Номер провадження: 22-ц/813/5772/20
Номер справи місцевого суду: 523/427/20
Головуючий у першій інстанції Аліна С.С.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря: Ющак А.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи,апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 січня 2020 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

встановив:

10 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , строком до шести місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання та перебування з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2

- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

- заборонити наближатися на визначену відстань до місця проживання та перебування, навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

- заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними.

- усунути перешкоди у користуванні майном, в якому є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 особисті речі та документи які посвідчують їх особи та її водійські права, що є об`єктом права спільної сумісної власності, а саме що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .

Свої вимоги заявниця обґрунтовувала тим, що 03.07.2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, однак, з 15.12.2019р. сторони стали проживати окремо.

Як зазначила заявниця ОСОБА_1 в своїй заяві, ОСОБА_2 неодноразово погрожував їй фізичною розправою, під час спільного проживання з ОСОБА_2 останній постійно підіймав на неї руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав тілесних ушкоджень, побиття відбувалися на очах їхньої доньки.

Постійні побиття з боку ОСОБА_2 стали підставою розриву шлюбних відносин між сторонами, однак, ОСОБА_2 не залишає заявницю у спокої: переслідує ОСОБА_1 , вривається без дозволу по теперішньому місцю проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , погрожує матері заявниці, яка проживає також за даною адресою.

ОСОБА_2 не допускає заявницю ОСОБА_1 до їх спільного майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , заявниця не має змоги забрати свої особисті речі та речі доньки, а також документи, які посвідчують особу.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 січня 2020 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису було задоволено частково.

Видано Тищенко В.С. обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , строком до шести місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

- заборонено ОСОБА_2 перебувати в місці проживання та перебування з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

В решті вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі заявниця ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 січня 2020 року, в частині відмови у задоволені вимог, та постановлення нового, про задоволення її заяви у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання, яке призначено на 16.12.2020 року, на 14.00 год., як то передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с. 69-72).

При цьому, колегія суддів враховує, що у відповідності до п.п. 1, 5 Розпорядження голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року, з наступними змінами (а.с.73), тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Оскільки жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання прийняти участь у справі особисто, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 24.12.2020 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що 03.07.2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4).

За час шлюбу сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5).

До 15.12.2019 року вказана сім`я проживали разом в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Обгрунтовуючи свою заяву, ОСОБА_1 посилалась на те, що ОСОБА_2 став грубо поводитись з нею і їх донькою, став вчиняти домашнє насильство в сім`ї, виражатись в присутності доньки нецензурною лайкою, погрожувати розправою.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 30.08.2019р. ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, тобто за вчинення домашнього насильства (а.с.6-7).

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції обгрунтовано встановив, що ОСОБА_2 неодноразово погрожував ОСОБА_1 фізичною розправою, під час спільного проживання ОСОБА_2 постійно підіймав на ОСОБА_1 руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав тілесних ушкоджень, побиття відбувалися на очах їхньої доньки. Постійні побиття з боку ОСОБА_2 стали підставою розриву шлюбних відносин між сторонами. Однак, ОСОБА_2 переслідує ОСОБА_1 , вривається без дозволу по теперішньому місцю проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , погрожує матері заявниці, яка проживає також за даною адресою, що підтверджується висновком обласного центру медико-соціальної реабілітації жертв насилля в сім`ї (а.с.8).

Крім того, дані обставини, а саме побиття та конфлікти батьків негативно сказалися на психологічному стані дитини ОСОБА_3 , що підтверджується висновком з консультації дитячого психолога (а.с.9).

Також заявниця посилалась на те, що ОСОБА_2 не допускає її до їх спільного майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , тому заявниця не має змоги забрати свої особисті речі та речі доньки, а також документи, які посвідчують особу, тому заявниця була змушена звернутися до поліції з заявою, що підтверджується талоном-повідомлення єдиного обліку № 8250 (а.с.12).

Вирішуючи дану заяву, суд виходив із того, що у відповідності до п. 1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст.55 Конституції України, а також статті 4 ЦПК України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Крім того, п.7 ч.1 вказаної статті визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Частиною 2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» закріплено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Також п.9 ч.1 вказаної статті визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

За змістом ч.3 ст. 26 вищевказаного Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Отже, необхідною правовою підставою для застосування щодо особи обмежувального припису є вчинення цією особою домашнього насильства та наявність достатніх ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення.

Таким чином, надаючи оцінку наданим заявницею доказам на підтвердження фактів вчинення щодо неї домашнього насильства заінтересованою особою, суд вирішив її заяву задовольнити частково та видати ОСОБА_1 обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , строком до шести місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання та перебування з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

В решті вимог заявниці ОСОБА_1 суд відмовив, при цьому жодним чином не обгрунтував свій висновок, в частині відмови в задоволенні заяви.

На думку колегії суддів, встановлений судом обмежувальний припис у відношенні ОСОБА_2 є недостатнім заходом, який вчиняється з метою захисту інтересів заявниці і її малолітньої доньки від домашнього насильства, здійснюючого ОСОБА_2 .

У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що окрім заборони ОСОБА_2 перебувати в місці проживання та перебування з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , слід також заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними, а також усунути перешкоди заявниці ОСОБА_1 в користуванні її особистими речами і речами її доньки ОСОБА_3 , які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 .

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 у забороні ОСОБА_2 наближатися на визначену відстань до місця проживання та перебування, навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою, так як заявниця не вказала, на яку відстань ОСОБА_2 суд має заборонити наближатися і яким чином.

Також не підлягають задоволенню вимоги заявниці про усунення перешкод у користуванні майном, в якому є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 документи які посвідчують їх особи та її водійські права, що є об`єктом права спільної сумісної власності, а саме що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що згідно інформаційної довідки, вказаний будинок належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с.14), при цьому заявниця ОСОБА_1 не надала суду доказів, що має право користування вказаним будинком і що він належить подружжю ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності, а також того, що в ньому перебувають документи, що посвідчують її особу, водійські права.

В свою чергу, заявниця ОСОБА_1 проживає і зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідною довідкою (а.с.27).

Тобто, зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що в решті рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 січня 2020 рокуслід залишити без змін.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду змінити, в частині відмови в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису та встановлення тимчасових обмежень ОСОБА_2 , та прийняти в цій частині постанову, якою окрім заборони ОСОБА_2 перебувати в місці проживання та перебування з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 :

- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

- заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними;

- усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні її особистими речами і речами її доньки ОСОБА_3 , які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 .

В решті рішення слід залишити без змін.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, а також враховуючи, що заявник апеляційної скарги звільнена від сплати судового збору, колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, за реквізитами Одеського апеляційного суду в сумі 630,60 грн. (840,8грн. грн. х 150%) х 0,5 частин від задоволених вимог апеляційної скарги.

Решту судового збору у сумі 630,60 грн. колегія суддів вважає за необхідне компенсувати Одеському апеляційному суду за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.2 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 січня 2020 року, змінити, в частині відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису і встановлення тимчасових обмеження ОСОБА_2 , та прийняти в цій частині постанову, якою окрім заборони ОСОБА_2 перебувати в місці проживання та перебування з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 :

- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

- заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними.

- усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні її особистими речами і речами її доньки ОСОБА_6 , які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 .

В решті рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 січня 2020 рокзалишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 630, 60 грн. (шістсот тридцять гривень 60 копійок), за наступними реквізитами Одеського апеляційного суду:

Отримувач коштів - УК у м.Одесі/Малиновськ. р-н/22030101

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38016923

Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП)

Код банку отримувача (МФО) - 899998

Рахунок отримувача - UA0015007

Код класифікації доходів бюджету 22030101

Призначення платежу - *;101.

Решту судового збору у сумі 630,60 грн. (шістсот тридцять гривень 60 копійок) компенсувати Одеському апеляційному суду за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра