Справа № 392/7/20
Провадження № 2/392/353/20
У Х В А Л А
08 січня 2020 року Суддя Маловисківського районного суду Кіровоградської області Кавун Т.В. розглянувши заяву позивача про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
ВСТАНОВИВ:
08.01.2020 року позивач звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя.
08.01.2020 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на транспортні засоби належні ОСОБА_2 , а саме: автомобіль марки «ЗИЛ-431410» державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіль марки «ГАЗ-66» державний номерний знак НОМЕР_2 .
Обгрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач зазначає, що відповідач по справі відмовляється у добровільному порядку поділити спільне майно та вважає, що спільне майно, а саме транспортні засоби які були придбані у шлюбі є його особистою власністю, тому у позивача виникли підстави побоюватись, що така позиція відповідача може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Дослідивши матеріали справи та подану заяву, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.
Згідно із ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Відповідно до ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Правова природа арешту майна, вчиненого у зв`язку із провадженням в цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним, при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.
Шляхом аналізу інституту забезпечення позову суд доходить висновку, що підставою для його застосування є не будь-яке, а саме обгрунтоване припущення заявника вважати, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Крім того, посилання позивача на те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, грунтується на припущеннях, адже заява не містить відповідних доказів з цього приводу.
Тобто, дане твердження позивача є надуманим, а забезпечення позову є передчасною дією.
Обгрунтування заяви про забезпечення позову, на даний час, не підтверджені доказами і не встановлюють обставин, якими законодавець визначає можливість вжиття заходів забезпечення позову.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України,
Відмовити в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Суддя Т.В. Кавун