Справа № 449/260/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2020 р. м. Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Савчака А.В.,

секретаря Подусівської Л.В.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Перемишляни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , Бібрської міської ради Перемишлянського району про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, про скасування рішення державного реєстратора, про визнання права на звершення приватизації земельної ділянки-,

в с т а н о в и в :

03.03.2020 р. позивачі звернулись до суду з даним позовом.

Під час підготовчого судового засідання 06.08.2020 р. судом даний позов залишений без руху і надано позивачам строк для усунення недоліків позовної заяви (в частині правильного визначення відповідачів по справі).

17.07.2020 р. та 11.08.2020р. представником позивачів були подані заяви про уточнення позовних вимог, зокрема, в частині виключення з числа відповідачів Державного реєстратора ЦНАПу Перемишлянської районної державної адміністрації.

Позивачі просили:

- визнати рішення №63 від 23 лютого 2016 року 3-ї сесії 7-го скликання Великоглібовицької сільської ради Перемишлянського району (правонаступником якої є Бібрська міська рада) «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0.2476 га в селі Підмонастир Перемишлянського району і дану земельну ділянку передано у власність ОСОБА_3 (кадастровий номер :09:002:0115), - незаконним;

- скасувати рішення Державного реєстратора колишнього Перемишлянського районного управління юстиції Горбаля Тараса Богдановича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 29140276 від 07 квітня 2016 року на земельну ділянку кадастр ий номер №:09:002:0115 в кварталі індивідуальної житлової забудови в с. Підмонастир Перемишлянського району, урочище «На зрубі» за ОСОБА_3 .

- визнати за позивачами право на завершення приватизації на земельну ділянку № НОМЕР_1 в кварталі індивідуальної житлової забудови в с. Підмонастир Перемишлянського району урочище «На зрубі`в порядку спадкування після смерті нашої матері ОСОБА_6 та зареєструвати право власності на вищевказану земельну ділянку за ОСОБА_6 (померлою).

Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що їх батьку ОСОБА_7 , а після його смерті їх матері ОСОБА_6 надавався дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку в кварталі індивідуальної житлової забудови в с.Підмонастир урочище «На зрубі» на земельну ділянку № НОМЕР_1 (надалі - спірна земельна ділянка). Однак відповідачка (колишня дружина позивача ОСОБА_1 ) після смерті їх матері в 2014 році звернулась в Великоглібовецьку сільську раду з заявою для отримання спірної земельної ділянки у свою власність. В лютому 2016 року Великоглібовицька сільська рада прийняла рішення про надання їх у власність даної спірної земельної ділянки. 7 квітня 2016 року право власності на дану земельну ділянку було зареєстровано на відповідачку. Позивачі вважають, що після смерті матері вони як її спадкоємці мають право на завершення приватизації на вищезгадану земельну ділянку, оскільки, на їх думку, майнові права на таку земельну ділянку входять в склад спадщини їх матері ОСОБА_6 . Також позивачі вважають, що відповідачкою було порушено процедуру отримання у власність спірної земельної ділянки, оскільки, акт прийому-передачі межових знаків є підробленим.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивачів ОСОБА_2 свої позовні вимоги, викладені в уточнюючій позовні заяві від 10.08.2020 р., підтримали. Просили їх задоволити.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 проти позову заперечили. 11.06.2020 р. подали до суду відзив на позов (а.с.55-61). Вважали, що позивачі після смерті їх матері ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) мали б звернутись до Великоглібовицької сільскої ради з заявою про завершення процедури приватизації і лише після відмови їм у цьому вони мали б право звернутись з такими вимогами до суду. Так як їм мати померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а вони звернулись до суду лише у березні 2020 року, - тому строк позовної давності сплив, що само по собі є підставою для відмови у позові. Окрім того, відповідачка стверджує, що рішення про оформлення даної земельної ділянки на неї було нею прийняте з відома і погодження на це з боку позивачів. Відповідачка пройшла всі необхідні процедури для отримання даної земельної ділянки у власність. Оспорюване рішення Великоглібовицької сільської ради було прийняте останньою у спосіб в межах і у відповідності до наданих їй повноважень. Щодо підробки акту прийому-передачі межових знаків, - то відповідачка стверджує, що оформленням всіх документів займався її ще на той час чоловік (позивач) ОСОБА_1 (у 2015 році), який готував і надавав для виконавця проекту відведення земельної ділянки всі необхідні документи. Відповідачка та її представник також вважають, що жодних прав позивачів відповідачка не порушувала, оскільки, ні їх батько ні їх мати так і не отримали рішення про надання їм у власність спірної земельної ділянки. Рішення щодо надання батькові (а згодом матері) позивачів дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки ще не гарантує передачу такої земельної ділянки у майбутньому. Тому право на отримання такої земельної ділянки в порядку спадкування не може входити в склад спадщини.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 свої запере-чення проти позову підтримали, просили у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та правовідно-сини.

