Провадження № 2/337/566/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Хортицького районного суду міста Запоріжжя Бредун Дмитро Сергійович, розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвокатського бюро «Великанов та партнери» в особі керівника адвоката Великанова Микити Олександровича про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

Адвокатське бюро «Великанов та партнери» в особі керівника адвоката Великанова М.О. звернулося до суду з заявою, в якій просить вжити заходи забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків стягненням з останнього грошових коштів у розмірі 64 655,34 грн. шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, у розмірі, що відповідає сумі ціни позову і судових витрат позивача.

В обґрунтування заяви адвокат зазначив, що запропонований ним захід забезпечення позову необхідно вжити з метою виключення можливості істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду про задоволення позовних вимог та ефективного захисту прав позивача. Також зазначив, що відповідач офіційно не працює та добровільно відшкодовувати збитки не бажає.

Суддя, вивчивши заяву, дослідивши додані до неї документи в системному взаємозв`язку з заявленими позовними вимогами, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Водночас, як зазначено в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В порушення перелічених вимог закону заявником не конкретизовано, на яке саме «майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб» необхідно накласти арешт.

При цьому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», в тому числі щодо наявності даних, які можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема, про місцезнаходження майна боржника, за яким також визначатиметься місце виконання або підвідомчість виконавчого документу; реквізитів рахунків стягувача і боржника тощо.

В порушення встановленої п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України вимоги щодо належності відповідачеві майна, на яке планується накладення арешту, заявником в заяві не зазначено та до неї не додано жодного документу, що підтверджує наявність у приватній власності боржника ОСОБА_2 будь-якого майна та грошових коштів.

Водночас, позиція Верховного Суду України щодо інших осіб, у яких, як зазначає заявник в заяві, може знаходитися майно або грошові кошти відповідача, також викладена в п. 4 згаданої постанови, згідно якої, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, враховуючи зміст та обсяг заявлених позивачем позовних вимог, з урахуванням наданих ним на їх підтвердження доказів та відомостей щодо особи відповідача заявником не підтверджена наявність обґрунтованих підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

З урахуванням викладеного, за вказаних обставин заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 149-153, 157 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвокатського бюро «Великанов та партнери» в особі керівника адвоката Великанова Микити Олександровича про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Д.С. Бредун