Номер провадження: 22-ц/813/3180/20
Номер справи місцевого суду: 509/2222/19
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д.М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про захист прав споживача, визнання недійсним рішення та стягнення моральної шкоди, на рішенняОвідіопольського районного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Гандзій Д.М. 29 жовтня 2019 року у смт. Овідіополь Одеської області, -

встановила:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в подальшому неодноразово зменшував свої позовні вимоги, та в остаточній редакції позову від 18 жовтня 2019 р. просив суд визнати недійсним рішення № 44 від 25 листопада 2016 р. Технічної комісії при управлінні з контролю та промислового водокористування ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» та стягнути з відповідачів на свою користь моральну шкоду у розмірі 2 000 грн., мотивуючи це порушенням з боку відповідачів своїх прав споживача послуг, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів», а саме, застосування до нього з боку відповідачів норм та правил, які не застосовуються до фізичних осіб, та порушення оскаржуваним рішенням відповідачем умов договору про надання послуг централізованого водопостачання № 414/4 від 25 червня 2012 р., який є дійсним на сьогодні, та спричиненням позивачу, у зв`язку із цим, моральної шкоди, яку останній оцінив у 2000 грн.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуваному рішенню № 44 від 25 листопада 2016 р. Технічної комісії при управлінні з контролю та промислового водокористування ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» правова оцінка в іншій справі не надавалась, а мала бути надана у межах розгляду цієї справи. У разі задоволення позовних вимог апелянта, а саме - визнання недійсним вказаного рішення № 44, постало би питання про піддання сумніву справедливості і законності рішень судів першої та апеляційної інстанцій у справі №509/1793/18 стосовно стягнення з ОСОБА_1 , на яке посилається суд у даній справі.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Стаття 509 ЦК України передбачає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтями 525,526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Статтями 627-629 ЦК України визначено , що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до приписів ст.ст. 901-903 ЦК України - за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Статтями 4,6 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної"; 4-1) обслуговування державною мовою відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної"; 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).

Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів.

Згідно із ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Якщо істотні недоліки було виявлено в роботі (послузі), виконаній з матеріалу споживача, споживач має право вимагати на свій вибір або виконання її з такого ж матеріалу виконавця, або розірвання договору і відшкодування збитків. Зазначені вимоги можуть бути пред`явлені споживачем протягом строків, передбачених нормативно-правовими актами та нормативними документами, умовами договору, а в разі відсутності таких строків - протягом десяти років.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів цивільної справи №509/1793/18 вбачається, що рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 30 серпня 2018 р., залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 11 квітня 2019 р., яка не була оскаржена ОСОБА_1 у касаційному порядку, - позов ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання було задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» заборгованість за послуги водопостачання у розмірі 7 746,77 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762 грн.

Судами двох інстанцій було встановлено і надано правову оцінку тому факту, що 25 червня 2012 р. між позивачем та відповідачами - філією «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» був укладений договір про надання послуг централізованого водопостачання № 414/4, відповідно п.7.4 якого, він діє з моменту укладення до 31 грудня 2015 р. Також, згідно умов договору, в частині надання послуг водопостачання та водовідведення договір вважається продовженим на наступні 5 років, якщо за місяць до його припинення сторони не дійдуть згоди внести зміни або припинити його дію (а.с. 8-10).

Отже, беручи до уваги той факт, що будь-якої домовленості між сторонами про припинення дії Договору в обумовлені договором терміни не було, суд дійшов вірного висновку про те, що вказаний Договір є діючим до сьогодні та таким, який підлягає виконанню.

Згідно п. 2.1 Договору, сторони зобов`язуються керуватись діючими Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Мінжилокомунгоспу від 27 червня 2008 р. № 190 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2008 р. За №936/15627 та іншими нормативними актами прийнятими у встановленому законом порядку.

При чому, п.п. 5.10, 5.13 Правил № 190 встановлено, що засоби обліку в місцях їх приєднання до трубопроводів повинні бути опломбовані представником виробника і захищені від несанкціонованого втручання в їх роботу, яке може порушити достовірний облік кількості отриманої води. Засувки на обвідних лініях повинні бути опломбовані виробником. Споживач забезпечує захист приміщень, де розташовані вузли обліку, від ґрунтових, талих і дощових вод та інших шкідливих впливів, утримує зазначені приміщення в належному стані; не допускає доступу сторонніх осіб і забезпечує доступ представників виробника до засобів обліку, водопровідних пристроїв та обладнання.

Так, відповідно п. 5.14 Правил - усі засоби обліку в обумовлені законодавством строки підлягають періодичній повірці.

Відповідно до умов Розділу 2.4 Договору, споживач ОСОБА_1 зобов`язується утримувати в належному технічно справному стані водопровідно-каналізаційні мережі, прилади та пристрої, обладнання та споруди, що знаходяться у нього на балансі , забезпечити належний санітарно-технічний стан приміщень водомірних вузлів, а також збереження і цілісність запірної арматури, контрольно-вимірювальних приладів, приладів обліку води, пломб, в тому числі дроту та інших знаків, встановлених робітниками виробника і держстандарту на прилади обліку води, трубопровід, фланцеві та штуцерні з`єднання, запірну арматуру, забезпечити безпечний та свободний доступ представникам ТОВ «Інфокс» для перевірки технічного стану внутрішніх систем водного господарства, зняття показників приладів обліку води, відбору проб питної води, своєчасно та в повному обсязі виконувати приписи постачальника послуг та т.і.

З матеріалів справи вбачається, що 16 листопада 2016 р. представником відповідачів - філії «Інфоксводоканал» здійснено перевірку системи водопостачання позивача на об`єкті, за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якої, у присутності ОСОБА_1 було встановлено та зафіксовано факт відсутності пломби держповірки на водолічильнику ЛК-20 №1011970, чим були порушені умови Договору та п. 5.18 Правил №190.

По результатам перевірки був складений акт від 16 листопада 2016р. № 6108 з фотофіксацією даного порушення, який був особисто підписаний ОСОБА_1 без заперечень. На засіданні технічної комісії від 25 листопада 2016 р., у зв`язку з порушенням п. 5.18 Правил № 190, було вирішено здійснити розрахунок відповідно до вимог п.п. 3.3, 3.4 Правил № 190 (а.с. 11).

Згідно п. 5.18 Правил № 190, споживач відповідає за цілісність та збереження засобів обліку, пломб і деталей пломбування, встановлених представниками територіальних органів Держспоживстандарту та виробником в місцях з`єднань засобів обліку, запірної арматури, манометра та іншого обладнання вузла обліку незалежно від місця його розташування. Знімати засоби обліку, здійснювати будь-які заміни їх частин або зміни положення на водомірному вузлі, де їх встановлено, знімати пломби, накладені органами Держспоживстандарту або виробником, має право лише виробник або споживач за дозволом виробника. У разі самовільних дій споживач сплачує витрату води згідно з пунктами 3.3, 3.4 цих Правил.

Відповідно до п. 3.3, 3.4 Правил № 190, у разі безоблікового водокористування виробник виконує розрахунок витрат води за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу. Розрахунковий період при безобліковому водокористуванні встановлюється з дня початку такого користування. Якщо термін початку безоблікового водокористування виявити неможливо, розрахунковий період становить один місяць.

Так, згідно п.п 3.3, 3.4 Правил № 190, борг ОСОБА_1 , який становить - 7746,77грн., був розрахований за формулою: 1056,57 м3/міс. х 24 години х 7,332 грн. = 7 746,77грн., де: 1056,57 м3/міс. - пропускна здатність труби діаметром 20 мм при швидкості руху води в ній 2 м/с та дії її повним перерізом впродовж одного місяця; 7,332грн. (з ПДВ) - тариф на послуги водопостачання, чинний в період з 02 серпня 2016 р. до 27 липня 2017р. відповідно до Постанови НКРЕКП №1141 від 16 червня 2016р. із змінами. Лист від 01 грудня 2016р. №11716 ВК15 з даним розрахунком та вимогою сплатити борг направлено ОСОБА_1 поштою (а.с. 12-14).

В остаточній редакції позовних вимог від 18 жовтня 2019 р. ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним рішення № 44 від 25 листопада 2016 р. Технічної комісії при управлінні з контролю та промислового водокористування ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» та стягнути з відповідачів на свою користь моральну шкоду у розмірі 2000 грн., мотивуючи це у своїх письмових поясненнях, вказуючи про порушення з боку відповідачів своїх прав споживача послуг, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів», а саме, застосування до нього з боку відповідачів норм та правил, які не застосовуються до фізичних осіб та порушення оскаржуваним рішенням відповідачів умов договору про надання послуг централізованого водопостачання № 414/4 від 25 червня 2012 р., який є дійсним на сьогодні та спричиненням йому, у зв`язку із цим, моральної шкоди, яку останній оцінив у 2000 грн. (а.с. 107-108).

Однак, як вірно вказано у рішенні суду першої інстанції, вказані доводи позивача не доводять його правову позицію, а зводяться лише до переоцінки доказів у даній справі, в той час як належну правову оцінкутаким доказам вже було надано у межах розгляду цивільної справи №509/1793/18, а саме, надано оцінку правомірності і законності оскаржуваного ОСОБА_1 рішення відповідачів № 44 від 25 листопада 2016 р. Технічної комісії при управлінні з контролю та промислового водокористування ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», на підставі якого та згідно Правил № 190 був законно нарахований борг ОСОБА_1 перед ТОВ «Інфокс» у розмірі 7 746,77 грн., від сплати якого ухиляється ОСОБА_1 , не зважаючи на дійсний і не розірваний договір № 414/4 від 25 червня 2012 р., який ОСОБА_1 не оскаржується і є чинним на сьогодні.

Будь-яких переконливих документальних, достовірних, належних та допустимих доказів, передбачених ст.ст. 76-83 ЦПК України з приводу своєї правової позиції позивачем ОСОБА_1 судам першої та апеляційної інстанцій не надано.

При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що у мотивувальних частинах обох рішень у справі №509/1793/18 був достовірно встановлений факт порушення споживачем ОСОБА_1 Правил водокористування, а тому у ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» були законні підстави для нарахування збитків у розмірі 7 746,77 грн.

Що стосується вимог позивача про стягнення на його користь моральної шкоди, до суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що будь-яких підстав щодо стягнення моральної шкоди, яка взагалі не передбачена умовами договору про надання послуг централізованого водопостачання на користь боржника ОСОБА_1 , у суду не було з огляду на обставини, описані вище.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність і необґрунтованість позовних вимог, в задоволенні яких суд вірно відмовив у повному обсязі.

Безпідставним є посилання ОСОБА_1 у апеляційній скарзі на те, що у разі задоволення позовних вимог апелянта, а саме - визнання недійсним вказаного рішення № 44, постало би питання про піддання сумніву справедливості і законності рішень судів першої та апеляційної інстанцій у справі №509/1793/18 стосовно стягнення з ОСОБА_1 , на яке посилається суд у даній справі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить до висновку, що доводи позовної заяви та апеляційної скарги зводяться до незгоди апелянта із судовими рішеннями, постановленими судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді цивільної справи №509/1793/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання, і вказане не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, ухваленого у межах розгляду даної справи, та задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

У разі незгоди ОСОБА_1 зі вказаними судовими рішеннями, апелянт не позбавлений був права оскаржити їх у касаційному порядку, чого останнім зроблено не було.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 жовтня 2019 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2020 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе