Ухвала

22 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 212/1932/19

провадження № 61-18835ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І.,

розглянувши касаційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 20 листопада 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року, та касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, треті особи: слідчий слідчого відділу Саксаганського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління поліції у Дніпропетровській області Козохват Д. В., прокуратура Дніпропетровської області, про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, треті особи: слідчий слідчого відділу Саксаганського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління поліції у Дніпропетровській області Козохват Д. В., прокуратура Дніпропетровської області, про відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син - ОСОБА_2 . За фактом його смерті було порушено кримінальне провадження № 0002852 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України.

Вона вважала, що органи досудового розслідування тривалий час проводять розслідування факту смерті її сина та не встановлюють обставин його смерті, тривалий час не встановлено винних осіб, неодноразово безпідставно закривалось кримінальне провадження, постанови про закриття кримінального провадження скасовувались, у зв`язку з неналежним розслідуванням кримінального провадження, чим спричиняють їй моральні страждання, тому посилається на бездіяльність посадових осіб органу державної влади.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідачів в рахунок відшкодування моральної шкоди солідарно у розмірі 100 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 20 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з держави Україна - Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 50 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, прокуратури Дніпропетровської області задоволено частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 листопада 2019 року змінено.

Виключено з мотивувальної частини рішення суду посилання на статтю 1176 ЦК України, як на підставу для задоволення позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

16 грудня 2020 року Дніпропетровська обласна прокуратуразасобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 20 листопада 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року у вказаній вище справі, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

18 грудня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року у вказаній вище справі, в якій просила змінити оскаржувану додаткову постанову апеляційного суду.

Вивчивши касаційні скарги та додані до них матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційні скарги подані на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року (на час подання касаційної скарги) - 2 102 грн.

Ціна позову у цій справі становить 100 000 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100=210 200 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

У касаційній скарзі Дніпропетровська обласна прокуратуравказує на те, що формально дана справа може бути віднесена до малозначних справ, проте судом апеляційної інстанції застосовано норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, які мають істотне значення для правильного вирішення судами спору у цій справі, наявні підстави для касаційного оскарження судових рішень на підставі пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема, визначено перелік виключень за якими судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Однак, касаційна скарга Дніпропетровської обласної прокуратурине містить посилання на будь-який підпункт пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, авказані обставини у касаційній скарзі не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваного судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, оскільки Дніпропетровська обласна прокуратура та ОСОБА_1 подали касаційні скарги на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 20 листопада 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року, та касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, треті особи: слідчий слідчого відділу Саксаганського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління поліції у Дніпропетровській області Козохват Д. В., прокуратура Дніпропетровської області, про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

А. І. Грушицький