ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року

м. Харків

справа № 641/763/15-ц

провадження № 22ц/818/5012/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

Суддів Тичкової О.Ю., Пилипчук Н.П.,

Секретаря Каплоух Н.Б.,

Учасники справи :

позивач - Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк Надра", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк Надра" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк Надра", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп», на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 липня 2017 року, ухвалене суддею Боговським Д.Є.,

в с т а н о в и в :

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 12 грудня 2006 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 6/4/2006/840-К/1608, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 15 970,00 доларів США зі сплатою 9,5 процентів річних на строк до 9 грудня 2012 року. Цього самого дня на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором банк уклав з ОСОБА_2 договір поруки № 6/4/2006/840-П/1609, відповідно до якого останній зобов`язався відповідати перед банком за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, встановлено солідарну відповідальність поручителя та позичальника за невиконання кредитних зобов`язань. ПАТ «КБ «Надра» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало ОСОБА_1 визначені кредитним договором грошові кошти. ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, унаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 6 жовтня 2014 року складала суму у розмірі 43 497,59 доларів США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 562 880,39 грн, а саме: заборгованість за кредитом - 78 132,13 грн; заборгованість за відсотками- 29 145,10 грн; заборгованість за комісією -14 283,46 грн; заборгованість за нарахованою пенею - 420 653,73 грн; штраф за кредитом - 20 665,97 грн. У листопаді 2012 року банк направив ОСОБА_1 досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, однак вона не була виконана. З урахуванням наведеного та уточнених позовних вимог банк просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 указаний розмір заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 3 вересня 2015 року позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 562 880,39 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

24 січня 2017 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 3 вересня 2015 року, яку ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2017 року задоволено, заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 3 вересня 2015 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 липня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ "Надра" залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. від 23 квітня 2013 року № 2369 було звернено стягнення на майно боржника - транспортний засіб марки «Skoda Octavia», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , для задоволення вимог ПАТ «КБ «Надра» у розмірі 63 163,36 грн, яке хоча і не виконане, але у державній виконавчій службі відкрито виконавче провадження, автомобіль перебуває у розшуку. Предмет застави було передано банку, а його вартість на той час значно перевищувала розмір заборгованості, інформація про результати реалізації майна боржника не надходила. При цьому належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заборгованості банком не надано. Крім того, суд першої інстанції врахував положення частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Банк неправомірно нараховував проценти за користування кредитом та штрафні санкції під час перебування ОСОБА_1 на військовій службі.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ "Надра" задоволено. Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 липня 2017 року скасовано, позов ПАТ КБ "Надра" задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 6/4/2006/840-К/1608 від 12 грудня 2006 року у розмірі 243 121 грн 38 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 6037, 80 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ 12,9400496 грн за 1 долар складає 78 132 грн 13 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом 2 252 доларів 24 центів США, що в еквіваленті по курсу НБУ 12,9400496 грн за 1 долар складає 29 145 грн 10 коп., комісія 1 103 доларів 78 центів США, що в еквіваленті по курсу НБУ 12,9400496 грн за 1 долар складає 14 283 грн 46 коп., пеня 121 560 грн 69 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» судові витрати у сумі 3 314 грн 14 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 1 вересня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Апеляційного суду Харківської області від 22 листопада 2017 року в частині позовних вимог ПАТ КБ "Надра" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк Надра" просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права. Посилається на обставини, які були викладені у позовній заяві. Зазначає, що ОСОБА_1 не звертався до банку із заявою та документами перелік яких, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142 стосовно перебування на військовій службі та вирішення питання про спрощення нарахування боргу у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. В межах виконавчого провадження з боржника не стягнуто заборгованість передбачену виконавчим написом.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до апеляційного суду не надходило.

ТОВ «Фінанс проперті групп» звернулось до суду апеляційного суду з поясненнями, в яких зазначає, що з урахуванням того, що банк змінив строк виконання основного зобов`язання, після якого нараховувати проценти, пеню не передбачено. Тому сума, яка підлягає стягненню з позичальника становить: основний борг - 6 037,80 доларів США; сума заборгованості за відсотками 1 153,64 доларів США; сума заборгованості за комісією - 4 142,05 грн; витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 1 700,00 грн.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційним судом рішення суду першої інстанції переглядається в частині задоволених позовних вимог стосовно ОСОБА_1 , які були предметом розгляду у Верховному Суді. В іншій частині позовних вимог рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк Надра" підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на якісторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що 12 грудня 2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 6/4/2006/840-К/1608, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 15 970,00 доларів США зі сплатою 9,5% річних на строк до 9 грудня 2012 року (а.с. 8-9).

Цього самого дня між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до якого останній зобов`язався відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, встановлена солідарна відповідальність поручителя та позичальника (а.с. 10).

12 грудня 2006 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір застави № 6/4/2006/980-3/1610, відповідно до умов якого заставодавець для забезпечення виконання в повному обсязі зобов`язань за кредитним договором від 12 грудня 2006 року № 6/4/2006/840-К/1608 передав у заставу заставодержателю транспортний засіб марки «Skoda Octavia», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , який належить заставодавцю на праві приватної власності. Вартість предмета застави визначено у розмірі 94 875,00 грн, що еквівалентно 18 787,00 доларам США.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому у пункті 1.1 кредитного договору (а.с. 11).

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком, наданим банком, станом на 6 жовтня 2014 року складала суму у розмірі 43 497,59 доларів США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 562 880,39 грн: заборгованість за кредитом - 78 132,13 грн; заборгованість за відсотками - 29 145,10 грн; заборгованість за комісією - 14 283,46 грн; заборгованість за нарахованою пенею - 420 653,73 грн; штраф за кредитом - 20 665,97 грн (а.с. 12-16).

24 листопада 2012 року банком була надіслана ОСОБА_1 досудова вимога про погашення заборгованості за кредитним договором і необхідність її сплатити, яка не була виконана (а.с. 69).

23 квітня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. вчинено виконавчий напис на звернення стягнення на рухоме майно - транспортний засіб марки «Skoda Octavia», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 з якого вбачається, що банк скористався своїм правом дострокового стягнення кредитної заборгованості.

За рахунок коштів, отриманих від реалізації рухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «КБ «Надра» у розмірі: основний борг - 6 037,80 доларів США; сума заборгованості за відсотками - 1 133,64 доларів США; сума заборгованості по комісії - 4 142,05 грн; у загальному розмірі 63 163,63 грн та витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 1 700,00 грн.

Згідно з постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 8 лютого 2017 року виконавчий напис від 23 квітня 2013 року № 2369 повернуто стягувачу, так як транспортний засіб боржника, розшук якого здійснювався уповноваженими органами, не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку (а.с. 108-110).

У квітні 2017 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 у запереченнях на позовну заяву заявив про сплив позовної давності (а. с. 89).

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обгрунтування

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України та статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (стаття 526 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України).

Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга зазначеної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Сторони кредитного договору погодили строк кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання.

Звертаючись з позовом у січні 2015 року, банк просив стягнути заборгованість, яка утворилась станом на 6 жовтня 2014 року та складала суму у розмірі 43 497,59 доларів США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 562 880,39 грн, а саме: заборгованість за кредитом - 78 132,13 грн; заборгованість за відсотками - 29 145,10 грн; заборгованість за комісією -14 283,46 грн; заборгованість за нарахованою пенею - 420 653,73 грн; штраф за кредитом - 20 665,97 грн.

З матеріалів справи вбачається, що у квітні 2017 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 у запереченнях на позовну заяву заявив про застосування наслідків спливу позовної давності (а. с. 89).

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (зокрема, до вимоги про стягнення пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України: за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України); а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

У випадку спливу позовної давності суд приймає до розгляду заяву про захист цивільного права або інтересу, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Враховуючи те, що банк пред`явив позичальнику вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату прострочених платежів 24 листопада 2012 року , звернувся з позовом 30 січня 2015 року, відповідачем в суді першої інстанції заявлено про застосування строків позовної давності, а в суді апеляційної інстанції відповідач визнав позов в частині тіла кредиту та процентів за користування кредитом за період з 01.01.2012 року по 01.11.2012 року включно, колегія суддів вважає за можливе в цій частині позов задовольнити, а саме в сумі 6 037 доларів 80 центів США, проценти за користування кредитом за період з 1 січня 2012 року по 1 листопада 2012 року в сумі 525 доларів 01 цент США.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Отже, банк змінив строк виконання основного зобов`язання, після якого нараховувати проценти, пеню не передбачено (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц провадження № 14-318цс18).

Положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 провадження № 14-10 цс 18 (пункт 90)).

За умовами кредитного договору сторони погодили щомісячну сплату процентів за кредитом на фактичну суму заборгованості за кредитом. Тому у межах строку кредитування позичальник мав, зокрема, повертати кредитодавцеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла правового висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Положення статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін застосовуються лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, так як у охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) також викладено правову позицію про те, що після направлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення кредитної заборгованості та, відповідно, припинення дії кредитного договору, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вимог щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, передбачених статтею 625 ЦК України, позивачем не заявлено.

З наданого банком розрахунку вбачається, що банк нараховував суму кредитної заборгованості за процентами та комісією після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредитної заборгованості та, відповідно, припинення дії кредитного договору, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню, незважаючи на визнання відповідачем позову в цій частині, оскільки це не відповідає вимогам закону.

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку та комісію припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) від 31 жовтня 2018 року).

До вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Тому стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності, про застосування якої просить боржник.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) (пункти 69-73, 75))).

Строк кредитування, а відповідно і період, впродовж якого позичальник мав обов`язок вносити періодичні платежі, завершився 24 листопада 2012 року.

Банк просив стягнути заборгованість за нарахованою пенею у розмірі 32 06,77 доларів США, що еквівалентно 420 653,73 грн, нарахованої за період з 6 жовтня 2013 року до 5 жовтня 2014 року включно, тобто поза строками виконання основного зобов`язання.

Отже, позовні вимоги про стягнення з позичальника заборгованості за пенею не підлягають задоволенню.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником, що узгоджуєтьс зі статтею 87, 88 Закону України «Про нотаріат».

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий напис нотаріуса не виконано, й його повернуто банку, тому доводи позичальника про те, що позивачем було звернуто стягнення на рухоме майно відповідача, вартість якого перевищувала суму заборгованості, тому зобов`язання за кредитом виконані не заслуговують на увагу.

Вимоги ТОВ «Фінанс проперті групп», заявлені у наданих до суду апеляційної інстанції поясненнях про стягнення з позичальника 1 700 грн за вчинення виконавчого напису не приймаються та не розглядаються, оскільки не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 звернувся з заявою про поворот виконання судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 444 ЦПК України якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем (частина шоста статті 444 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22.11.2017 року було частково задоволено позовні вимоги ПАТ «НАДРА БАНК» та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №6/4/2006/840-К/1608 від 12.12.2006 року у розмірі 243 121,38 грн. 06.02.2018 року Комінтернівським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист №641/763/15-ц, який в подальшому пред`явлено до виконання та на підставі якого приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Родіним Геннадієм Вікторовичем відкрито виконавче провадження.

25.05.2020 року ОСОБА_1 на погашення заборгованості за кредитним договором внесено на депозитний рахунок приватного виконавця Родіна Г.В. суму у розмірі 258 543,50 грн.

З урахування викладеного, колегія суддів вважає, що в порядку повороту виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 22.11.2017 року та з урахуванням суми заборгованості за тілом кредиту та за процентами, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 ОСОБА_1 підлягає поверненню 173 617 грн 71 коп. (258543,50-6793,66(525,01 х 12,94...) - 78132,13(6037,80х12,94...)

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Позивач просив стягнути з відповідача 8 290,05 доларів США, задоволено позовні вимоги в сумі 6 562,81 доларів США, що складає 79,16 %, відмовлено в задоволенні позову на суму, що складає 20,84%.

Позивачем сплачено за подачу позову судовий збір в сумі 3 654 грн, за подачу апеляційної скарги 4019,40 грн. від яких 79,16% складає 6074,27 грн. ОСОБА_1 за подачу касаційної скарги сплачено 3 976,97 грн. від якої 20,84% складає 828,80 грн.

Отже, відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 5 245,47 грн. (6074,27-828,80).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю/або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк Надра» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове. Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» заборгованість за кредитним договором по тілу кредиту в сумі 6037 (шість тисяч тридцять сім) доларів 80 центів США, проценти за користуваня кредитом за період з 1 січня 2012 року по 1 листопада 2012 року в сумі 525 (п"ятсот двадцять п"ять) доларів 01 цент США .

В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.

Заяву про поворот виконання рішення-задовольнити. В порядку повороту виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 22 листопада 2017 року зобов"язати приватного виконавця Родіна Г.В. повернути ОСОБА_1 сплачені грошові кошти згідно квитанції № 1-1636к від 25 травня 2020 року в сумі 173 617 (сто сімдесят три тисячі шістсот сімнадцять) грн. 71 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» судовий збір в сумі 5 245 (п"ять тисяч двісті сорок п"ять) грн 47 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.Ю.Тичкова

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 23 грудня 2020 року