Справа № 523/427/20
Провадження №2-о/523/79/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Аліна С.С.

при секретарі - Вовкович І.В.,

розглянувши в судовому засіданні матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И ЛА :

До суду надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до шести місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання та перебування з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2

- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 або контактувати з нами через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

- заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання та перебування, навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

- заборона особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , якщо ми за власним бажанням перебуваємо у місці, невідомому кривднику, переслідувати нас та в будь-який спосіб спілкуватися з нами.

- усунути перешкоди у користуванні майном, в якому є мої ОСОБА_1 та ОСОБА_3 особисті речі та документи які посвідчують наші особи та мої водійські права, що є об`єктом права спільної сумісної власності, а саме що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 03.07.2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, однак, з 15.12.2019р. сторони стали проживати окремо.

Як зазначає заявниця ОСОБА_1 в своїй заяві, ОСОБА_2 неодноразово погрожував їй фізичною розправою, під час спільного проживання з ОСОБА_2 останній постійно підіймав на неї руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав тілесних ушкоджень, побиття відбувалися на очах їхньої доньки.

Постійні побиття з боку ОСОБА_2 стали підставою розриву шлюбних відносин між сторонами, однак, ОСОБА_2 не залишає заявницю у спокої: переслідує ОСОБА_1 , вривається без дозволу по теперішньому місцю проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , погрожує матері заявниця, яка проживає також за даною адресою.

ОСОБА_2 не допускає заявницю ОСОБА_1 до їх спільного майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , заявниця не має змоги забрати свої особисті речі та речі доньки, а також документи, які посвідчують особу.

Заявниця ОСОБА_1 у судове засідання з`явилася, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання з`явився, заперечував проти задоволення заяви.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено про те, що 03.07.2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4).

За час шлюб у сторін народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5).

Судом встановлено про те, що до 15.12.2019р. сторони проживали разом в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

З матеріалів справи вбачається про те, що ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбачених ст. 173-2 КУпАП, що підтверджується постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 30.08.2019р. (а.с.6-7).

Судом встановлено, а також з матеріалів справи вбачається про те, що ОСОБА_2 неодноразово погрожував ОСОБА_1 фізичною розправою, під час спільного проживання ОСОБА_2 постійно підіймав на ОСОБА_1 руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав тілесних ушкоджень, побиття відбувалися на очах їхньої доньки. Постійні побиття з боку ОСОБА_2 стали підставою розриву шлюбних відносин між сторонами. Однак, ОСОБА_2 переслідує ОСОБА_1 , вривається без дозволу по теперішньому місцю проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , погрожує матері заявниця, яка проживає також за даною адресою, що підтверджується висновком обласного центру медико-соціальної реабілітації жертв насилля в сім`ї (а.с.8). Дані обставини, а саме побиття та конфлікти батьків негативно сказалися на психологічному стані дитини ОСОБА_3 , що підтверджується висновком з консультації дитячого психолога (а.с.9).

ОСОБА_2 не допускає заявницю ОСОБА_1 до їх спільного майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 ., тому заявниця не має змоги забрати свої особисті речі та речі доньки, а також документи, які посвідчують особу, тому заявниця була змушена звернутися до поліції з заявою, що підтверджується талоном-повідомлення єдиного обліку № 8250 (а.с.11).

Відповідності до п. 1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 7 частини 1 вказаної статті визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обовязків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» закріплено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обовязків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є обєктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби звязку особисто і через третіх осіб.

Крім того, пунктом 9 частини 1 вказаної статті визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з частиною 3 статті 26 вищевказаного Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Отже, необхідною правовою підставою для застосування щодо особи обмежувального припису є вчинення цією особою домашнього насильства та наявність достатніх ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення.

Оцінюючи надані заявником докази на підтвердження фактів вчинення щодо неї домашнього насильства заінтересованою особою, суд зазначає наступне.

На підтвердження вчинення ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 домашнього насильства заявницею надано докази, постанова суду.

За загальним правилом, закріпленим частиною 3 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, заявлені вимоги ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 13, 81, 263-265, 294, 350-6, 353 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - задовольнити частково.

Видати ОСОБА_1 обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до шести місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання та перебування з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

В решті вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано суддею 15.01.2020р.

Суддя Аліна С.С.