконкому Усатівської сільської ради народних депутатів та до прокуратури Біляївського району зазначено, що згідно діючого генерального плану села Усатове, розробленого у 1985 році, наскрізний проїзд з вул. Щорса на вул. Кірова не передбачений, а має функції під`їзного «тупика» к трьом будинком, серед яких останнім є будинок ОСОБА_4 . Також, у даному висновку зазначено, що за адресою: АДРЕСА_3 розташований будинок з господарськими будівлями та гаражем. Необхідно зберегти принцип «тупика», оскільки жодної шкоди сусіднім землекористувачам не завдається. Даний висновок фактично підтверджений і Одеською обласною державною адміністрацією, про що йде мова у листі № 422 від 20.11.1992 року на ім`я Усатівської сільської ради народних депутатів Біляївського району. Однак, незважаючи на зазначені вище документи, рішенням сесії Усатівської сільської ради від 26 грудня 1991 року (Протокол № 8) ОСОБА_4 було зобов`язано демонтувати ворота, звільнити проїзд та додатково виділено у користування 0,05 га. для обслуговування будинку з господарськими будівлями. Таким чином, з перелічених вище документів вбачається, що спірні правовідносини щодо воріт, огорожі, меж земельної ділянки, проїзду за адресою: АДРЕСА_5 ) мала місце ще у 1991 році, про що свідчать перелічені вище документи. Тобто, з моменту виникнення спірних правовідносин минуло майже 30 років. Позивач Усатівська сільська рада Біляївського району Одеської області весь цей час була обізнана про існування даних фактів, однак до суду не зверталась.

5. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Пояснила, що відповідач є сином власника будинку який помер і відповідач не вступив у спадщину. З 1997 року сільська рада в усному порядку просила ОСОБА_5 усунути перешкоди, але приписів чи рішень з цього приводу сільська рада не виносила.

6. Третя особа ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що відповідач будує на земельній ділянці споруди, які йому заважають користуватися проїздом. Він звернувся приблизно у 2007-2010 роках до сільської ради, щодо дій відповідача. Раніше вказаним проїздом не користувався та має проїзд до свого будинку з іншої вулиці.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

7. Представник відповідача - адвокат Ровков С.О. у судове засідання не з`явився, але надіслав на адресу суду заяву в якій просив розглянути дану справу без участі відповідача та його представника. (а.с. 107).

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

8. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2019 року, цивільну справу № 496/914/19, передано судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П.

9. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 15.03.2019 року вказаний цивільний позов було залишено без руху, надано позивачеві строк терміном в десять днів з дня отримання копії ухвали суду для усунення недоліків поданої позовної заяви.

10. 03.04.2019 року до суду від позивача надійшла заява про виконання ухвали суду щодо усунення недоліків.

11. Суддя оглянувши надані до суду документи встановив, що позивачем усунуті недоліки поданої заяви у відповідності до ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 15.03.2019 року.

12. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 04.04.2019 року було відкрито загальне позовне провадження по справі з проведенням підготовчого судового засідання.

13. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 18.03.2020 року підготовче провадження закрито та призначено до розгляду справу.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

14. Судом встановлено, що рішення Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області «Про перейменування вулиць та провулків в с. Усатово» за № 104-УІІ від 09.02.2016 року вулицю Щорса була перейменовано на вулицю Куяльницька. (а.с. 5)

15. Згідно наказу радгоспу імені С.М. Кірова № 188 від 15 травня 1986 року громадянину ОСОБА_4 була виділена земельна ділянка площею 0,06 га. в АДРЕСА_3 . (а.с. 15)

16. Згідно виписки із рішення виконкому Усатівської сільської ради народних депутатів від 04 вересня 1986 року (Протокол № 9) ОСОБА_4 було виділено зазначену вище земельну ділянку під раніше збудований на ній будинок за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с. 9)

17. Згідно рішення сесії Усатівської сільської ради від 26 грудня 1991 року (Протокол №8) громадянину ОСОБА_4 була виділена земельна ділянка площею 0,05 га. для утримання житлового будинку та господарських будівель, АДРЕСА_3 (а.с. 11).

18. У висновку головного архітектора Біляївського району виконавчого комітету Біляївської районної ради народних депутатів від 17 грудня 1991 року, який був направлений до виконкому Усатівської сільської ради народних депутатів та до прокуратури Біляївського району зазначено, що згідно діючого генерального плану села Усатове, розробленого у 1985 році, наскрізний проїзд з вул. Щорса (Куяльницька) на вул. Кірова (Церковна) не передбачений, а має функції під`їзного «тупика» до трьох будинків, серед яких останнім є будинок ОСОБА_4 (а.с. 67)

19. У листі Одеської обласної державної адміністрації за № 422 від 20.11.1992 року вбачається, що до Одеської обласної державної адміністрації звернувся з клопотанням ОСОБА_4 з питання встановлених спірних меж і користування земельною ділянкою для індивідуального будівництва. Вказаним листом Одеська обласна державна адміністрація фактично підтвердила та погодила висновки головного архітектора Біляївського району. (а.с. 68)

20. Згідно договору купівлі - продажу від 04 червня 1999 року ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_5 купив житловий будинок, що знаходиться у АДРЕСА_3 (а.с. 78).

21. Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 79).

22. Рішенням Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 861-УІІ від 30.03.2018 року ОСОБА_3 зобов`язано демонтувати встановлену перешкоду для проходу (проїзду) на земельну ділянку загального користування, яка межує із земельною ділянкою ОСОБА_2 , що перебуває у його приватній власності, не порушувати правил добросусідства та прав власності суміжних земельних ділянок та землекористувачів. (а.с. 10)

23. Актом встановлення фактів проїзду на земельній ділянці по АДРЕСА_3 від 23.05.2018 року - ОСОБА_3 було рекомендовано до 01.09.2018 року привести у дію рішення Усатівської сільської ради від 26.12.1991 року за № 8 згідно якого звільнити проїзд, демонтувати ворота та встановити їх відповідно до плану забудови. (а.с. 6-7)

24. Згідно роздруківки з інформаційного інтернет - ресурсу «2ГІС» та фото земельної ділянки і будинку по АДРЕСА_3 » та закінчується перед будинками № АДРЕСА_10 , 22В. З фото № 2 вбачається, що за будинком АДРЕСА_3 город ОСОБА_2 , а за ним і будинок з господарськими будівлями ОСОБА_2 . Крім того, ОСОБА_2 має безперешкодний доступ до свого будинку та городу з вул. Церковної , власне на якій і розташований його будинок, що він підтвердив у судовому засіданні. (а.с. 85-87)

25. У колективній заяві власників та мешканців сусідніх будинків №№ 22, 22А, 22Б, 22В від 02 березня 2020 року, які розташовані на вул. Куяльницькій в с. Усатове , зазначили, що: «На території земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 знаходиться будинок з господарськими будівлями. Дана вулиця не проїзна , а тупикова . Жодного проїзду по території зазначеної земельної ділянки та будинку з господарськими будівлями ніколи не було. Вони категорично проти будь-якого проїзду, по території земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 на якій розташований будинок з господарськими будівлями. Крім того, вказано-92, що громадянин ОСОБА_2 , має безперешкодний доступ та проїзд до своєї земельної ділянки та будинку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 зі сторони вулиці Церковної.» . (а.с. 88-92)

V. Оцінка Суду.

26. Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

27. Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України від 07 липня 2010 року «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

28. Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, що передбачено ч. 2 ст. 3 Земельного кодексу України.

29. Держава, згідно ст. 152 ЗК України, забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється у тому числі шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів.

30. Відповідно до ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

31. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

32. У судовому засіданні встановлено, що відповідач у законному порядку не є власником чи землекористувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 . Сторонами по справі не було надано суду докази, які підтверджують, що саме відповідач, після смерті ОСОБА_5 , власника будинка розташованого на вищевказаній земельній ділянці, вступив у спадщину та зареєстрував право власності на будинок і користування земельною ділянкою.

33. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

34. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

35. Судом встановлено, що у 1986 році та у 1991 році рішеннями виконкому Усатівської сільської ради громадянину ОСОБА_4 у пожиттєве (постійне) користування під раніше збудований будинок з господарськими будівлями була виділена земельна ділянка загальною площею 0,11 га. та у 1999 році даний будинок був проданий ОСОБА_5 . Після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто батька відповідача по справі, його було зобов`язано на підставі рішення Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області за № 861-УІІ від 30.03.2018 року демонтувати встановлену перешкоду для проїзду на земельну ділянку ОСОБА_2

36. Вказані спірні відносини щодо проїзду по території земельної ділянки відповідача відбувались ще до продажу будинку з прилеглою до неї земельною ділянкою ОСОБА_4 . Надані відповідачем докази вказують на те, що наскрізний проїзд з вул. Куяльницька на вул. Церковна не передбачений, а має функції під`їзного «тупика» до трьох будинків, серед яких останнім є будинок колишнього власника ОСОБА_4 , а тому жодним чином не порушує права третьої особи.

37. Суд звертає увагу на ту обставину, що представник позивач у своїй позовній заяві взагалі не зазначив про порушення прав сільської ради, а лише вказує що відповідачем порушуються права ОСОБА_2

38. Щодо заяви представника позивача про застосування строку позовної заяви, суд зазначає наступне.

39. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

40. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

41. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України)

42. Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

43. Застосування позовної давності є передбачуваним. Принцип законності означає, що застосовні положення національного права повинні бути достатньо доступними, чіткими й передбачуваними в їхньому застосуванні. Індивід повинен бути здатним - у разі потреби за допомогою необхідних порад - передбачити (у тій мірі, у якій це є розумним за даних обставин) наслідки, які може потягнути певна дія.

44. Правова позиція, висловлена Верховним Судом України у справі за № 6-2469цс16, постанова від 16 листопада 2016 року, зазначає, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

45. Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

46. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

47. Отже пропуск позивачем строку позовної давності є самостійною підставою для відмови у позові у цій справі.

48. Оскільки сплив позовної давності та відсутність підстав для судового захисту, є самостійною підставою для відмови у заявлених вимогах (частини вимог), то застосування позовної давності за заявою сторони у справі є можливим лише до обґрунтованих вимог.

49. У разі, якщо заявлені вимоги є необґрунтованими, суд відмовляє у їх задоволенні саме у зв`язку з їх необґрунтованістю (безпідставністю, недоведеністю тощо).

50.Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

51. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

52. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

53. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

54. Суд звертає увагу позивача, що відповідно до ч.1 ст.13 ЦК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

55. Під час підготовчого засідання та розгляду справи по суті представник позивача не заявляв жодного клопотання, заяви про забезпечення доказів, витребування доказів, хоча у судовому засіданні під час вступного слова пояснила, що відомостей про вступ відповідача у спадщину сільська рада не має та й можливо відповідач не належний.

56. Отже, матеріалами справи встановлено, що відповідач не набув ні право власності ні право користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , а тому заявлені вимоги про усунення перешкод в користуванні проїздом є необґрунтованим та недоведеними.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

57. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

58. Пунктом 2 частиною 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача;

59. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України слід віднести за його рахунок.

Керуючись ст. ст. 261,267,321 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 81, 259 - 268, 272, 273 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні позову Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою загального користування (проїздом) - відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

4. Повний текст рішення складено 16 липня 2020 року.

Суддя О.П. Галич