Справа № 461/6846/19
Провадження № 2/461/235/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2020 року

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Фролової Л.Д.,

за участі:

секретаря судового засідання Збожної О.Р.,

представників позивача ОСОБА_1 О.В., ОСОБА_2 В.Д.,

розглянувши у судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Європейського банку реконструкції та розвитку про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Галицького районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до Європейського банку реконструкції та розвитку про стягнення коштів.

Відповідачем у справі є Європейський банку реконструкції та розвитку (далі - ЄБРР), місцезнаходження якого є Велика Британія, м. Лондон, One Exchange Square EC2A 2 JN.

При визначенні підсудності даного спору позивач у позові зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» ЄБРР є особою, яка підлягає юрисдикції судів України лише в межах міжнародних договорів, ратифікованих Україною. Згідно статті 46 Угоди про заснування ЄБРР відповідач на території України має свої представництва (установи), зокрема у м. Львові за адресою: вул. Дудаєва, 20. Розділом 2.04. Договору від 04 червня 2008 року встановлено право на подання цивільного позову на території України, якщо такий позов випливає зі здійснення ЄБРР своїх повноважень з гарантування зобов`язань. Оскільки даний позов випливає з порушення ЄБРР гарантування свого зобов`язання щодо прозорості діяльності у частині реалізації механізму оскарження рішень Програми ІQ energy, а також з порушення зобов`язання ЄБРР, яке виникло на підставі ч. 1 ст. 1148 ЦК України, позивач звернувся із вказаним позовом за місцем знаходження представництва відповідача у м. Львові.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та вказали, що такі підлягають задоволенню Галицьким районним судом м. Львова.

Відповідач свого представника до суду не направив. Відповідно до ч. 10 ст. 128 ЦПК України судова повістка відповідачу направлялася за місцезнаходженням його представництва. Суд ухвалив проводити розгляд справи без участі представника відповідача на підставі наявних у справі документів.

Заслухавши думку представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Положеннями ч. 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється, зокрема, у формі, коли хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою.

У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Відтак, на цивільні справи з іноземним елементом поширюються як загальні, так і спеціальні правила підсудності.

Норми статей ЦПК України передбачають загальну, територіальну та виключну підсудність. У той же час Закон України «Про міжнародне приватне право» (статті 75-77) передбачає договірну, загальну, альтернативну та виключну підсудність.

Зокрема, статтею 76 цього Закону визначені підстави визначення підсудності справ судам України та зазначено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:

1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;

2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача;

3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;

4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;

5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;

6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;

7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;

8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;

9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;

10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;

11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України;

12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 76 цього Закону між Урядом України та Європейським Банком Реконструкції та Розвитку укладений договір, в якому передбачено підсудність цивільних позовів до ЄБРР.

Відповідно до розділу 2.04. пункту /б/ договору між Урядом України та Європейським Банком Реконструкції та Розвитку про співробітництво та діяльність Постійного Представництва ЄБРР в Україні від 12 червня 2007 року, ратифікованого Верховною Радою України, в рамках своєї офіційної діяльності Банк користуватиметься імунітетом від юрисдикції на території України, за винятком випадків, до яких такий імунітет не застосовується: стосовно цивільних позовів, що випливають зі здійснення ним своїх повноважень із запозичення грошей, гарантування зобов`язань і купівлі, продажу або гарантії продажу будь-яких цінних паперів.

Позивач, посилаючись на розділ 2.04. договору, зазначає, що даний позов випливає зі здійснення ЄБРР своїх повноважень з гарантування зобов`язань, тому банк не користується імунітетом від юрисдикції на території України.

Однак, суд не погоджується з такою позицією сторони позивача з огляду на наступне.

Відповідно до норм Цивільного кодексу України гарантуванням зобов`язань є види забезпечення виконання зобов`язання, які перелічені у ст. 546 ЦК України.

Так, згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

За таких обставин, на підставі аналізу законодавчих норм, суд приходить до висновку, що даний позов не випливає із гарантування зобов`язань, тому відповідач користується імунітетом від юрисдикції на території України.

До іноземної держави, її дипломатичних представництв і консульських установ застосовується судовий імунітет, тобто іноземна держава як суверенний суб`єкт міжнародного права користується імунітетом від цивільної та адміністративної юрисдикції України.

Таким чином, до іноземної держави, а рівно і міжнародної структури ЄБРР, не може бути пред`явлений позов, вона не може бути відповідачем, до неї не може бути застосоване забезпечення позову шляхом звернення стягнення на її майно, що знаходиться на території іншої держави.

Отже, судовий імунітет іноземної держави означає непідсудність її суду іншої держави (Віденська конвенція від 18 квітня 1961 року про дипломатичні зносини та Віденська конвенція від 24 квітня 1963 року про консульські зносини). Україна підтримує правило абсолютного імунітету, закріпленого у нормах її цивільного процесуального законодавства.

Більше того, до адресу суду надійшов лист з Міністерства закордонних справ України № 202/17-140-3216 від 29 жовтня 2019 року, в якому зазначено, що до МЗС України надійшла нота від Європейського Банку Реконструкції та Розвитку від 04 жовтня 2019 № 11-03-4-09.103, в якій повідомляється, що банк підтверджує, що не має наміру відмовлятись від жодних імунітетів та привілеїв, якими користується ЄБРР та його керуючі, директори, директори-альтерни, посадові особи, співробітники та експерти. У ноті зазначено, що ЄБРР є міжнародною фінансовою установою, яка створена та діє відповідно до угоди про заснування Європейського банку реконструкції та розвитку від 29 травня 1990 року, стороною якої є Україна. На території України ЄБРР здійснює свою діяльність відповідно до договору між Урядом України та Європейським Банком Реконструкції та Розвитку про співробітництво та діяльність Постійного Представництва ЄБРР в Україні від 12 червня 2007 року. Згідно зі статтею 2 згаданого Договору, який є частиною національного законодавства України, у межах своєї офіційної діяльності ЄБРР та Постійне Представництво ЄБРР в Україні користуються імунітетами.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, спір з приводу стягнення коштів з Європейського банку реконструкції та розвитку не підсудний судам України.

Таким чином, дана цивільна справа є такою, що не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства судами на території України, тому суд дійшов висновку, що провадження у справі необхідно закрити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, ст. ст. 258-261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Європейського банку реконструкції та розвитку про стягнення коштів.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.Д. Фролова