Справа № 577/2841/19
Номер провадження 22-ц/816/791/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року м.Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Орлова І.В.,

суддів: Левченко Т.А., Собини О.І.,

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «Кредобанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 жовтня 2019 року (суддя Кравченко В.О., дата складання повного тексту рішення 28 жовтня 2019 року), -

в с т а н о в и в:

20 червня 2019 року Акціонерне товариство (АТ) «Кредобанк» (далі банк) звернулось до суду з позовом про стягнення з позивальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 кредитної заборгованості у загальному розмірі 191.368,86 гривень.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 23 червня 2015 року банк уклав з ОСОБА_1 кредитний договір № 5982.18.00.2329. 23 червня 2016 року з ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 5982.18.00.2329/S-1. За умовами кредитного договору позичальник отримав 155.766,62 гривень зі строком повернення до 22 червня 2022 року, а поручитель зобов`язалась у повному обсязі відповідати за зобов`язаннями позичальника. Позичальник своїх зобов`язань з щомісячного повернення кредиту та процентів не виконав, внаслідок чого станом на 21 травня 2019 року утворився борг на загальну суму 191.368,86 гривень, який складається: 127.257,02 гривен - борг по тілу кредиту, 39.814,86 гривень - борг по процентам, 21.239,78 гривень - пеня, 3.057,20 гривень - судові витрати.

Крім того, позивачем зазначено, що 08 лютого 2018 року на адресу позичальника була направлена досудова вимога про повернення 139.800,78 гривень боргу, який утворився станом на 08 лютого 2018 року, а 21 березня 2018 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на предмет застави - належний позичальнику транспортний засіб. Оскільки вищевказана кредитна заборгованість у добровільному порядку не погашена, тому позивач просив стягнути її з відповідачів у солідарному порядку.

28 жовтня 2019 року заочним рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Кредобанк» в солідарному порядку заборгованість, що утворилася станом на 21 травня 2019 року за Кредитним договором № 5982.18.00.2329 від 23 червня 2015 року у загальному розмірі 188.311,70 гривень. З кожного відповідача на користь АТ «Кредобанк» стягнуто по 1.406,30 гривень компенсації понесених банком судових витрат.

30 січня 202 року ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішеннязалишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування місцевим судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив заочне рішення від 28 жовтня 2019 року скасувати та зменшити суму стягнутої кредитної заборгованості зі 188.311,70 до 139.800,78 гривень. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що після пред`явлення 08 лютого 2018 року досудової вимоги про стягнення 139.800,78 гривень, банк вже не мав права збільшувати кредитну заборгованість, нараховуючи проценти та пеню.

В частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідачів 3.057,16 гривень заочне рішення від 28 жовтня 2019 року не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Кредобанк» просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Зазначає, що умовами кредитного договору передбачені випадки припинення нарахування процентів за користування кредитним коштами та комісій банку, а саме: до закінчення строку дії договору 22 червня 2022 року; до моменту звернення з позовом до суду з вимогою про дострокове погашення боргу; у випадку звернення до нотаріуса із заявою про звернення стягнення на заставне майно. При цьому, банк має право самостійно обирати, у якому з вказаних випадків буде припинено нарахування процентів по договору. Також зазначає, що банк припинив нараховувати проценти та комісії по договору з моменту подання позовної заяви у даній справі.

Відповідно до частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 23 червня 2015 року між ОСОБА_1 та АТ «Кредобанк» був укладений кредитний договір № 5982.18.00.2329, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 155.766,62 гривень зі строком повернення до 22 червня 2022 року та сплатою 19,99 % річних для придбання автомобіля «BYD» модель F-3, 2013 року випуску, кузов № НОМЕР_1 та для оплати страховки (а.с. 19-20).

Додатками до кредитного договору від 23 червня 2015 року № 5982.18.00.2329 сторони узгодили витрати, пов`язані з отриманням та обслуговуванням кредиту (а.с. 21), графік погашення заборгованості (а.с. 22), графік платежів з таблицею визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (а.с. 23, 24, 25-26).

23 червня 2015 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено договір застави майнових прав № 5982.18.00.2329/S-2, предметом якого є застава прав заставодавця на отримання автомобіля «BYD» модель F-3, 2013 року випуску, кузов № НОМЕР_1 за договором купівлі-продажу транспортного засобу № 005 від 11 червня 2015 року (а.с. 29).

22 липня 2015 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено договір застави автомобіля «BYD» модель F-3, 2013 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , заставною вартістю 123.403,00 гривень для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 23 червня 2015 року № 5982.18.00.2329 (а.с. 27-28).

Крім того, на забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 23 червня 2015 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №5982.18.00.2329/S-1, за умовами якого поручитель зобов`язалась перед банком відповідати за виконання позичальником зобов`язань в повному обсязі за кредитним договором від 23 червня 2015 року № 5982.18.00.2329 (а.с. 30).

Рухом коштів по рахунку ОСОБА_1 за період з 23 червня 2015 року по 21 травня 2019 року підтверджується перерахування банком на користь позичальника кредитних коштів, сплата комісій банку, страхових платежів, а також часткове повернення позичальником кредитних коштів, у тому числі сплата кредиту, процентів за користування кредитом, страхових внесків (а.с. 10-18).

Згідно з розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 23 червня 2015 року № 5982.18.00.2329 станом на 21 травня 2019 року становить 191.368,86 гривень та складається з 127.257,02 гривень боргу по тілу кредиту, 39.814,86 гривень боргу по процентам, 21.239,78 гривень пені та судових витрат на загальну суму 3057,20 гривень (а.с. 6-7).

08 лютого 2018 року АТ «Кредобанк» направило на адресу ОСОБА_1 досудову вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату процентів, комісій і штрафних санкцій протягом 30 днів з моменту отримання вимоги, але не пізніше 35 днів з моменту її надсилання, у розмірі 139.800,78 гривень, яка складається з 127.257,02 гривень боргу по кредиту (у тому числі 4866,33 гривень простроченого кредиту), 7.868,34 гривень прострочених процентів та 4.675,42 гривень пені (а.с. 32, 33).

Доказів повного або часткового погашення кредитної заборгованості відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у тому числі і за рахунок заставного майна, матеріали даної справи не містять.

Частково задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з того, що позичальником порушені умови кредитного договору щодо вчасного повернення кредиту, у добровільному порядку борг не повернуто, а тому відповідачі на підставі укладених з банком договорів та вимог чинного законодавства несуть солідарну відповідальність за прострочене зобов`язання, заборгованість по якому станом на 21 травня 2019 року становить 188.311,66 гривень та складається з 127257,02 гривень боргу по кредиту, 39814,86 гривень боргу по процентам та 21239,78 гривень пені. При цьому, суд першої інстанції відмовив у стягненні 3.057,20 гривень судових витрат, як включені банком до загальної суми боргу, проте які позивачем не обґрунтовані. Підтверджені письмовими доказами витрати по сплаті судового збору суд розподілив у порядку ст. 141 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції не може повністю погодитися з правильністю таких висновків місцевого суду з огляду на таке.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

За правилом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як зазначалось вище, сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов`язань за щомісячним погашенням платежів. За змістом апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 фактично визнає порушення ним умов кредитного договору стосовно вчасного повернення кредиту, оскільки визнає пред`явлену у досудовій вимозі банку кредитну заборгованість, яка виникла станом на 08 лютого 2018 року у розмірі 139.800,78 гривень.

Банк, скориставшись передбаченим п. 4.9 кредитного договору правом вимагати дострокове повернення кредиту, направив 08 лютого 2018 року позичальнику вимогу про дострокове повернення 127.257,02 гривень заборгованості по кредиту, 7.868,34 гривень боргу по відсотками за користування кредитом та 4.675,42 гривень пені, а всього банк вимагав повернути 139.800,78 гривень.

Як вже зазначалось, кредитна заборгованість повністю або частково відповідачами у справі не погашена. Заставне майно у рахунок погашення боргу не реалізоване.

Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, позивач відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому права нараховувати проценти за користування кредитом і пеню на визначених у кредитному договорі умовах банк після 08 лютого 2018 року вже не мав.

У такому разі положення абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Заборгованість ОСОБА_1 за користування кредитними коштами за Кредитним договором від 23 червня 2015 року станом на 08 лютого 2018 року (дата пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту) становила 139.800, 78 гривень, а саме: 127.257,02 гривень заборгованість по кредиту, 7868,34 гривень - борг по відсоткам за користування кредитом та пеня - 4. 675,42 гривень.

Зазначених обставин та вимог закону суд першої інстанції не врахував та дійшов помилкового висновку про задоволення вимог банку в частині стягнення 48.510,92 гривень (188311,70 гривень 139800,78 гривень) кредитної заборгованості, яка була безпідставно збільшена банком після пред`явлення вимоги про дострокове повернення боргу. Тому, рішення місцевого суду в цій частині на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат підлягає зміні. Оскільки позов задовольняється на 73%, тому позивачу за рахунок відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у дольовому порядку підлягає компенсації по 1047,74 гривень за розгляд справи в суді першої інстанції. За апеляційний розгляд справи ОСОБА_1 за рахунок АТ «Кредобанк» слід компенсувати 2.881,50 гривень витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати заочне рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 жовтня 2019 року в частині стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованості за відсотками і пенею по Кредитному договору № 5982.18.00.2329 від 23 червня 2015 року за період з 09 лютого 2018 року по 21 травня 2019 року у розмірі 48.510 (сорок вісім тисяч п`ятсот десять) гривень 92 копійки та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Стягнуту заочним рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 жовтня 2019 року з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) у солідарному порядку на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» () суму заборгованості по Кредитному договору № 5982.18.00.2329 від 23 червня 2015 року зменшити зі 188.311 (сто вісімдесят вісім тисяч триста одинадцять) 70 копійок до 139.800 (сто тридцять дев`ять тисяч вісімсот) гривень 78 копійок.

Змінити здійсненний заочним рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 жовтня 2019 року розподіл судових витрат. Зменшити стягнуті з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви з 1406 одна тисяча чотириста шість) гривень 30 копійок до 1047 (одна тисяча сорок сім) гривень 74 копійок з кожного з відповідачів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 2881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) гривень 50 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає. Дата складання повного тексту постанови - 30 квітня 2020 року.

Суддя-доповідач І.В.Орлов

Судді: Т.А.Левченко

О.І.Собина