Ухвала

23 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 234/16730/19

провадження № 61-15589 ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області у складі судді Кравченко О. Ю. від 22 квітня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду у складі колегії суддів: Мальованого Ю. М., Канурної О. Д., Корчистої О. І., від 16 вересня 2020 року за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк», товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про заміну сторони виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про заміну стягувачау справі № 2-849/11 публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк»), який 08 грудня 2011 року відступив право вимоги за кредитним договором від 27 липня 2006 року публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»). За результатами відкритих електронних торгів, між ПАТ «Дельта Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») укладено договір купівлі-продажу від 09 листопада 2018 року, за яким ПАТ «Дельта Банк» відступило право вимоги ТОВ «Вердикт Капітал», а останній 15 березня 2019 року відступив право вимоги ОСОБА_1 . Оскільки із відступленням права вимоги третім особам ПАТ «Кредитпромбанк» втратив право вимоги до боржника, просила замінити стягувача у справі за позовом ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 43 771,57 грн.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 22 квітня 2020 року, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного суду від 16 вересня 2020 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішеннята ухвалити нове, яким її заяву задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні вимог заяви, суди попередніх інстанцій безпідставно застосували вимоги статті 1054 ЦК України та дійшли помилкового висновку про неможливість відступлення права вимоги фізичній особі.

У заяві, доданої до касаційної скарги, заявник просить поновити строк на касаційне оскарження судових рішень посилаючись на те, що повний текст оскаржуваної постанови отримала поштою лише 22 вересня2020 року, що підтверджується відповідними доказами.

Заява про поновлення строку підлягає задоволенню, оскільки обставини, на які посилається заявник, свідчать про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням такого.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з частиною третьою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими особами є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

Зміст наведених норм права засвідчує, що фізична особа не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі послуги надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право (дозвіл) на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.

За договором від 15 березня 2019 року № 15/03-19 про відступлення прав вимоги, укладеним між ТОВ «Вердикт Капітал» та ОСОБА_1 , передбачена заміна кредитодавця, яким виступав банк, а у подальшому фінансова установа, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не має права надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права.

Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

З урахуванням вказаних обставин, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що у правовідносинах, які виникли між сторонами, заміна кредитора з фінансової установи на фізичну особу неможлива, отже, відсутні підстави і для процесуального правонаступництва.

При розгляді справи суди попередніх інстанцій врахували правову позицію, висловлену у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18).

Фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20).

Доводи касаційної скарги про те, суди попередніх інстанцій безпідставно застосували вимоги статті 1054 ЦК України та дійшли помилкового висновку про неможливість відступлення права вимоги фізичній особі є безпідставними та спростовуються вищевикладеним.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої та апеляційної інстанції стосовно установлених обставин справи, містять посилання на факти, які були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги та доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування положень статті 512, 1054 ЦК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

Керуючись статтею 390, частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 22 квітня 2020 року та постанови Донецького апеляційного суду від 16 вересня 2020 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 22 квітня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 16 вересня 2020 року за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк», товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про заміну сторони виконавчого провадження.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара