Ухвала

24 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 727/766/20

провадження № 61-19031ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 вересня 2020 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 20 листопада 2020 року у цивільній справі за позовом міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії з врахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних,

ВСТАНОВИВ:

Міське комунальне підприємство «Чернівцітеплокомуненерго» (далі -

МКП «Чернівцітеплокомуненерго») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії в розмірі 7 394,62 грн, інфляційні втрати в розмірі 637,44 грн, три відсотки річних в розмірі 246,65 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 вересня

2020 року позов МКП «Чернівцітеплокомуненерго» задоволено частково, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги централізованого опалення за період з 01 листопада 2015 року по 30 листопада 2019 року в розмірі 6 197,12 грн, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго» втрати від інфляційних процесів за період з 01 грудня 2016 року по 30 листопада 2019 року в розмірі 578,43 грн, три відсотки річних за період з 01 грудня 2016 року по 30 листопада 2019 року в розмірі 227,44 грн, в іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 20 листопада 2020 року апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 вересня 2020 року визнана неподаною та повернута апелянту.

18 грудня 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці

від 22 вересня 2020 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду

від 20 листопада 2020 року.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справи, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Із аналізу Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 вересня

2020 року у справі № 727/766/20 не було предметом апеляційного перегляду, оскільки ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 20 листопада

2020 року апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 22 вересня 2020 року визнана неподаною та повернута апелянту.

Таким чином, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці

від 22 вересня 2020 року до його апеляційного перегляду не може бути оскаржено в касаційному порядку.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З наведених підстав необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ОСОБА_1 рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 вересня 2020 року.

Також колегія суддів вважає, що необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження із перегляду ухвали Чернівецького апеляційного суду

від 20 листопада 2020 року з наступних підстав.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи

від 07 лютого 1995 року скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії», № 40160/12) вказав на обмеженість доступу до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії».

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини першої статті 258 ЦПК України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України передбачено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята

статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у справі № 727/766/20 становить 8 278,71 грн, тобто суму, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100 = 210 200 грн).

Отже, справа, на судове рішення у якій подана касаційна скарга, належить до категорії малозначних в силу закону.

Касаційна скарга не містить доводів, які б свідчили про наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: категорію справи, ціну та предмет позову, а також значення справи для сторін і суспільства, та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Сама по собі незгода заявника із оскарженим судовим рішенням не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, ухвалене у малозначній справі; наявність випадків, передбачених підпунктами а) - г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, колегією суддів не встановлено, у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ОСОБА_1 ухвали Чернівецького апеляційного суду

від 20 листопада 2020 року необхідно відмовити з наведених вище підстав.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 вересня 2020 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 20 листопада 2020 року в справі № 727/766/20.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта