Єдиний унікальний номер справи 359/4435/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович, ОСОБА_1 , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що в жовтні 2007 року вона уклала з АКБСР «Укрсоцбанк» договір про надання відновлювальної кредитної лінії №405/126/07-І. За цим договором АКБСР «Укрсоцбанк» зобов`язався надати кредит в розмірі 37 500 доларів США, а позивач зобов`язалась щомісячно до 09 жовтня 2017 року повертати кредит по частинам та сплачувати проценти за користування ним в розмірі 13,5% річних. В той же день ОСОБА_2 уклала з АКБСР «Укрсоцбанк» іпотечний договір №04/І-755, за яким з метою забезпечення належного виконання грошових зобов`язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії позивач передав в іпотеку земельну ділянку площею 0,2344 га з кадастровим номером :01:004:0010 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташовується в с. Іванків Бориспільського району.

23 липня 2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №11041, про звернення стягнення на вказану земельну ділянку в рахунок погашення боргу за кредитним договором №405/126/07-І від 10 жовтня 2007 року в загальному розмірі 123 022, 46 грн., що складається зі строкової заборгованості по поверненню кредиту в розмірі 90 212 , 65 грн., строкової заборгованості по сплаті процентів в розмірі 272, 89 грн. та простроченої заборгованості по сплаті процентів в розмірі 32 536, 92 грн. При цьому позивач не отримувала від ПАТ «Укрсоцбанк» жодної вимоги про усунення порушень договору про надання відновлювальної кредитної лінії №405/126/07-І від 10 жовтня 2007 року. Ця обставина свідчить про те, що оспорюваний виконавчий напис був виданий з істотним порушенням закону. У зв`язку з наведеним позивач просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 23 липня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований в реєстрі за №11041.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду, третя особа - ОСОБА_1 направила апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для її вирішення, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовувала скаргу тим, що вирішуючи спір, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур щодо факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Позивачем не було належним чином доведено факт неотримання письмової вимоги про усунення порушень договору. Під час придбання земельної ділянки всі вимоги та правила щодо сплати коштів за майно на електронних торгах були дотриманні, відтак апелянт є добросовісним набувачем майна.

Позивач направив відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, а рішення суду - законним і обґрунтованим. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

За результатами розгляду справи колегія суддів апеляційного суду приходить до наступних висновків:

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що наведеним вимогам оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису було не дотримано вимоги п. 2.3. глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, щодо належного повідомлення іпотекодержателя про вимогу усунення порушень іпотекодавцем чи боржником. Зокрема суд зазначив, що повідомлення вважається надісланим, якщо на письмовому повідомленні є відмітка іпотекодавця про його отримання, що в даному випадку відсутнє.

Дана позиція не може бути прийнята апеляційним судом, оскільки у відповідності до положень п. 2.3. глави 16 розділу ІІ вищевказаного Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Таким чином повідомлення вважається надісланим не лише у разі наявності відмітки про його отримання, але й відмітки поштового відділення зв`язку про відправлення такого повідомлення. Як вбачається з матеріалів справи, повідомлення за місцем проживання ОСОБА_2 було направлено засобами поштового зв`язку, про що в реєстрі відправлень поштової кореспонденції № 435 міститься відмітка поштового відділення (а.с. 105, т.І). При цьому колегія суддів не може погодитися з позицією позивача з приводу того, що таке повідомлення було відправлено 23.08.2018 року, тобто через місяць після вчинення виконавчого напису. Незважаючи на те, що зазначена дата міститься в надрукованій частині реєстру поштових відправлень, з штампу відділення поштового зв`язку, який міститься на такому реєстрі, а також квитанції про його відправлення вбачалося, що фактично повідомлення було направлено 23.05.2018 року. Про дану обставину свідчить і той факт, що вказаний реєстр поштових відправлень було долучено до заяви про вчинення виконавчого напису поданої нотаріусу 23.07.2018 року, що було б неможливим у разі направлення такого повідомлення в серпні місяці. За таких умов колегія суддів зважає на те, що зазначена в реєстрі дата 23.08.2018 р. є помилковою, а фактично повідомлення було направлено на адресу позивача 23.05.2018 року, як про це зазначено на поштовому штампі реєстру. При цьому відповідно до вищевказаного положення (Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України) основоположним для вирішення питання про час відправлення вимоги є саме відмітка відділення поштового зв`язку.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що єдина обставина, яку суд першої інстанції поклав в основу оскаржуваного рішення, не відповідає вимогам закону та матеріалам справи, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення по суті спору.

Окрім зазначеної вище підстави позову в позовній заяві були вказані й інші обставини та доводи, якими позивач обґрунтовувала вимогу щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Зокрема позивач зазначала про:

1. вчинення виконавчого напису після спливу трьохрічного строку з дня настання терміну виконання зобов`язання.

2. відсутність безспірності вимог через ненадання первинних бухгалтерських документів та належного розвернутого розрахунку боргу;

3. нездійснення реєстрації в державному реєстрі про звернення стягнення на предмет обтяження .

Вказані посилання були оцінені апеляційним судом, за результатами чого колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав їх прийняття та задоволення позову на їх основі.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

З урахуванням наведених норм позивачем повинні були бути представленні належні докази існування тих обставин, якими він обґрунтовує позов. В той же час даний обов`язок виконано не було.

Зокрема, позивачем не було належним чином доведено обґрунтованості посилань щодо вчинення виконавчого напису поза межами трьохрічного строку від дня виконання зобов`язання.

У відповідності до положень п. 1.1.3 договору про надання відновлюваної кредитної лінії №405/126/07-1 від 10.10.2007 року кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом сторони визначили 09.10.2017 року включно (а.с.106-108, т.ІІ). За таких умов виконавчий напис було вчинено в межах трирічного строку від вказаної дати.

Позивач серед іншого звертає увагу на те, що відповідно до п. 4.4 кредитного договору у разі невиконання позичальником зобов`язання зі сплати кредиту та відсотків більш ніж 90 календарних днів поспіль, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився. Позивач стверджує про те, що постійна заборгованість за кредитом розпочалася ще у 2012 році. В той же час жодного документу на підтвердження даної обставини матеріали справи не містять. За таких умов наведені позивачем посилання відповідним чином підтверджені не були, відтак не можуть бути прийняті судом.

В ході розгляду справи позивач зазначав про відсутність належних документів з приводу наявності заборгованості у заявленому розмірі, зокрема первинних бухгалтерських документів та належного розрахунку боргу. Саме з цих підстав ним стверджувалося і про вчинення виконавчого напису при відсутності безспірності вимог банку. Посилався позивач при цьому і на ряд позицій Верховного Суду, зокрема позиції у справах №204/407/14-ц від 07 лютого 2018 року та №310/9293/15-ц від 23 січня 2018 року, відповідно до яких суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержаних нотаріусом формальних процедур та фактом подання стягувачем передбаченого переліку документів на підтвердження безспірності заборгованості боржника.

Дійсно, вказані правові позиції зазначають про те, що при вирішенні питання щодо спірності/безспірності вимог кредитора, суд має дослідити не лише факт подачі нотаріусу певного переліку документів, але й врахувати наявність необґрунтованого встановленого розміру заборгованості боржника. В той же час, питання щодо необґрунтованості вимог кредитора входить до предмету доказування у справах даної категорії, жодної презумпції з цього приводу законом не встановлено, відтак за загальним правилом, заявивши про неналежність заявленої банком суми заборгованості, позивач мав би довести обґрунтованість таких своїх тверджень, представивши до суду контр - розрахунки, докази, тощо.

Зважає колегія суддів і на те, що хоча за звичайним правилом зазначених вище відповідних доказів боржник може і не мати, в той же час процесуальним законом передбачена можливість для сторони ставити перед судом питання про витребування доказів від інших учасників чи третіх осіб, клопотати про забезпечення доказів, ініціювати проведення експертних досліджень, тощо. В даному випадку жодною із зазначених процедур позивач не скористався, фактично обмежившись лише голослівними твердженнями, які через свою недоведеність не можуть бути прийняті судом.

Не було представлено до суду і жодного доказу щодо нездійснення попередньої реєстрації у відповідному державному реєстрі відомостей щодо звернення стягнення на предмет обтяження, у зв`язку з чим такі твердження також не можуть бути прийняті судом.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що жодна з обставин, якими позивач обґрунтовувала свої вимоги, належним чином доведені не були, відтак такі вимоги не підлягають до задоволення саме через їх недоведеність. Окремо колегія суддів зважає і на те, що у відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначила ряд інших доводів та обставин, які не були заявлені в суді першої інстанції та не були предметом його розгляду, відтак у відповідності до положень ч. 6 ст. 367 ЦПК України не можуть бути предметом розгляду суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2020 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович, ОСОБА_1 , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 1 261 (одну тисячу двісті шістдесят одну) грн. 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько