Номер провадження: 22-ц/813/2243/20
Номер справи місцевого суду: 497/2052/15-ц
Головуючий у першій інстанції Кодінцева С. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Князюка О. В.,

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О. М.,

за участю секретаря Бикової К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішенням Болградського районного суду Одеської області від 11.09.2018 року, по цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Перше кредитне Товариство» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

25 серпня 2015 року Кредитна спілка «Перше кредитне Товариство» звернулась до Болградського районного суду Одеської області з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором та просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитними договорами станом на 06.08.2015 року в загальній сумі 1 306 748.02 гривень, а саме:

за № БО-1/5761/07/1291 від 14.12.2007 року у розмірі 1 252 336.00 гривень, у тому числі

- залишок боргу за тілом кредиту (основне зобов`язання) 47 125.00 гривень,

- заборгованість за відсотками за користування кредитом 155 003.75 гривень,

- заборгованість по пені за прострочення платежів 1 050 207.25 гривень;

за № БО-1/0715/08/464 від 13.03.2008 року у розмірі 54 412.02 гривень, у тому числі

- залишок боргу за тілом кредиту (основне зобов`язання) 1 875.00 гривень,

- заборгованість за відсотками за користування кредитом 6 470.13 гривень,

- заборгованість по пені за прострочення платежів 46 066.89 гривень (т.1 а.с.1-2)

В обґрунтування позову зазначав, що відповідач є членом кредитної спілки. 14 грудня 2007 року між КС «Перше кредитне товариство» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір БО-1/5761/07/1291 на суму 47125.00 гривен, 13.03.2018 року кредитний договір БО-1/0715/08/464 на суму 2 250.00 гривен. При укладенні договорів сторони відповідно до ст.259 ЦК України домовились про зміну тривалості позовної давності до 10 років.

Відповідач взяв на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів: за першим кредитним договором від 14.12.2007 року протягом 36 місяців, за другим кредитним договором від 13.03.2008 року протягом 12 місяців, а також сплачувати відсотки за узгодженими графіками платежів, що є додатками до договорів.

За прострочення повернення кредитних коштів, передбачена відповідальність у вигляді пені у розмірі 1 відсотка від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежів.

По твердженню позивача, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання в зв`язку з чим виникла заборгованість за кожним кредитним договором, що в загальному розмірі становить 1 306 748.02 гривен.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 11 вересня 2018 року позовні вимоги Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство»: суму боргу станом на 06.08.2015 року за кредитним договором № БО-1/5761/07/1291 від 14.12.2007 року у розмірі 249 253.75 гривен двісті сорок дев`ять тисяч двісті п`ятдесят три гривні сімдесят п`ять копійок), у тому числі

- залишок боргу за тілом кредиту (основне зобов`язання) 47 125.00 гривень,

- заборгованість за відсотками за користування кредитом 155 003.75 гривень,

- пеню за прострочення платежів 47 125.00 гривень;

за кредитним договором № БО-1/0715/08/464 від 13.03.2008 року у розмірі 10 220.13 гривен десять тисяч двісті двадцять гривен тринадцять копійок), у тому числі

- залишок боргу за тілом кредиту (основне зобов`язання) 1 875.00 гривень,

- заборгованість за відсотками за користування кредитом 6 470.13 гривень,

- пеню за прострочення платежів 1 875.00 гривень.

Всього: 259 473.88 гривень (двісті п`ятдесят дев`ять тисяч чотириста сімдесят три гривні вісімдесят вісім копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 2 594.74 гривен (дві тисячі п`ятсот дев`яносто чотири гривні сімдесят чотири копійки).

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

15 березня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Болградського районного суду Одеської області від 11.09.2018 року, відповідно до якої апелянт просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами відмовити в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права, що потягло ухвалення незаконного рішення яке підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Так апелянт зазначає, що судом першої інстанції були зазначені доводи сторони відповідача, що покладено в основу заперечень, проте у висновках їх враховано не було обмежившись критичною оцінкою.

