Справа № 309/2447/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 грудня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді : Джуги С.Д.,

суддів: Фазикош Г.В., Бисаги Т.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Довгій Василь Іванович на ухвалу судді Хустського районного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2020 року у складі судді Сідей Я.Я., про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою судді Хустського районного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу повернуто позивачу.

Заперечуючи ухвалу суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Довгій В.І., подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати дану ухвалу та направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, оскільки така постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в суду першої інстанції не було правових підстав для повернення поданої позовної заяви, оскільки долучений до позовної заяви ордер, виданий на підставі укладеного з ОСОБА_1 договору про надання правової допомоги, є належним доказом права пред`являти позов та представляти його інтереси в суді.

Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (п.6 ч.1 ст.353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, представник ОСОБА_3 ,згідно ордеру про надання правничої допомоги від 28.09.2020 року, в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою судді Хустського районного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу повернуто з підстав передбачених п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України, оскільки позовну заяву від імені позивача про розірвання шлюбу підписано особою, яка не має права її підписувати.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із ч.3 ст.237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

За змістом ст. 238 ЦК України обсяг повноважень представника залежить від конкретної правової підстави виникнення правовідносин представництва.

Відповідно до положень ст.ст. 269, 291 ЦК України право на сім`ю є особистим немайновим правом фізичної особи, складовим елементом якого є: право на створення своєї сім`ї та право на вихід з неї, яке тісно пов`язано з фізичною особою.

Відповідно до ч.4 ст. 3 СК України сім`я створюється, зокрема на підставі шлюбу.

Сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст. 14 СК України).

За приписами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

В абзаці 2 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", роз`яснено, що сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного із подружжя або їх обох за довіреністю останніх, а правила ЦК України про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюються.

Аналіз вищенаведених норм права у їх сукупності свідчить, що право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу має лише один з подружжя та волевиявлення особи, щодо розірвання шлюбу є її індивідуальним бажанням, яке залежить від обставин, що склалися під час спільного проживання у шлюбі і має виражатися самостійно у певних діях, зокрема подання позову про розірвання шлюбу. Тобто, право на подачу позову про розірвання шлюбу є особистим правом подружжя, яке не підлягає передорученню.

Разом з тим заборона подання позовної заяви про розірвання шлюбу представником одного з подружжя, не виключає участі представника сторони у розгляді справи про розірвання шлюбу.

В даному випадку позовна заява була подана представником позивача адвокатом Довгій В.І., а не особисто одним із подружжя, зокрема позивачем ОСОБА_1 , що суперечить вищенаведеним вимогам закону.

У відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається у випадках: коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

З врахуванням наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для повернення позовної заяви.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вищенаведених висновків суду, ґрунтуються на невірному тлумаченні вищевказаних вимог закону, а тому не заслуговують на увагу.

Безпідставним є також посилання апелянта на постанову Закарпатського апеляційного суду від 31.01.2019 року у справі №309/1587/18, оскільки даною постановою скасовано ухвалу Хустського районного суду від 04.09.2018 року, якою залишено без розгляду позов про стягнення аліментів з підстав передбачених п.3.ч.1ст 257 ЦПК України (належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання), тобто з інших підстав, що не має жодного відношення до спірних правовідносин.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не має.

За таких обставин, апеляційну скаргу, відповідно до ст. 375 ЦПК України, слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Довгій Василь Іванович - залишити без задоволення.

Ухвалу судді Хустського районного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду

Повний текст судового рішення складено 23 грудня 2020 року .

Головуючий :

Судді :