Постанова

Іменем України

21 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 2-6618/10

провадження № 61-8890св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну та касаційну скарги, - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 червня 2010 року у складі судді Лисяк Г. І. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 27 травня 2020 року у складі колегії суддів: П'єнти І. В., Корніюк А. П., Талалай О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Позовна заява мотивована тим, що 16 січня 2008 року між ним та ОСОБА_2 укладений договір позики, відповідно до умов якого надав останній 15 000 дол. США на власні потреби, а ОСОБА_2 зобов`язалась грошові кошти повернути на його вимогу не пізніше

01 жовтня 2008 року.

Про одержання вказаної суми вона написала йому розписку.

23 квітня 2008 року він додатково надав ОСОБА_2 в позику

20 000 дол. США на строк до 23 травня 2008 року, про що вона також написала розписку.

Зазначає, що відповідач на його неодноразові звернення про повернення отриманих в позику коштів не відповідає, вказані кошти не повертає.

Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просив суд стягнути

з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договорами позики від 16 січня 2008 року у розмірі 15 000 дол. США та від 23 квітня 2008 року

у 20 000 дол. США, а всього 35 000 дол. США.

Крім того, ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову,

в якій просив накласти арешт на належні відповідачу об`єкти нерухомого майна в сумі позовних вимог.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 22 червня 2010 року, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на належну ОСОБА_2 квартиру

АДРЕСА_1 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що між сторонами виник майновий спір, відповідач є власником спірного майна, а саме квартири

АДРЕСА_1 , невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 27 травня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 червня 2010 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки іж сторонами виник спір, який має майновий характер, без забезпечення позову може бути утруднено виконання можливого рішення суду, тому суд першої інстанції обґрунтовано забезпечив позов зазначеним способом.

При цьому судом зазначено, що наявність арешту спірного майна не порушувало пріоритетного права АТ «Укоопспілка» на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки на час постановлення ухвали судом першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2020 року до Верховного Суду, ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 03 липня 2020 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

У липні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції належним чином не встановлено фактичні обставини справи та залишено поза увагою інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням заходів забезпечення позову.

Зазначає, що судом першої інстанції накладено заборону відчуження квартири уже за наявності відповідної заборони, що була накладена на підставі договору іпотеки, чим порушено її права, оскільки вона є правонаступником у вищевказаних правовідносинах та іпотекодержателем квартири, шляхом накладення арешту на яку забезпечено позов.

Також зазначає, що рішення судів попередніх інстанцій суперечать висновкам викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 03 квітня 2019 року у справі № 755/5072/17 та постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі

№ 338/1118/16-ц та від 19 листопада 2019 року у справі № 686/560/17-ц.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідачу на праві приватної власності належить ряд об`єктів нерухомого майна, які відповідач почала відчужувати з метою невиконання своїх зобов`язань за договорами позики.

Відповідно до частин першої та третьої статті 151 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення ухвали судом першої інстанції), суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 152 ЦПК України в редакції, чинній на час постановлення ухвали судом першої інстанції), позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім цього, як роз`яснено Верховним Судом України у пункті 10 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, а відповідач фактично не позбавлений користуватись спірним майном за винятком відчуження такого.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності

і процесуальної рівноправності сторін.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову, враховуючи їх співмірність із заявленими вимогами, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири є достатнім та співмірним видом забезпечення позову у цій справі.

Отже, висновки судів відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 352 ЦПК України (в редакції, чинній на час подачі апеляційної скарги), учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції повністю або частково. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 13 грудня 2006 року між ОСОБА_2 та ПАТ «АБ «Укоопспілка» укладений договір про надання кредиту № 2 та кредитний договір № 3 від 22 червня 2007 року, за яким остання отримала кредитні кошти.

Для забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором 25 червня 2007 року між ОСОБА_2 та АБ «Укоопспілка» укладений договір іпотеки за реєстровим номером 6383, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала в іпотеку банку належну їй квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 85-89).

13 лютого 2019 року між ПАТ «АБ «Укоопспілка» та ТОВ «Креді Фінанс Актив» було укладений договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого банк відступив новому кредитору належні банку майнові права до ОСОБА_2 за кредитними договорами (а.с. 101-104).

13 лютого 2019 року між ПАТ «АБ «Укоопспілка» та ТОВ «Креді Фінанс Актив» укладений договір купівлі-продажу майнових прав, які виникли або можуть виникнути в майбутньому та які включають право вимоги до боржників, які виникли за укладеними кредитними договорами, зокрема

з ОСОБА_2 (а.с. 99-100).

14 лютого 2019 року на підставі договору про відступлення прав за іпотечним договором ПАТ «АБ «Укоопспілка» відступило ТОВ «Креді Фінанс Актив» права за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області Гусєвою Л. В. 25 червня 2007 року за реєстровим номером 6383 (а.с. 90-91).

24 вересня 2019 року між ТОВ «Креді Фінанс Актив» та ОСОБА_3 укладений договори № 1 та № 2 про відступлення права вимоги, за умовами яких кредитор відступив новому кредитору, а новий кредитор набув належні кредиторові майнові права до боржника ОСОБА_2 за кредитними договорами від 13 грудня 2006 року № 2 та від 22 червня 2007 року № 3

(а.с. 105-108).

Згідно з договором про відступлення права за іпотечним договором

від 24 вересня 2019 року ТОВ «Креді Фінанс Актив» відступило ОСОБА_3 і права за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області Гусєвою Л. В. 25 червня 2007 року за реєстровим номером 6383 (а.с. 92).

Зазначені зміни були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек (а.с. 93).

Згідно з частиною сьомою статті 3 Закону України «Про іпотеку», пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

У пункті 1.4 договору іпотеки від 25 червня 2007 року сторони погодили, що у випадку невиконання іпотекодавцем положень кредитних договорів, іпотекодержатель має право отримувати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами

в повному обсязі вимог.

Ураховуючи зазначене, правильним є висновок апеляційного суду про те, що оскарження ОСОБА_3 , яка не брала участі у справі, ухвали про забезпечення позову, якою накладено арешт на належне відповідачу майно, через неможливість на даний час нею, як новим кредитором, звернути стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку на підставі іпотечного договору (державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем) не є належним способом захисту її цивільних прав. Разом з тим, заявник, який вважає, що його майнові права як нового іпотекодержателя порушені, не позбавлений можливості звернутися до суду за захистом своїх прав з позовом в порядку цивільного судочинства.

Аргументи заявника про те, що оскаржуваними судовими рішеннями не враховано інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів забезпечення позову, а також те, що вжиття цих заходів спричинить збитки заявнику - ОСОБА_3 , як іпотекодержателю, та у подальшому унеможливить звернення стягнення на іпотечне майно, на правильність висновків судів не впливають.

Вжиті заходи забезпечення позову у даному випадку спрямовані виключно на обмеження суб`єктивних прав відповідача, як власника нерухомого майна, щодо вчинення дій з можливого його відчуження на період вирішення спору.

При цьому суті іпотеки як виду забезпечення такі заходи не змінюють.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив з того, що між сторонами існує спір та у разі задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відчуження на вказане майно може утруднити виконання рішення суду, тому що вказане майно зареєстроване за відповідачем та може бути відчужене ним до вирішення спору по суті.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Посилання в касаційній скарзі на те, що рішення судів попередніх інстанцій суперечать висновкам викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 755/5072/17 та постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 травня

2018 року у справі № 338/1118/16-ц та від 19 листопада 2019 року у справі № 686/560/17-ц не заслуговують на увагу, оскільки у справах встановлені різні фактичні обставини.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає

у касаційній скарзі заявник.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 22 червня 2010 року та постанову Хмельницького апеляційного суду

від 27 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк