ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1835/20 Справа № 174/518/19 Суддя у 1-й інстанції - Борцова А. А. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія»

на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2019 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» про стягнення заробітної плати,-

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно безстрокового договору, укладеного між ним та відповідачем, він працює на підприємстві інженером-конструктором ІІ категорії відділу головного механіка збагачувального виробництва.

Згідно наказу по ПАТ «ОГХК» філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» від 24.05.2016 року № 123 «Про простій ОСОБА_1 », йому з 25.05.2016 року, встановлений простій за місцем його роботи, не з його вини, з оплатою простою у розмірі 2/3 встановленого йому окладу. Таким чином, щомісячно починаючи з 25.05.2016 року і до цього часу, йому не оплачується 1/3 частка його окладу.

Вважає, що відповідачем безпідставно оплачується його час простою на виробництві з розрахунку 66 відсотків від його окладу замість 100 відсотків, за період з травня 2016 року до цього часу, з огляду на те що п.3.17 та п.3.18 колективного договору на 2015-2016 роки (який діє з 2015 року і до цього часу), укладеного між адміністрацією та трудовим колективом філії «ВГМК» ПАТ «ОГХК» передбачено, що час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку 100 відсотків його тарифної ставки, встановленого працівнику розряду (окладу), якщо працівник письмово не відмовлявся від його переведення на час простою за основною або іншою професією (посадою), не протипоказаною йому за станом здоров`я. Тобто відповідач прийняв на себе обов`язок сплачувати своїм працівникам заробітну плату за час простою в розмірі 100 відсотків від їх розрядів, окладів, якщо вони письмово не відмовляються від переводу на час простою на іншу роботу, не протипоказану їм за станом здоров`я. Таким чином, для того щоб відповідачу не застосовувати норму колективного договору в частині оплати простою працівника в розмірі 100% його окладу, необхідно дві умови, по перше, щоб працівник, письмово відмовився від переходу на іншу роботу, по-друге, щоб така робота не була протипоказана йому за станом здоров`я. В свою чергу, він жодного разу письмово не відмовлявся від переходу на іншу роботу на час простою, а навпаки, коли він 15.12.2016 року погодився бути переведеним на час простою на посаду експерта технічного з промислової безпеки лабораторії технічної діагностики служби головного механіка, яка була йому запропонована відповідачем, відповідач йому своїм листом від 22.12.2016 року № 01-32/198 відмовив у переводі на вищезазначену посаду. Таким чином, відповідачем були порушені умови діючих колективних договорів у філії «ВГМК», стосовно розміру виплат заробітної плати за час простою не з вини працівника і відповідно відповідач систематично не доплачував йому 1/3 частку його заробітної плати кожного місяця з травня 2016 року по теперішній час. При цьому рішенням Вільногірського міського суду від 29.11.2018 року у справі № 174/612/18 за його позовом до відповідача про стягнення заробітної плати невиплаченої відповідачем під час простою, була визнана неправомірною виплата йому відповідачем заробітної плати за час простою в розмірі 2/3 частин його посадового окладу, замість 100% посадового окладу в період з травня 2016 року по червень 2018 року та стягнуто на його користь недоплачену заробітну плату за цей період в розмірі 44 247,96 грн.

Однак з липня 2018 року і по цей час, відповідач продовжує виплачувати йому заробітну плату на час простою в розмірі 2/3 частини його посадового окладу, порушуючи тим його право на отримання заробітної плати.

Тому просив стягнути з відповідача на його користь не виплачену заробітну плату в період з липня 2018 року по травень 2019 року в загальному розмірі 24 615,88 грн, яка складається з 1/3 частин невиплачених заробітних плат за липень 2018 року - 2 070,83 грн, за серпень 2018 року - 2 130,00 грн, вересень 2018 р. - 2 289,75 грн, за жовтень 2018 року - 972,37 грн., листопад 2018 року - 2 120,92 грн, грудень 2018 року - 2 183,92 грн, січень 2019 р. - 2 510,71 грн, лютий 2019 року - 2 401,91 грн, березень 2019 року - 2 461,23 грн, квітень 2019 року - 2 519,08 грн, травень 2019 року - 2 955,16 грн.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» на користь ОСОБА_1 недоплачену йому заробітну плату за час простою в період з липня 2018 року по травень 2019 року в розмірі 15 814,77 грн без утриманням із зазначеної суми податків та інших обов`язкових платежів.

Не погодившись з таким рішенням та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права сторони звернулись з апеляційними скаргами.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на те, що судом першої інстанції невірно визначено розмір невиплаченої заробітної плати, просив рішення суду змінити в частині розміру стягнутої недоплаченої заробітної плати та стягнути на його користь 18 962,11 грн без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Відповідач в своїй апеляційній скарзі просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. Апеляційну скаргу відповідача обгрунтовано тим, що філією «ВГМК» АТ «ОГХК» для збереження зайнятості позивача йому неодноразово пропонувалось переведення на іншу посаду, однак він жодного разу не погодився та умисно не надавав письмової згоди чи незгоди.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просив залишити її без задоволення.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторін не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 наказом директора філії «ВГМК» ДП «ОГХК» від 24.05.2016 року за № 123, встановлено простій, у зв`язку з не наданням ним згоди на переведення на іншу роботу, початок простою з 25.05.2016 року до усунення причин та умов, які спричинили відсутність роботи. Визначено місце простою - навчальний клас № 2 на другому поверсі в будівлі «Відділ технічного навчання», за графіком роботи № 1 «Однозмінна робота, з 40 годинним п`ятиденний робочим тижнем, тривалістю щоденної роботи 8 годин, із двома вихідними днями (субота та неділя). Оплата часу під час простою встановлена на підставі листків простою в розмірі двох третин установленого окладу (а.с. 41,42).

Простій позивачу встановлено відповідно до службової записки від 20.05.2016 року за вих. № 03-01/528 про відсутність обсягів робіт, після проведеного скорочення чисельності працівників ЗВ, роботу яку раніше виконував інженер-конструктор ІІ категорії відділу головного механіка збагачувального виробництва ОСОБА_1 (а саме: розробка робочої документації, виконання компонувальних креслень, виконання необхідних розрахунків, конструювання деталей, вузлів та простих деталей), виконують за необхідності, майстри з ремонту устаткування старші та механік ВГМ ЗВ (ескізи простих вузлів та деталей) та працівників проектно-конструкторського відділу управління комбінату (виконання компонувальних креслень, необхідних розрахунків, розробка робочої документації та ін.). Роботи виконуються без затримки, якісно і в строк (а.с. 37).

На підставі службової записки, 23.05.2016 року комісією у складі шести осіб складено акт про встановлення простою позивачу і запропоновано з 24.05.2016 року до усунення причин та умов, що спричини відсутність роботи, встановити простій (а.с.38).

В листі від 23.05.2016 року № 01-19/2880, позивачу запропоновано перейти до одного з підрозділів філії за запропонованими професіями, у зв`язку з відсутність роботи та можливості виконання ним попередніх посадових обов`язків, на підставі акту про встановлення простою (а.с. 39).

Актом від 24.05.2016 року підтверджується той факт, що ОСОБА_1 оголошено лист № 01-19/2880 від 23.05.2016 року з пропозиціями про переведення його на іншу роботу на період простою та зазначено, що ОСОБА_1 усно надав відповідь про свою незгоду на переведення його на запропоновані робочі місця з метою запобігання простою (а.с. 40).

Відповідно до рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26.09.2016 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні його позову до державного підприємства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», третя особа - первинна профспілка «Свободу Праці» державного підприємства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» про скасування наказу про простій (а.с. 43-46).

Відповідно до наказу директора філії «ВГМК» ДП «ОГХК» від 31.10.2016 року за № 314 «Про зміни штатного розпису посад службовців та скорочення штату працівників збагачувального виробництва», з 05.01.2017 року виключено з штатного розпису посад службовців збагачувального виробництва посаду інженера конструктора ІІ категорії відділу головного механіка в кількості однієї штатної одиниці (а.с.115).

На підтвердження неодноразового звернення адміністрації підприємства до позивача ОСОБА_1 , з пропозиціями перейти з одного підрозділів філії за запропонованими професіями, відповідачем надані листи адресовані та вручені позивачу у період з 19.08.16 року по 10.05.2019 року (а.с.47-108).

Листом від 03.11.2016 року ОСОБА_1 , був попереджений про наступне вивільнення та надані списки вакантних штатних одиниць на 03.11.2016 року у відповідності з професією, кваліфікацією або спеціальністю (а.с.109-114).

Своєю заявою від 15.12.2016 року ОСОБА_1 дав згоду на переведення на іншу посаду експерта технічного промислової безпеки лабораторії технічної діагностики (а.с.116).

Відповідно до копії листа від 22.12.2016 р. № 01-32/198, за підписом директора філії, «ВГМК» ДП «ОГХК повідомляє позивача, про неможливість задоволення його заяви про переведення на посаду експерта технічного з промислової безпеки лабораторії технічної діагностики служби головного механіка, оскільки ця посада виключена із штатного розпису та останньому рекомендовано розглянути списки вакантних робочих посад та обрати посаду з урахування його освіти, навичок та досвіду роботи, кваліфікаційним вимогам (а.с.117).

Згідно довідки про доходи № 1426 від 05.06.2019 р., розмір виплаченої заробітної плати ОСОБА_1 в період з липня 2018 року по травень 2019 року становить - 93 479,79 грн(а.с.12).

Згідно детального контррозрахунку заробітної плати ОСОБА_1 № 2020 від 16.07.2019 року за періоди з липня 2018 р. по травень 2019 р., наданого відповідачем, загальна кількість годин простою за цей період складає 1482,25 год., що дорівнює нарахованій заробітній платі за період простою в розмірі 94 787,40 грн з розрахунку 2/3 окладу та 114 636,34 грн за період простою з розрахунку 100% окладу. Різниця між нарахуваннями складає 19 848,94 грн (а.с. 118).

Відповідно до рішення Вільногірського міського суду від 29.11.2018 року задоволено позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» про стягнення заробітної плати та стягнуто з відповідача недоплачену йому заробітну плату за час простою за період з травня 2016 року по червень 2018 року в загальному розмірі 44 247,96 грн (а.с. 3-7) та постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.03.2019 року зазначене рішення залишено без змін, а апеляційна скарга ПАТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія без задоволення (а.с. 8-11)

Статтею 34 КЗпП України, передбачено, що простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що у справах за позовами про оплату простою необхідно виходити як із правил ст.113 КЗпП України, так і з відповідних норм інших актів законодавства, маючи на увазі, зокрема, що оплата часу простою не з вини працівника у розмірі не нижче двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду ставиться у залежність від повідомлення ним про початок простою власника або уповноважений ним орган (бригадира, майстра, інших службових осіб) у тому разі, коли не йдеться про простій певного структурного підрозділу чи всього підприємства.

Згідно ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 01.07.1993 року за № 3356-X-II, умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод. Забороняється включати до трудових договорів умови, що погіршують становище працівників порівняно з чинним законодавством, колективними договорами та угодами.

Як встановлено судом, на філії «ВГМК» АТ «ОГХК» діє Колективний договір на 2015-2016 роки, який є внутрішнім нормативним документом відповідача і його положення є обов`язковими для даного підприємства та працівників філії, та повинні враховуватись судом при вирішені трудового спору. Відповідно до його положень, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку 100 відсотків тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Вказане положення Колективного договору суттєво покращує становище працівника щодо оплати часу простою і не містить вимоги про обов`язковість попередження працівником власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб про початок простою, тому наявність або відсутність факту простою конкретного працівника не з його вини в даному випадку також не залежить від такого повідомлення.

Якщо простій виник не з вини працівника, то час простою необхідно оплачувати працівникам відповідно до ч. 1 ст. 113 КЗпП України з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

При цьому якщо у колективному договорі передбачено більший розмір оплати у разі простою, то така оплата здійснюється у розмірі, передбаченому колективним договором, оскільки при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Згідно п. 3.18 Колективного договору, у випадку письмової відмови працівника від його переведення на час простою за основною або іншою професією (посадою), не протипоказаною йому за станом здоров`я в цьому підрозділі чи до іншого, оплачувати час простою в розмірі двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду (окладу).

Оскільки позивачем не було надано письмової відмови від його переведення на час простою за основною або іншою професією (посадою), оплата часу простою мала здійснюватися з розрахунку 100 відсотків тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу), тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про стягнення з відповідача на користь позивача недоплаченої йому заробітної плати за час простою в період з липня 2018 року по травень 2019 року в розмірі 15 814,77 грн.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо незгоди з розміром стягнутої невиплаченої заробітної плати зводяться до переоцінки доказів та підлягають відхиленню, оскільки такий розмір судом визначено відповідно до наданого роботодавцем детального розрахунку заробітної плати ОСОБА_1 з урахуванням всіх отриманих ним виплат за період з липня 2018 року по травень 2019 року, при цьому позивачем надано лише перелік невиплачених сум без визначення їх походження та обчислення, тому суд першої інстанції, надавши належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, правильно визначив розмір суми до стягнення.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що позивачу неодноразово пропонувалось переведення на іншу посаду, однак він жодного разу не погодився, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно п. 3.18 Колективного договору, у випадку письмової відмови працівника від його переведення на час простою за основною або іншою професією (посадою), не протипоказаною йому за станом здоров`я в цьому підрозділі чи до іншого, оплачувати час простою в розмірі двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду (окладу). Проте,матеріали справи не містять відповідної письмової відмови позивача.

Посилання апеляційної скарги на те, що позивач умисно ухилявся від надання письмової відповіді на пропозиції відповідача не спростовують обов`язку роботодавця на отримання відмови від переведення працівника на час простою саме у письмовій формі, тому належних доказів в розумінні положень трудового законодавства на підтвердження наявності підстав для оплати часу простою в розмірі двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду (окладу) відповідачем не надано.

Таким чином, передбачених ст.376 ЦПК України, підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» - залишити без задоволення.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2019 року -залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова