Провадження № 22ц-824/9923/2020 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

23 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Поливач Л.Д.,-

розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 10 січня 2020 року про передачу справи на розгляд іншого суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 10 січня 2020 року справу передано для розгляду за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва на підставі п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційні скарги, в яких просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до Святошинського районного суду міста Києва, посилаючись на порушення місцевим судом норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційних скарг посилається зокрема на те, що місцевим судом не враховано Положення про порядок застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до якого при винесенні виправдувального вироку громадянин має право звернутися до суду, який розглядав справу по першій інстанції, із позовом про відшкодування шкоди, тому, на її думку, висновок суду про непідсудність справи Святошинському районному суду міста Києва не ґрунтується на вимогах Закону.

Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, своїм правом на подання відзиву не скористався.

Колегія суддів, вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, вважає необхідним її задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зокрема є зокрема неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач Державна казначейська служба України у м. Києві знаходиться у Шевченківському районі міста Києва, то спір має розглядатися за місцезнаходженням відповідача відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позаяк підстави для розгляду справи у Святошинського районному суді міста Києва за підсудністю відсутні.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася із позовом до ГУ Державної казначейської служби України, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду, заподіяну їй внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування і прокуратури.

Обґрунтовуючи позов, посилалася зокрема на те, що 12 січня 2015 року старшим слідчим СВ Святошинського РУ ГУ МВС України у м. Києві за погодженням старшого прокурора Прокуратури Святошинського району міста Києва складено повідомлення про підозру у кримінальному провадженні, яким повідомлено ОСОБА_1 про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3,4 ст. 190 КК України та у подальшому слідчим складено обвинувальний акт, який направлено до суду, однак вироком Святошинського районного суду міста Києва від 05 серпня 2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 січня 2018 року та постановою Верховного Суду від 14 травня 2019 року, ОСОБА_1 визнана невинуватою та виправдана у зв`язку із недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення, тому, на її думку, вона має право на відшкодування їй моральної шкоди, завданої незаконними діями правоохоронних органів.

Положеннями частин 1, 2, 7 статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України від 01 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Положеннями статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року, визначено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Частиною другою зазначеної статті встановлено, що у разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

З метою визначення порядку застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04.03.1996 року №6/5/3/41 затверджено Положення, п.6 якого встановлено, що суд, одночасно з копією виправдувального вироку, який набрав законної сили, направляє громадянинові повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.

Згідно з пунктами 11, 12 Положення для визначення розміру заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися: при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядовому порядку, - до суду, який розглядав справу по першій інстанції.

Приймаючи до уваги, що положення ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.

З аналізу положень статті 12 наведеного Закону вбачається, що саме суд, який ухвалив виправдувальний вирок, визначає розмір заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив унаслідок незаконних дій та які підлягають стягненню на його користь, і таке судове рішення може бути оскаржене до суду вищої інстанції відповідно до положень цивільного процесуального законодавства.

Таким чином, звертаючись до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органами досудового розслідування і прокуратури, ОСОБА_1 посилалася як на підставу своїх вимог на положення Закону України № 266/94-ВР та у відповідності до вимог Закону звернулася із цим позовом до Святошинського районного суду міста Києва, оскільки саме цей суд розглядав кримінальну справу як суд першої інстанції та постановив виправдувальний вирок щодо неї, чого місцевий суд не врахував та дійшов помилкового висновку про передачу справи на розгляд Шевченківському районному суду міста Києва на підставі п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг заслуговують на увагу, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню на підставі ст. 379 ЦПК України як така, що постановлена з недотриманням норм матеріального і процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 379 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 10 січня 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: