ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року

м.Суми

Справа №592/4463/19

Номер провадження 22-ц/816/18/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Орлова І. В.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

у присутності:

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Климова Костянтина Валерійовича,

представника відповідача Сумського державного університету - Світайло Андрія Олексійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Сумського державного університету

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 жовтня 2019 року в складі судді Корольової Г.Ю., ухваленого в м. Суми, повний текст рішення складено 07 жовтня 2019 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сумського державного університету про стягнення грошової допомоги,

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Климов К.В. звернувся до суду з позовом до Сумського державного університету, мотивуючи вимоги тим, що позивач перебувала у трудових відносинах з Сумським державним університетом. 08.07.2016 року нею подано заяву про звільнення з роботи за власним бажанням з 18.07.2016 року у зв`язку з виходом на науково-педагогічну пенсію згідно Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність». Наказом Сумського державного університету від 08.07.2016 року № 1093-ІІ її звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на науково-педагогічну пенсію з 18.07.2016 року. Позивач звернулась з заявою на ім`я ректора університету про виплату їй грошової допомоги в розмірі 6 місячних посадових окладів, однак листом Сумського державного університету від 02.08.2016 року їй було повідомлено, з тих підстав, що порядок цих виплат не затверджено Кабінетом Міністрів України і кошти на ці виплати державним бюджетом на 2016 рік не передбачені.

Вважав, що її вимога ґрунтується на положенні національного законодавства і залежить від об`єктивних умов - наявності необхідного стажу наукової роботи та вихід на пенсію з посади наукового (науково-педагогічного) працівника. Оскільки такі умови наявні, вважає, що має право отримати грошову допомогу. Просив стягнути з Сумського державного університету на користь ОСОБА_1 грошову допомогу при виході на пенсію в розмірі шести місячних посадових окладів.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Сумського державного університету на користь ОСОБА_1 грошову допомогу у зв`язку з виходом на пенсію в сумі 38910 грн.

Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

В апеляційній скарзі Сумський державний університет, посилаючись на порушення норм процесуального права, невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що Сумський державний університет є державною установою вищої освіти, будь-які видатки якої фінансуються з державного бюджету України. Порядок здійснення видатків встановлюється бюджетним законодавством, основу якого складають Бюджетний кодекс України та Закон України про Державний бюджет України на відповідний рік. Тому у даній справі, крім законодавства про освіту, слід керуватися бюджетним законодавством, зокрема Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», саме коли позивач вийшла на пенсію. Проте, при розгляді справи, суд керувався лише нормами, які регулюють державні гарантії працівників, і не взяв до уваги вимоги законодавчих норм, які регулюють порядок реалізації цих гарантій. Внаслідок чого ухваленим рішенням фактично допущено додержання вимог одних норм права, шляхом порушення інших.

Право позивача, яка у 2016 році вийшла на наукову пенсію, на отримання грошової допомоги порушив Кабінет Міністрів України, який у порушення вимог п.11 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» не визначив коштів та механізму виконання цього обов`язку держави. Вважає, що у даному спорі відповідальність за відновлення права позивача несе саме Кабінет Міністрів України. У зв`язку з тим, що механізму виплати та коштів на неї бюджетом не передбачено, право вимагати виплати коштів у позивача не виникло.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 - адвокат Климов К.В., заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що вимога позивача ґрунтується на ч.12 ст. 37 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) та Постанови КМУ № 257 від 04.03.2004 року «Про затвердження переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників установ, організацій, підприємств, вищих навчальних закладів, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність". Вважає, що у позивача наявні об`єктивні умови та право для отримання грошової допомоги в розмірі шести місячних окладів при виході на пенсію з посади наукового працівника Сумського державного університету. Держава запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію, інакше всі негативні наслідки відсутності такого механізму покладаються на державу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 01 вересня 1999 року прийнята на посаду асистента кафедри бухгалтерського обліку та аудиту Української академії банківської справи.

01 вересня 2000 року у зв`язку з реорганізацією структури академії переведена старшим викладачем кафедри економічної кібернетики.

02 вересня 2002 року переведена на посаду старшого викладача кафедри бухгалтерського обліку та аудиту.

11 грудня 2002 року їй присуджено науковий ступінь кандидата економічних наук.

01 вересня 2003 року переведена на посаду доцента кафедри бухгалтерського обліку та (звітності) аудиту. Присвоєно вчене звання доцента.

06 травня 2016 року Українську академію банківської справи (зміна назви 28.04.2005р., 22.06.2007р., 01.09.2015р.) реорганізовано шляхом приєднання її до Сумського державного університету. Переміщено на посаду доцента кафедри бухгалтерського обліку і аудиту навчально-наукового інституту бізнес-технологій «УАБС» Сумського державного університету.

Згідно наказу Сумського державного університету №1093-ІІ від 08 липня 2016 року, ОСОБА_1 , доцента кафедри бухгалтерського обліку і аудиту навчально-наукового інституту бізнес-технологій «УАБС», звільнено з посади 18 липня 2016 року за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з виходом на наукову пенсію (а.с.6, 27).

18 липня 2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату їй грошової допомоги у розмірі 6 місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат як це передбачено ч.12 ст.37 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» (в редакції, яка діяла на час звернення), але в задоволенні її заяви було відмовлено з посиланням на п.11 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», яким передбачено, що така виплата здійснюється в порядку і розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів. В той же час, Кабінетом Міністрів України такий порядок не було розроблено і кошти на зазначені виплати державним бюджетом на 2016 рік передбачені не були (а.с.28).

Згідно довідки виданої відповідачем заробітна плата ОСОБА_1 на дату звільнення складала: посадовий оклад - 4053,00 грн, надбавка за вислугу років 20% - 810,60 грн, доплата за науковий ступінь кандидата наук 15% - 607,95 грн, доплата за вчене звання доцента 25% - 1013,25 грн, а всього 6484,80 грн. (а.с. 46).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент виникнення спору на позивача розповсюджувалася дія ч.12 ст.37 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», тому вимоги про стягнення грошової допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на наукову пенсію підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного:

Частиною 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Відповідно до ч.1 п. 12 ст. 37 ЗУ «Про наукову і науково-технічну діяльність» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), під час виходу на пенсію з посади наукового (науково-педагогічного) працівника відповідно до цього Закону науковому (науково-педагогічному) працівнику виплачується грошова допомога в розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат, за наявності стажу роботи на посадах, зазначених у переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників установ, організацій, підприємств, університетів, академій, інститутів, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до цієї статті, затвердженому Кабінетом Міністрів України, не менш як: для чоловіків - 12,5 року; для жінок - 10 років.

Встановивши, що при звільненні у 2016 році у зв`язку з виходом на наукову пенсію, позивачу не була виплачена грошова допомога у розмірі 6 окладів відповідно до ч.12 ст.37 ЗУ «Про наукову і науково-технічну діяльність», суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов та визначив розмір грошової допомоги у розмірі 38910 грн.

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем тримісячного строку при зверненні з позовом до суду як це передбачено ч.1 ст.233 КЗпП України.

Так, у частині другій статті 2 Закону України від 24 березня 1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» передбачено, що додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 цього Закону).

Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Так, частиною першою зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом з тим у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Таким чином, колегія суддів вважає, що грошова допомога, виплата якої передбачена ч.12 ст.37 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», входить до системи оплати праці осіб, які виходять на пенсію з посади наукового (науково-педагогічного) працівника, а тому звернення до суду з вимогами про зобов`язання її виплатити не обмежується будь-яким строком.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для виплати зазначеної грошової допомоги , у зв`язку із відсутністю державного фінансування на ці виплати.

У рішенні від 8 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).

Таким чином, оскільки позивач, під час виходу на пенсію з посади наукового (науково-педагогічного) працівника мала 10-річний стаж роботи на посадах, зазначених у переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників, установ, організацій, підприємств, університетів, академій, інститутів, тому вона мала законні сподівання на отримання грошової допомоги, виплата якої передбачена ч.12 ст.37 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність».

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Враховуючи те, що справа є незначної складності, вона є малозначною (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Сумського державного університету залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складене 11 січня 2020 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

І. В. Орлов