26 жовтня 2007 року Великоглібовицькою сільською радою було прийнято рішення №145 (а.с.13), яким ОСОБА_7 надано дозвіл на розробку проекту містобудівного обгрунтування земельної ділянки орієнтовної площі 0,25 га., яка занходиться в с.Підмонастир урочище «На зрубі» з метою надання йому у приватну власність для будівництва житлового будинку.

14 травня 2009 року Великоглібовицькою сільською радою було прийнято рішення №581 (а.с.14), яким ОСОБА_7 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки у власність площею 0,25 га. для будівництва індивідуального житлового будинку в кварталі індивідуальної житлової забудови в с.Підмонастир урочище «На зрубі» (земельна ділянка № НОМЕР_1 ).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер (див а.с.15).

14 листопада 2012 року Великоглібовицькою сільською радою було при-йнято рішення №572 (а.с.16), яким ОСОБА_6 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки у власність площею 0,25 га. для будівництва індивідуального житлового будинку в кварталі індивідуальної житлової забудови в с.Підмонастир урочище «На зрубі» (земельна ділянка № НОМЕР_1 ).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 померла (див. а.с.17).

Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом (а.с.18, 19) позивачі по справі є спадкоємцями майна ОСОБА_6 (зокрема, квартири право спільної часткової власності на яку було зареєстровано за позивачами - див. а.с. 27, 30). Факт видачі даних свідоцтв було внесено в Сподковий реєстр (а.с.33-36).

05 серпня 2014 року на підставі заяви (а.с.21) Великоглібовицькою сільською радою було прийнято рішення №950 (а.с.20), яким ОСОБА_3 (відповідачці) надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки у власність площею 0,25 га. для будівництва індивідуального житлового будинку в кварталі індивідуальної житлової забудови в с.Підмонастир урочище «На зрубі» (земельна ділянка № НОМЕР_1 ).

23 лютого 2016 року Великоглібовицькою сільською радою було прийнято рішення №63 (рішення, що оскаржується) (а.с.16), яким ОСОБА_3 затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у власність земельну ділянку площею 0.2476 га в селі Підмонастир Перемишлянського району кадастровий номер :09:002:0115.

З копії інформаційної довідки (а.с.24) вбачається, що 29.03.2016 року право власності на дану земельну ділянку було зареєстровано на відповідачку.

Позивачем надано суду копію акту прийому-передачі межових на зберігання від 03.05.2015р. (а.с.122). Слід зазначити, що в судовому засіданні позивач та його представник стверджували, що на момент складання даного акту позивачка ОСОБА_1 вже розлучилась і змінила прізвище на дівоче « ОСОБА_8 », а не як зазначено в акті « ОСОБА_9 ». Під час судового розгляду даної справи, представник відповідачки звернув увагу суду на те, що походження наданих позивачами копій документів є невідомим, що може свідчити про неналежність доказів. В судовому засіданні 17.09.2020 р. позивачам та їх представнику було надано час до наступного судового засідання, щоб надати суду належним чином засвідчені докази та визначитись з доцільністю призначення експертизи, про яку вони згадували в позовній заяві.

Позивачами також був наданий суду копія кадастрового плану спірної зе-мельної ділянки (а.с.22), наданого нібито сільською радою.

При цьому ні копія акту ні кадастрового плану належним чином не засвід-чені, на що звертав увагу представник відповідачки. Тому, на думку суду, такі докази є неналежними і судом братись до уваги не можуть.

В судовому засіданні 08.12.2020 р. позивач та його представник належним чином завірених копій документів так і не подали, з клопотанням про забезпечення доказів не звертались, як і не подали до суду належним чином оформленого клопотання про призначення експертизи.

Із свідоцтв про право власності та витягів з державного реєстру речових прав (а.с.25, 26, 28, 29) вбачається, що позивачам також належить на праві власності земельні ділянки в с.Підмонастир. Як підтвердив позивач ОСОБА_1 земельні ділянки позивачів є суміжними із спірною земельною ділянкою, надавались їм одночасно з наданням спірної земельної ділянки їх батьку.

Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження від 30 вересня 2019 року (а.с.31), позивачі звертались в лютому 2018 року в поліцію з приводу підроблення відповідачкою акту узгодження меж. Однак кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину передбаченого ч.1 ст.358 КК України (Підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів), - бо такий акт на думку слідчого не являється офіційним документом.

Згідно рішення Сихівського районного суду м.Львова від 17.11.2014 р. (а.с.32) позивачка після розлучення змінила прізвище « ОСОБА_9 » на дівоче « ОСОБА_8 ».

Відповідачкою надано суду рішення Сихівського районного суду м.Львова від 14.12.2016р. роздруковане з ЄДРСР (а.с.62) відповідно до якого було розірвано шлюб між двома особами (прізвища приховані). Оскільки сторони визнали в судовому засіданні, що дане рішення стосується саме їх і воно ніким з них не оскаржувалось, - суд вважатиме, що шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_3 було розірвано 25.12.2016р.

Позивачем ОСОБА_1 надано суду аудіозапис розмов між ним та відповідачкою, які стосуються спірної земельної ділянки, а також надано роздруківку таких звукозаписів. Окрім того, що даний запис підтверджує факт обіцянки відповідачки віддати спірну земельну ділянку «Олі» (з пояснень позивача «Оля» це його сестра і позивачка по справі) та «віддати» її позивачу ОСОБА_1 , - даний запис також підтверджує те, що позивачам було відомо щонайменше з 22.05.2016 року про те, що спірна земельна ділянка належить на праві власності відповідачці.

Оцінюючи надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до таких ви-сновків:

1. Твердження відповідачки про те, що оформленням спірної земельної ділянки займався колишній чоловік (позивач), - суд вважає не доведеними, оскільки, жодних підтверджень цього відповідачкою не було надано (зокрема, відсутня інформація про оформлення на позивача довіреності на представництво інтересів відповідачки).

2. Як вбачається з наданих самими позивачами документів, кожен з них вже скористався своїм правом на отримання безоплатно земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку (які є суміжними із спірною земельною ділянкою), - тому твердження позивачів про нібито порушення їх прав є безпідставними.

3. Позивачами та їх представником так і не було надано суду належно за-свідченої копії акту прийому-передачі межових знаків (з нібито підробленими підписами). Клопотанням про витребування такого акту (в порядку забезпечення доказів) до суду не надходило. Тому суд не може враховувати даний акт та надати йому належної правової оцінки під час ухвалення даного рішення. А з наданих позивачами доказів суд не має підстав вважати, що відповідачка набула право власності на спірну земельну ділянку неправомірно.

4. Відповідно до ст. 177, 178, 190 ЦК України майно та майнові права є одним із видів об`єктів цивільних прав, які можуть, в тому числі, переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування. Оскільки право власності на спірну земельну ділянку у батьків позивачів так і не виникло (державний акт їм не видавався, державна реєстрація права власності не здійснювалась), - тому в даному випадку можна говорити лише про майнові права на спірну земельну ділянку, які б позивачі могли успадкувати. Однак, на думку суду, майнове право на спірну земельну ділянку могло виникнути в матері позивачів (суб`єктивне право) лише після прийняття рішення Великоглібовицькою сільською радою про надання такої земельної ділянки їй у власність. Рішення Великоглібовицької сільської ради про надання дозволу матері позивачів на розробку проекту відведення земельної ділянки у власність, на думку суду, не тягне за собою виникнення будь-яких майнових прав як у особи на користь якої таке рішення прийняте так і у її спадкоємців. Дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки наданий матері позивачів, на думку суду, не входить до складу спадщини, передбаченої ст.1218 ЦК України. Окрім того, суд погоджується з позицією представника відповідачки в частині того, що після смерті батька позивачів їх мати не успадкувала його право на земельну ділянку (за аналогічних обставин), а все ж зверталась до сільської ради для надання їй до-зволу на розробку проекту відведення земельної ділянки.

5. Оскільки позивачі вже скористались своїм правом на отримання безо-платно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жит-лового будинку (у встановлених ЗК України нормах), - отримання будь-ким з них ще однієї земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку не відповідатиме нормам ЗК України. Тому, суд вважає, що надання спірної земельної ділянки відповідачці жодним чином не порушує права позивачів.

6. З наданих самим позивачем ОСОБА_1 аудіозаписів розмов з відповідачкою випливає, що він щонайменше з 22.05.2016 року знав про оформлення відповідачкою права власності на спірну земельну ділянку. Позивачі звернулись до суду 03.03.2020 р. Отже, трирічний строк позовної давності минув, а відповідач та її представник просили суд застосувати наслідки спливу такого строку передбачені ч.3 ст.267 ЦК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити як по суті позовних вимог так і на підставі ч.3 ст.267 ЦК України (у зв`язку зі спливом позовної давності).

Керуючись ст.ст. 177, 178, 190, ч.3 ст.267, 328 ЦК України, ст.121, 125, 126 ЗК України, ст. ст. 12, 81, 259, 263, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Перемишлянський районний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А. В. Савчак