Так ОСОБА_1 звертає увагу суду апеляційної інстанції на той факт, що як предметом кредитного договору так і позовних вимог є гроші. Однак, на підтвердження позовних вимог, позивачем надано рахунок від 13.12.2007 року виданий СПД ОСОБА_2 , без зазначення переліку будівельних матеріалів, закупівлею яких згідно п. 1.2 кредитного договору і було цільове призначення грошей, як предмету договору визначеного п. 1.1. що у такому випадку передбачає безготівковий вид кредитування. Крім цього, відповідач також повторно звертає увагу суду, що рахунок датований днем раніше, ніж відповідач нібито прийняв рішення отримати кредит.

На підтвердження оплати позивачем та отримання відповідачем будівельних матеріалів, за даним рахунком, з боку позивача доказів не надано. Крім зазначеного, оплата позивачем за рахунком виданим СПД ОСОБА_2 будівельних матеріалів як безготівковий вид кредитування, спростовує факт видачі готівки, як позивач доводить наданням меморіального ордеру, який відповідно п. 1 Постанови НБУ № 637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» від 15 грудня 2004 року (втратив чинність 05.01.2018 року), є документом, що підтверджує виключно видачу готівки.

Таким чином апелянт вважає, що позивачем надано взаємовиключні докази кредитування, які не можуть існувати одночасно, тобто є такими, що спростовують один одного.

ОСОБА_1 зазначає, що додатково підтверджує ненадання відповідачу грошей, як предмету договору Повідомлення вих. № 5761 від 14.12.2007 року згідно якого КС «Перше кредитне товариство» повідомляє магазин «СПД ОСОБА_2 » (поручителя) про видачу кредиту члену КС із гарантуванням проплати.

Тобто, фактично кредитор зобов`язався оплатити придбання товару після видачі кредиту готівкою, що в даному випадку обумовлює правову невизначеність щодо виду кредитування і підстав для стягнення заборгованості та формування доказової бази в обґрунтування позовних вимог.

При цьому по-перше: умовами кредитного договору не передбачено право кредитодавця здійснювати розрахунки від імені позичальника, по-друге: в договорі відсутня домовленість сторін, як здійснювати розрахунки/закупівлю взагалі. Так і в будь-якому конкретному магазині.

ОСОБА_1 вказує, що наявність в протоколах скорочених ініціалів членів кредитної спілки за відсутності заяви відповідача на вступ до членства та передбаченого законом погодження застережної ради спілки, не є беззаперечним доказом того, що в протоколах йдеться саме про відповідача.

Апелянт звертає увагу також на те, що копії наявних в матеріалах справи паспортних даних не завірені належним чином відповідно до вимог Національного стандарту України «Вимоги до оформлення документів».

ОСОБА_1 звертає увагу колегії суддів також на те, що при наявності другого відповідача (поручителя) по справі. Грубим порушенням слід вважати покладення рішенням суду відповідальності за результатом розгляду справи виключно на ОСОБА_1 адже у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, божник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Апелянт вказує на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення позивачем дій, передбачених ст. 555 ЦК України. Надіслання поручителю вимоги, тощо.

За таких обставин ОСОБА_3 вважає, що рішення Болградського районного суду Одеської області підлягає скасуванню, а позовні вимоги є такими. Що не підлягають задоволенню.

Узагальнені доводи інших учасників справи

24 вересня від Кредитної спілки «Перше Кредитне товариство на адресу Одеського апеляційного суду надійшла заява по суті справи.

У поданій заяві позивач зазначає, що з доводами апеляційної скарги не погоджується та вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних причин.

Кредитна спілка «Перше Кредитне Товариство» вказує, що доводи апеляційної скарги про ненадання ОСОБА_1 грошових коштів, як предмету договору, що підтверджується повідомленням вих № 5761 від 14.12.2007 року не є доказом того, що йому не був наданий кредит, а ствердження не відповідає дійсності. Вищевказане повідомлення є лише інформуванням магазину «СПД ОСОБА_4 » про видачу ОСОБА_1 кредитних коштів для придбання відповідного товару (цільове використання). Позичальник ОСОБА_1 особисто здійснював сплату за придбання товару шляхом надання кредитних коштів, про що КС «ПКТ» зазначає у повідомлення про гарантування проплати з боку позичальника ( ОСОБА_1 ).

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 особисто отримав кредитні кошти за кредитним договором № БО-1/5761/07/1291 від 14.12.2007 та № БО-1/0715/08/464 від 13.03.2008 року, що підтверджується видатковим касовим ордером № 6421 від 14.12.2007 року та видатковим ордером № 858 від 13.03.2008 року.

Пунктом 3.1 кредитних договорів було встановлено, що у випадку нецільового використання кредиту згідно п.п. 1.2 цих договорів позичальник ( ОСОБА_1 ) сплачує кредитодавцю (КС «ПКТ») штраф у розмірі 25 відсотків від суми нецільового використання кредиту.

Позивач також не погоджується з твердженням апелянта щодо неналежності доказів того, що в протоколах зазначені скорочені ініціали членів кредитної спілки.

Дане ствердження апелянта позивач вважає безпідставним, та таким, що вводить суд в оману, так як КС «ПКТ» під час розгляду даної справи у судs першої інстанції надавили відповідні документи, виключно заяву відповідача ( ОСОБА_1 ) від 06.03.2007 року про прийняття його в члени кредитної спілки.

Також, у рішенні Болградського районного суду Одеської області від 11.09.2018 року по справі № 497/2052/15-ц встановлено, що в березні 2007 року відповідач ОСОБА_1 звернувся із заявою до КС «ПКТ» про прийняття його в члени кредитної спілки. В зв`язку з чим сплатив вступний внесок в розміоі 1.00 гривні, що підтверджується прибутковим касовим ордером № 5768 від 06.03.2007 року (т. 1 а.с. 236) та сплатив обов`язковий пайовий внесок в розмірі 0.50 грн. що підтверджується прибутковим касовим ордером № 5769 від 06.03.2007 року (т. 1 а.с. 236).

Також, КС «ПКТ» взагалі незрозуміло на яких підставах відповідач зазначає про поручительство та посилається на норми відносно поруки, оскільки договори поруки взагалі не були укладені а кредитні договори укладені без поручителів.

Позивач вказує, що Відповідач ОСОБА_1 отримав всю попередню інформацію від КС «ПКТ». Так як у заявах про надання йому грошових коштів від 14.12.2007 року та 13.03.2008 року зазначено, що вимоги статті 11 Закону України «про захист прав споживачів «КС «ПКТ» виконані в повному обсязі, викладена у вищевказані статті інформація була одержана особисто ОСОБА_1 та підписано ним.

Також, позивач вважає за необхідне зазначити, що у п. 12.10 кредитних договорів вказано, що зміст статті 11 ЗУ «про захист прав споживачів» йому відомі, а кредитодавець (КС «ПКТ») повідомив позичальника ( ОСОБА_1 ) у письмовій формі зазначену у вказаній нормі інформацію, що підтверджується підписом ОСОБА_1 на кредитних договорах.

КП «ПКТ» вказує, що кредитні договори були укладені з урахуванням волевиявлення відповідача, оскільки підпис його на договорах є доказом того, що сторони погодилися з їх умовами.

З огляду на зазначене. КС «ПКТ» вважає, що апелянтом не надано жодних істотних доказів, які б підтверджували про своєчасну сплату за кредитними договорами та відсутності у нього заборгованості. Доводи наведені в апеляційній скарзі на які посилається ОСОБА_1 жодними чином не підтверджують ненавмисного невиконання його зобов`язань перед КС «ПКТ».

Таким чином позивач просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Болградського районного суду м. Одеси від 11.09.2018 року залишити без змін.

30 листопада 2020 року ОСОБА_1 подав клопотання про відкладення розгляду справи. В обґрунтування апелянт заявив, що перебуває на самоізоляції, проте жодних належних доказів до суду не надав.

Колегія суддів відхиляє заяву ОСОБА_1 з огляду на те, що клопотання від апелянта про відкладення розгляду справи надходить в друге та жодними належними доказами не підтверджується,. Колегія суддів також зазначає, що справа знаходиться у провадженні апеляційного суду з 2019 року сторонам було надано достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав.

03 грудня 2020 року на електронну адресу суду від Кредитної спілки «Перше Кредитне товариство» надійшла заява про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 без їхньої участі. Позивач просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1 з подальшими змінами, на усій території України з 12 березня установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період з 16 березня встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.

Пунктами 1,5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 20.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки: помаранчевий або червоний, зупинити розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Вказана цивільна справа тривалий час перебуває в провадженні апеляційного суду, учасникам справи була надана можливість реалізувати свої процесуальні права з доведення своєї позиції по справі, вони реалізували свої процесуальні права ще до введення державою карантину.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, тривалий розгляд справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, а також те, що учасники справи реалізували своє процесуальне право щодо участі у судовому засіданні під час розгляду справи та висловили свою процесуальну позицію, тобто створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за відсутності її учасників.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.04.2019 року провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішенням Болградського районного суду Одеської області від 11.09.2018 року, по цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Перше кредитне Товариство» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.04.2019 року справу призначено до розгляду.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що в березні 2007 року відповідач ОСОБА_1 звернувся із заявою до КС «Перше кредитне товариство» про прийняття його в члени кредитної спілки, в зв`язку з чим сплатив вступний внесок в розмірі 1.00 грн, що підтверджується прибутковим касовим ордером №5768 від 06.03.2007 року (т.1 а.с.236), та сплатив обов`язковий пайовий внесок в розмірі 0.50 гривень, що підтверджується прибутковим касовим ордером №5769 від 06.03.2007 року (т.1 а.с.236).

У подальшому, відповідач подав заяву до КС «Перше кредитне товариство» про видачу йому кредитних коштів, яка була розглянута на засіданні кредитного комітету Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» 06.03.2007 року, протокол №64 згідно положення про фінансові послуги кредитної спілки, на якому розглядалися заяви і інших членів Кредитної спілки по всій території України про надання їм кредитних коштів (т.1 а.с.235), і цей факт був підтверджений відповідачем в судовому засіданні.

Також відповідач повідомив, що він повністю розрахувався за вказаним кредитним договором.

З огляду на зазначене, суд дійшов до висновку, що відповідач дійсно був членом кредитної спілки «Перше кредитне товариство».

З досліджених в судовому засіданні оригіналів кредитних справ, копії яких долучені до матеріалів цієї справи (т.1 а.с.238-251, т.2 а.с.1-12) вбачається:

14.12.2007 року ОСОБА_1 звернувся до КС «Перше кредитне товариство» з заявою про видачу грошових коштів. Також подав заяву, що його дружина надає згоду на отримання ним кредиту. Тоді ж ним заповнено бланк Анкети позичальника. Додано копію паспорту, довідку про розмір заробітної плати від 13.12.2007 року, рахунок магазину «СПД ОСОБА_4 » від 13.12.2007 року про придбання будівельних матеріалів саме на суму кредиту 47 125.00 гривень, заяву якою ОСОБА_1 просив здійснити оплату в розмірі 47 125.00 гривень до магазину «СПД ОСОБА_4 » за придбаний товар (т.1, 238, 239, 240-242, 243, 244-245, 246, 247, 248, 250).

На засіданні кредитного комітету Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» 14.12.2007 року, протокол №347 згідно положення про фінансові послуги кредитної спілки, розглядалися заяви членів Кредитної спілки по всій території України про надання їм кредитних коштів, в тому числі і заява ОСОБА_1 , м. Болград (т.1 а.с.42, 185).

14 грудня 2007 року між Кредитною спілкою «Перше Кредитне Товариство» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № БО-1/5761/07/1291, відповідно до умов якого кредитор на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості надав позичальнику грошові кошти в сумі 47 125.00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі - 0.118 % від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, строком на 36 фактичних місяців від дати надання кредиту з умовою щомісячної сплати процентів за користування кредитом (т.1 а.с.3, 249).

Відповідач зобов`язався використати суму кредиту на вказані в договорі цілі (п.3.1). Вчасно повернути кредитодавцю суму кредиту у розмірі та в строки згідно додатку №1 (графік платежів) (п.4.2). Згідно додатку №1 вчасно сплачувати проценти, нараховані за користування кредитом і частини кредиту, у національній валюті України (п.4.3). Здійснювати плату нарахованих процентів і погашення частин кредиту 14 числа кожного місяця сумами, згідно додатку №1 та з урахуванням п.3.4. цього договору (п.4.4). При простроченні сплати частини або всієї суми кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити нараховані проценти за користування кредитом виходячи з фактичного залишку і строку користування кредитом, включаючи день погашення (п.4.5).

Додатком до кредитного договору є графік платежів, в якому визначено суму щомісячного платежу, та дату до якої вказана сума має бути внесена (т.1 а.с.5, 250).

Згідно видаткового касового ордеру №6421 від 14.12.2007 року, відповідачу були видані кошти в розмірі 47125.00 гривен (т.1 а.с.40, 187, 234), оригінал досліджувався в судовому засіданні.

КС «Перше кредитне товариство» повідомило магазин «СПД ОСОБА_4 » про видачу ОСОБА_1 кредитних коштів (т.1 а.с.251).

13 березня 2008 року ОСОБА_1 подав заяву до КС «Перше кредитне товариство» про видачу кредитних коштів на суму 2250.00 гривен в зв`язку з придбанням холодильника. Заповнив анкету позичальника, додав копію паспорту, заяву про надання згоди його дружиною на отримання кредиту, накладну ФОП « ОСОБА_5 » про придбання холодильника на суму 2250.00 гривен, заяву на ім`я КС з проханням провести оплату у розмірі 2250.00 гривен до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в зв`язку з придбанням холодильника (т.2 а.с.1-7).

На засіданні кредитного комітету Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» 13 березня 2008 року, протокол №73 згідно положення про фінансові послуги кредитної спілки, розглядалися заяви членів Кредитної спілки по всій території України про надання їм кредитних коштів, в тому числі і заява ОСОБА_1 , м.Болград (т.1 а.с.43, 186).

13 березня 2008 року між Кредитною спілкою «Перше Кредитне Товариство» та ОСОБА_1 укладено аналогічний кредитний договір № БО-1/0715/08/464, відповідно до умов якого кредитор на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості надав позичальнику грошові кошти в сумі 2250.00 гривен, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі - 0.132 % від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, строком на 12 фактичних місяців від дати надання кредиту з умовою щомісячної сплати процентів за користування кредитом (т.1 а.с.4, т.2 а.с.8).

Ті ж самі зобов`язання сторін передбачені цим кредитним договором, як і попереднім.

Також додатком до кредитного договору є графік платежів, в якому визначено суму щомісячного платежу, та дату до якої вказана сума має бути внесена (т.1 а.с.6, т.2 а.с.9).

Згідно видаткового касового ордеру №858 від 13.03.2008 року, відповідачу видані були кошти в розмірі 2250.00 гривень (т.1 а.с.41, 188), оригінал також був досліджений в судовому засіданні.

13.03.2008 року між КС «Перше кредитне товариство» та ОСОБА_1 було укладено договір застави №БО-1/0715/08/464, предметом якого є холодильник LG 309 вартістю 2250.00 гривен, та складено опис майна, що передається під заставу (т.2 а.с.10, 11).

КС повідомила магазин «Уют» про видачу кредитних коштів ОСОБА_1 (т.2 а.с.12).

Відповідно до п. 3.3. вищезазначених кредитних договорів сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься у розмірі та в строки згідно Додатку № 1 до цих Договорів.

Додатком №1 до кредитних договорів це є графік повернення кредиту та сплати відсотків, які були складені, затверджені та видані відповідачу ОСОБА_1 відразу ж після укладення договорів (т.1 а.с.250, т.2 а.с.9).

Кожний кредитний договір окремо діє з моменту його підписання сторонами до моменту виконання всіх зобов`язань позичальника за цими договорами перед кредитодавцем (п.10.1).

Станом на час розгляду справи, погашення заборгованості за кредитними договорами не відбулося.

Відповідач ОСОБА_1 умови вищезазначених кредитних договорів від 14.12.2007 року та від 13.03.2008 року щодо повернення щомісячно частини кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, згідно графіку повернення кредиту, не виконав, у зв`язку з чим в нього виникла заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку становить:

за № БО-1/5761/07/1291 від 14.12.2007 року у розмірі 1 252 336.00 гривень, у тому числі

- залишок боргу за тілом кредиту (основне зобов`язання) 47 125.00 гривень,

- заборгованість за відсотками за користування кредитом 155 003.75 гривень,

- заборгованість по пені за прострочення платежів 1 050 207.25 гривень

за № БО-1/0715/08/464 від 13.03.2008 року у розмірі 54 412.02 гривень, у тому числі

- залишок боргу за тілом кредиту (основне зобов`язання) 1 875.00 гривень,

- заборгованість за відсотками за користування кредитом 6 470.13 гривень,

- заборгованість по пені за прострочення платежів 46 066.89 гривень (т.1 а.с.5, 6)

Таким чином, відповідачем ОСОБА_1 порушені умови договору, що призвело до виникнення вище вказаної заборгованості.

Маючи намір звертатися до суду з даним позовом, КС «ПКТ» 20.05.2015 року направляла на адресу відповідача вимогу про погашення заборгованості за вказаними кредитними договорами (т.1 а.с.180-181).

Позов подано до суду 25.08.2015 року (а.с.1).

Відповідач ОСОБА_1 звертався зі скаргою до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг), на яку отримав відповідь 02.09.2015 року за №6993/15-12, що за результатами перевірки, наданих Спілкою документів, порушень законодавства про фінансові послуги не виявлено (т.1 а.с.26-27).

10 вересня 2015 року відповідач подав заяву до Болградського ВП про злочин вчинений відносно нього, а саме за фактом шахрайських дій (т.1 а.с.28, 29).

Відомості внесені в ЄРДР 10.09.2018 року за №0000636 за попередньою кваліфікацією за ст.190 ч.1 КК України (т.1 а.с.30).

Судом першої інстанції були досліджені в судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000636 (т.1 а.с.212 ), що надані суду на виконання ухвали суду від 07.05.2018 року про забезпечення доказів (т.1 а.с.202-203), в якому містяться оригінали кредитних справ, що були вилучені слідчим в КС на підставі ухвали слідчого судді, справа № 497/818/16-к від 21.04.2016 року (т.1 а.с.182-183), що також підтверджується наданим описом документів, що були вилучені (т.1 а.с.184).

В рамках даного кримінального провадження призначалася судова почеркознавча експертиза, за експертною спеціальністю п.1.1. «Дослідження почерку і підписів» від 24.05.2016 року (т.1 а.с.81), від 04.01.2018 року (т.1 а.с.158-160), а саме підпису ОСОБА_1 .

На клопотання експерта надавалися для дослідження матеріали обох кредитних справ в оригіналі (т.1 а.с.171-172).

Згідно висновку експерта №4-П від 19.04.20018 року відповісти на питання «Чи виконаний підпис на вищевказаних документах, а саме в кредитному договорі № БО-1/5761/07/1291 від 14.12.2007 року та кредитному договорі №БО-1/0715/08/464 від 13.03.2008 року, у графі підписів ОСОБА_1 , самим ОСОБА_1 ?», не являється можливим у зв`язку із встановленням збіжних та розбіжних ознак та відсутністю на дослідженні з півставних вільних зразків підписів ОСОБА_1 за часом виконання досліджуваних документів (т.1 а.с.192-196).

Провадження по даному кримінальному провадженні закривалося неодноразово (т.1 а.с.84, 99, 130, 134-135) та у подальшому постанови скасовувалися прокурором та слідчими суддями.

Станом на час прийняття судом оскаржуваного рішення слідчим було винесено постанову про закриття кримінального провадження за №0000636 (т.2 а.с.14).

Відповідач не позбавлений права в черговий раз оскаржити постанову слідчого, та у разі позитивного завершення кримінального провадження шляхом направлення до суду обвинувального акту щодо осіб, які вчинили шахрайські дії відносно ОСОБА_1 , пред`явити цивільний позов до винної особи про відшкодування шкоди.

Вироком Болградського районного суду Одеської області від 13.04.2012 року справа №1507/789/12 (т.1 а.с.60-62) були засуджені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ст.191 ч.3, 366 ч.1 КК України. Потерпілими в даному кримінальному провадженні були визнані ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ..

ОСОБА_1 не був потерпілим в рамках даного кримінального провадження.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга - підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

П. п. 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК).

Визначення поняття «зобов`язання» міститься у ч.1 ст.509 ЦК.

Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з нормою ст.526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строку.

Вимогами ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 1049 ЦК України закріплює обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановленні договором.

Відповідно до вимог ст. 1050 ч. 2 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів за договором позики.

Умовами договору передбачено, що у випадку прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом або несвоєчасним поверненням суми кредиту повністю або відповідної його частини, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі 1 (одного) процента від суми непогашеної частини кредиту за кожний день прострочення платежів (п.п.9.4.).

У випадку прострочення позичальником, незалежно від причини прострочення, строку сплати нарахованих процентів за користування кредитом або повернення частини або всієї суми кредиту більш, ніж на 1 (один) місяць з моменту настання дати сплати відповідно до п.п.2.1, п.п.4.4. і Додатка № 1, позичальник зобов`язаний негайно сплатити всю суму заборгованості, нараховані проценти і пеню, повернути кредитодавцю всю суму кредиту. При невиконанні позичальником цієї вимоги кредитодавець має право задовольнити всі вимоги, що випливають із цього Договору відповідно до умов Договору застав та договору поруки й чинного законодавства (п.9.5.).

За викладених обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню, оскільки вони ґрунтуються на підставах, визначених діючим законодавством, та умовах договору.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу з наступних обставин.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Грошовим зобов`язанням вважається зобов`язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Правила даної статті розповсюджуються на будь-які грошові зобов`язання. Частина 1 статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов`язання у зв`язку із неможливістю його виконання (ст. 607 ЦК). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов`язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов`язаний відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки, передбачені зазначеною статтею.

За таких обставин, позов в частині стягнення заборгованості за кредитами (тіло кредиту), відсотків підлягає задоволенню як доведений, обґрунтований та оскільки він базується на підставах, визначених діючим законодавством.

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.

При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.

Так, судом першої інстанції, було встановлено, що відповідач є членом кредитної спілки ще з 06.03.2007 року, що підтверджується прибутковими касовими ордерами про сплату ОСОБА_1 вступного внеску, обов`язкового пайового внеску (т.1 а.с.236), та аналогічним протоколом №4 засідання кредитного комітету КС «Перше кредитне товариство», було розглянуто заяву ОСОБА_1 , м. Болград (т.1 а.с.235), в результаті чого укладено з ОСОБА_1 кредит, отримано ним кредитні кошти, і у подальшому повністю ОСОБА_1 розрахувався за цим кредитом. І з цього приводу відповідач не заперечував, і його повністю влаштовував той факт, що в даному протоколі значиться його прізвище та ініціали. Таким чином колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляє зазначені доводи апелянта.

14 грудня 2007 року між Кредитною спілкою «Перше Кредитне Товариство» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № БО-1/5761/07/1291 (т.1 а.с.3, 249).

Додатком до кредитного договору є графік платежів, в якому визначено суму щомісячного платежу, та дату до якої вказана сума має бути внесена (т.1 а.с.5, 250).

Згідно видаткового касового ордеру №6421 від 14.12.2007 року, відповідачу були видані кошти в розмірі 47125.00 гривень (т.1 а.с.40, 187, 234).

КС «Перше кредитне товариство» повідомило магазин «СПД ОСОБА_4 » про видачу ОСОБА_1 кредитних коштів (т.1 а.с.251).

13 березня 2008 року між Кредитною спілкою «Перше Кредитне Товариство» та ОСОБА_1 укладено аналогічний кредитний договір № БО-1/0715/08/464 (т.1 а.с.4, т.2 а.с.8).

Також додатком до кредитного договору є графік платежів, в якому визначено суму щомісячного платежу, та дату до якої вказана сума має бути внесена (т.1 а.с.6, т.2 а.с.9).

Згідно видаткового касового ордеру № 858 від 13.03.2008 року, відповідачу видані були кошти в розмірі 2250.00 гривень (т.1 а.с.41, 188).

На підставі вищевказаного, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта з приводу безготівкового виду кредитування та посилання на те, що позивачем надано взаємовиключні докази кредитування, які не можуть існувати одночасно і не є такими, що спростовують один одного, оскільки предметом кредитних договорів так є грошові кошти, що підтверджується відповідно: касовим ордером №6421 від 14.12.2007 року (т.1 а.с.40, 187, 234) та касовим ордером №858 від 13.03.2008 року

Твердження відповідача про те, що ненадання відповідачу грошей, як предмету договору підтверджується додатково повідомленням вих № 5761 від 14.12.2007 року, є такими, що не знайшли свого обгрунтування, оскільки вказане повідомленням вих № 5761 від 14.12.2007 року є лише інформуванням магазину «СПД ОСОБА_4 » про видачу ОСОБА_1 кредитних коштів для придбання відповідного товару (цільове використання), оскільки КС «ПКТ» у вказаному повідомленні зазначає саме про гарантування проплати з боку позичальника ( ОСОБА_1 ).

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо неналежного завірення копій паспортних даних наявних в матеріалах справи та зазначає, що вказані копії завірено відповідно до вимог чинного законодавства, а саме статті завірені належним чином відповідно до вимог завірені не у відповідності до порядку, передбаченого ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55 та норм ЦПК України. Також, колегія суддів зазначає, що дані обставини не є такими, що впливають будь яким чином на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, та правильне вирішення по суті справи.

Суд не приймає до уваги посилання апелянта на рішення ухвалене судом в аналогічному спорі за позовом КС «Перше кредитне товариство» до ОСОБА_10 і ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, справа № 497/961/16-ц (т.1 а.с.189-191), яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області (т.1 а.с.230-233), оскільки підставою для відмови в задоволенні позовних вимог КС було не надання позивачем суду оригіналу кредитної справи та інших доказів, що не може бути прецедентом в даному спорі.

Апеляційний суд звертає увагу також на те, що доводи зазначені в апеляційній скарзі є ідентичними з доводами зазначеними у запереченнях на позовну заяву, розглядалися судом першої інстанції та обґрунтовано були не прийняті до уваги.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на норми відносно поруки, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки доказів щодо наявності будь-яких договорів поруки апелянтом не надано як у суді першої так і апеляційної інстанції. КС «Перше кредитне товариство» позовних вимог до поручителів за договором поруки заявлено не було.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції часткового задоволення вимог позивача про стягнення пені з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як зазначено в ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

В силу ч. 3 ст. 551 вказаного Кодексу, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Вказана позиція узгоджується з позицією, висловленою Верховним судом України в справі № 6-100цс14.

Крім того, згідно п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).

Виходячи із загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов`язання санкція у вигляді неустойки (пені) спрямовується на забезпечення виконання боржником своїх зобов`язань по поверненню позики. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

У відповідності до п.3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013р. № 7-рп/2013 «У справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», з приводу значного перевищення розміру неустойки над розміром основного боргу за кредитом, було зазначене наступне:

Положеннями частин першої, другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.

Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності.При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп 2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У наведених «Керівних принципах для захисту інтересів споживачів» визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Проаналізувавши складові розрахунку заборгованості (т.1 а.с.7, 8), та враховуючи ті обставини, що позивачем

за кредитним договором № БО-1/5761/07/1291 від 14.12.2007 року нарахована пеня у розмірі 1 050 207.25 гривен,

за кредитним договором № БО-1/0715/08/464 від 13.03.2008 року нарахована пеня у розмірі 46 066.89 гривен,

що значно перевищує розмір збитків за кожним кредитним договором окремо, а саме суму кредитів, тому у відповідності до ч.3 ст.551 ЦК України та виходячи із засад справедливості та розумності, судом першої інстанції вірно зменшено розмір неустойки до розміру збитків, тобто

- за кредитним договором № БО-1/5761/07/1291 від 14.12.2007 року до 47 125.00 гривень,

- за кредитним договором № БО-1/0715/08/464 від 13.03.2008 року до 1 875.00 гривень.

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.)

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).

У звязку з залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення судовий збір за подачу апеляційної скарги відшкодуванню не підлягає.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 375, 381, 383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 11 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14.12.2020 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе