ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1688/20 Справа № 212/4552/19 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач-Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засідання в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гузєва Ігоря Григоровича та Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2019 року, ухваленого суддею Козловим Ю.В. у місті Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 26 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог, зазначив що перебуваючи в трудових відносинах з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на посаді механіка дільниці №5 шахти «Гвардійська», 11 вересня 2017 року близько о 17 год. 30 хвилин в результаті нещасного випадку, отримав виробничу травму. По факту нещасного випадку, було проведено перевірку, та складено акт №38-23 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 14 вересня 2017 року. Внаслідок отриманої травми, яка супроводжувались сильним фізичним болем, розладом функції лівої руки, проходив лікування, чим порушено звичний ритм його життя, спричинено моральні страждання розмір яких він оцінює в сумі 125190грн., які просить стягнути з відповідача, який не забезпечив безпечних умов труда.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на його користь у відшкодування моральної шкоди 10000 грн., без утримання податку з доходів фізичних осіб. Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір в сумі 61,38 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду представник позивача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутого на користь позивача та просить збільшити його розмір до заявленого у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості та справедливості. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано характер отриманого позивачем пошкодження здоров`я, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні йому для поліпшення стану.

Не погоджуючись із рішенням суду представник відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не встановлено факту спричинення позивачу моральної шкоди, відповідачем. В акті розслідування нещасного випадку зазначено причину його настання особиста необережність потерпілого. Крім того, представник відповідача вважає, що суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення моральної шкоди, не урахувавши відсутність у позивача втрати професійної працездатності. Розмір стягнутої моральної шкоди вважають значно завішеним, та недоведеним належними та допустимими доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача, ПАТ «Кривбасзалізрудком» просить апеляційну скаргу адвоката Гузева І.Г. залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, та поданого відзиву

за наявними матеріалами справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Матеріалами справи і судом встановлено, що 11.09.2017 року механік дільниці №5 шахти «Гвардійська» ПАТ "Кривбасзалізрудком" ОСОБА_1 отримавши індивідуальні ліхтарі та саморятівники, близько 15 годин 30 хвилин, спустився в шахту по стволу шахти «Гвардійська-1» на гор.1270м. О 17 год 30 хв. ОСОБА_1 необхідно було спуститись на гор. 1300м для огляду скреперної лебідки 30ЛС-2С по орту акумуляції 223 осі гор. 1300м. Під час пересування по нижній драбині драбинного ходу ВХП 223 осі гор. 1300/1283м ОСОБА_1 , знаходячись на передостанньому щаблі, не втримався та впав на підошву ніші ВХП 223 осі гор. 1300/1283м, з вимости 800 мм, вдарившись при цьому тулубом та головою о підошву виробки.

ОСОБА_3 , підійшовши до ніші ВХП 223 осі гор. 1300/1283м, побачив, що ОСОБА_1 лежить на підошві виробки, покликав ОСОБА_4 та разом надали першу допомогу та супроводили у підземний медпункт де надана перша долікарська допомога . Машиною міської швидкої допомоги його доставлено у КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» Дніпропетровської обласної ради».

ПАТ "Кривбасзалізрудком" проведено розслідування нещасного випадку, що стався 11 вересня 2017 року о 17 год 30 хв., за наслідками якого складено акт №38-23 форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом та Акт проведення розслідування нещасного випадку (а.с.7-10).

Відповідно вищевказаних актів, комісія вважає, що особою, чиї дії або бездіяльність призвели до нещасного випадку є: позивач ОСОБА_1 механік дільниці №5 шахти «Гвардійська» ПАТ «Кривбасзалізрудком», який під час пересування не був обережним, внаслідок чого впав та отримав травми тулуба і голови, чим порушив статтю 14 Закону України « Про охорону праці».

Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 , проходив стаціонарне лікування з 11 по 13 вересня 2017 року та з 14 вересня 2017 року амбулаторне лікування (а.с.16).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманою виробничою травмою під час нещасного випадку в період виконання потерпілим трудових обов`язків.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як видно з акту розслідування нещасного випадку№38-23 форми Н-1, він стався із позивачем 11 вересня 2017 року о 17 год 30 хв. під час виконання посадових обов`язків механіка дільниці №5 шахти «Гвардійська», отже пов`язаний безпосередньо із виробничим процесом у підземних умовах виробництва під час якої, ОСОБА_1 отримав виробничу травму у вигляді ЗЧМТ, струсу головного мозку, забію грудного відділу хребта.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Колегія суддів дійшла висновку, що позивач, через отримане ушкодження здоров`я, під час виконання трудових обов`язків має право на отримання компенсації моральної шкоди, оскільки переніс фізичний біль, душевні страждання від отриманих травм, що є підставою для її компенсації та спростовує твердження представника відповідача в апеляційній скарзі про відсутність права стягнення моральної шкоди, через відсутність втрати професійної працездатності.

Суд, першої інстанції на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманою виробничою травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчував біль, перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, внаслідок чого переносив моральні страждання від отриманої травми.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ушкодження здоров`я, виробнича травма, яка завдає позивачу фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не забезпечено надійних та безпечних умов виробничого процесу.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час його роботи на підприємстві відповідача, через отриману виробничу травму, необхідності лікування та відновлення стану здоров`я.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом врахований характер та тяжкість отриманої травми, враховано, що позивачу не встановлений відсоток втрати ним професійної працездатності, тривалість та тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У зв`язку з чим доводи апеляційних скарг, як представника позивача так і відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними, судом враховані при визначенні його розміру усі суттєві обставини справи.

Частиною 4 ст.367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Положеннями ч.13 ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, непередаючі справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює судовий збір.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Отже, з урахуванням положення, п.п.1 п.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,0 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року.

З огляду, на дату звернення позивача до суду у травні 2019 року, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн., виходячи з розрахунку (1921х0,4). Тому, рішення суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави підлягає зміні відповідно вимог п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, та збільшенню з 61,38 грн. до 768,40 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гузєва Ігоря Григоровича та Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2019 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судового збору змінити та збільшити з 61,38 грн. до 768,40 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 січня 2020 року.

Головуючий:

Судді: