ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/4492/18 Номер провадження 22-ц/814/345/20Головуючий у 1-й інстанції Хіневич В. І. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Пікуля В.П., Триголова В.М.

при секретарі Ачкасовій О.Н.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача адвокат Стаханова М.В.

відповідач ОСОБА_2

представник відповідачів адвокат Бокатюк Ю.В.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 жовтня 2019 року, ухвалене суддею Хіневичем В.І., повний текст рішення складено - 01 листопада 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , Департаменту житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Комунального підприємства «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради Полтавської області, за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Кременчуцького нотаріального округу Спірідовича Василя Миколайовича, Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації про передачу житла у власність, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договір дарування житлового приміщення, про визнання реєстрації та вселення осіб в житлове приміщення протиправними та про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , Департаменту житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Комунального підприємства «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради Полтавської області за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Кременчуцького нотаріального округу Спірідовича Василя Миколайовича, Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації про передачу житла у власність, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договір дарування житлового приміщення, про визнання реєстрації та вселення осіб в житлове приміщення протиправними та про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Просила суд визнати незаконним та скасувати розпорядження № 7/4 від 13.02.2018 року КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради - про передачу в приватну власність одноособово ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 ; визнати незаконним та скасувати, видане 13.02.2018 року Управлінням житлово комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради, свідоцтво про право власності на житло, яким було визнано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за громадянкою ОСОБА_3 ; визнати недійсним, посвідчений 20 березня 2018 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідовичем В.М., договір дарування, за яким ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_2 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 ; визнати протиправними реєстрацію та вселення в квартиру АДРЕСА_1 громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ; визнати громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що з часу свого народження ІНФОРМАЦІЯ_1 по теперішній час вона постійно проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Також, з 28.11.1989 року вона зареєстрована як особа, що постійно проживає в зазначеному житловому приміщенні. У спірній квартирі, окрім неї, проживає та зареєстрована її рідна баба ОСОБА_3 . Заочним рішенням від 11.10.2017 року Крюківського районного суду міста Кременчука її, ОСОБА_1 , було визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1 . На підставі зазначеного судового рішення вона була 14 грудня 2017 року знята з реєстрації за місцем свого постійного проживання і фактично була позбавлена гарантованого їй законом права на житло. Дізнавшись про порушення свого права, вона звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду від 11.10.2017 року. За наслідками розгляду її заяви ухвалою від 20.04.2018 року Крюківського районного суду міста Кременчука заочне рішення від 11.10.2017 Крюківського районного суду міста Кременчука було скасоване. У подальшому рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука від 23 травня 2018 року та постановою Апеляційного суду Полтавської області від 07 серпня 2018 року у задоволенні позову про визнання її, ОСОБА_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 позивачу ОСОБА_3 було відмовлено. З урахуванням того, що судами було підтверджено її право на користування житловим приміщенням, 07.09.2018 року Крюківською районною адміністрацією виконавчого комітету Кременчуцької міської ради була поновлена її реєстрація у квартирі АДРЕСА_1 . Однак, у проміжок часу з дня неправомірного позбавлення її права на житло та зняття її з реєстрації у спірному приміщенні до поновлення її права на житло та поновлення реєстрації, недобросовісний відповідач та інші особи скористались зазначеним фактом та погіршили становище в частині порушення її прав на житло. Так, після зняття її з реєстрації у квартирі, таємно від неї її баба ОСОБА_3 звернулась до органу приватизації з заявою про приватизацію житла і 13.02.2018 року за № 7/4 КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради видало розпорядження про передачу у приватну власність одноособово ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 . На підставі зазначеного розпорядження 13.02.2018 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради видано свідоцтво про право власності на житло, яким визнано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за громадянкою ОСОБА_3 . Після отримання права власності на квартиру ОСОБА_3 подарувала цю квартиру своїй доньці ОСОБА_2 , про що ними 20 березня 2018 року укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідовичем В.М. та зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під № 25319305. Після отримання в результаті неправомірних дій ОСОБА_3 у свою власність квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 разом зі своєю донькою ОСОБА_4 вселилися в зазначену квартиру та зареєструвались як особи, які постійно проживають в зазначеному житловому приміщенні. Так як отримання її бабою ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 у свою власність шляхом приватизації відбулося з порушенням закону, вважає, що вчинений її бабою після позбавлення її права на приватизацію квартири, правочин по даруванню цієї квартири своїй доньці ОСОБА_2 суперечить закону і має бути визнаний недійсним. Так як вона на час реєстрації у квартирі відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 була протиправно знята з реєстрації в квартирі, її згоди як члена сім`ї наймача на реєстрацію у квартирі зазначених осіб ніхто не запитував. На даний час, коли визнана протиправність зняття її з реєстрації і реєстрація поновлена, вона заявляє, що не дає своєї згоди на проживання та реєстрацію у квартирі АДРЕСА_1 громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_4 і просить суд визнати зазначених осіб такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням.

26 грудня 2018 року від ОСОБА_2 до суду першої інстанції надійшов зустрічний позов до ОСОБА_1 , в якому ОСОБА_2 просила суд усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням (т.1 а.с. 67-70).

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що відповідно до договору дарування від 20 березня 2018 року їй, ОСОБА_2 , належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 , який був посвідчений приватний нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідович В.М. Право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано у Державному реєстрі прав на нерухоме майно за №104 від 20.02.2018 р. У даній квартирі, окрім неї були зареєстровані її мати ОСОБА_3 та її донька ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою ТОВ «Місто для людей» від 18.10.2018 р. З отриманих нею, як відповідача по справі, копій документів їй стало відомо, що у квартирі, що належить їй на праві власності 07 вересня 2018 року зареєстрована ОСОБА_1 на підставі постанови Апеляційного суду Полтавської області від 08 серпня 2018 року. Цей факт підтверджується повідомленням органу місцевого самоврядування в особі Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 10.09.2018 року за вих. №В-01-38/255. Як вбачається із спірного договору дарування, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , дана квартира належала її матері ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 лютого 2018 року, виданого Управління житлово комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради згідно з розпорядженням від 13 лютого 2018 року №7/4. Окрім того, право власності її матері ОСОБА_3 на дану квартиру було зареєстровано в державному реєстрі за індексним номером 114672232, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104, номер запису про право власності 24926156. На час приватизації спірної квартири та отримання ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради згідно з розпорядженням від 13 лютого 2018 року №7/4, ОСОБА_1 була визнана такою, що втратила право користування квартирою, тому не мала права приймати участь у приватизації спірної квартири, отже, її матір`ю ОСОБА_3 була на законних підставах здійснена приватизація квартири АДРЕСА_1 . Просила суд звернути увагу, що реєстрація місця проживання відповідача відповідно до повідомленням органу місцевого самоврядування в особі Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 10.09.2018 року за вих. №В-01-38/255 у квартирі, що з 20 березня 2018 року відбулася на підставі постанови Апеляційного суду Полтавської області, але саме даною постановою було скасоване рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 20 квітня 2018 року, яким було визнано право користування спірною на той час квартирою за ОСОБА_1 та відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 , саме з тих підстав, що її мати на час розгляду справи в Крюківському районному суді м. Кременчука вже з березня 2018 року втратила право на спірну квартиру, яка вже не могла бути предметом спору, оскільки втратила статус «комунальної». Також просила суд звернути увагу, що своєї згоди на реєстрацію місця проживання відповідача ОСОБА_6 вона не давала. Окрім того, відповідач ОСОБА_1 досить тривалий час не проживала у спірній квартирі ні під час перебування квартири у комунальній власності, наймачем якої була її мати ОСОБА_3 , ні після приватизації даної квартири її матір`ю ОСОБА_3 , не проживає і на даний час, що підтверджується наданими нею до суду актами про не проживання. Відповідач не є членом її сім`ї як власника спірної квартири, тому реєстрація місця проживання відповідача ОСОБА_1 створює їй перешкоди, як власнику майна, на вільне володіння, користування та розпорядження майном. Окрім того, вона, як власник квартири, сплачує комунальні платежі із врахуванням кількості зареєстрованих осіб, зокрема, і зареєстрованого відповідача, оскільки відповідач жодних витрат не несе.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження № 7/4 від 13.02.2018 року КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради - про передачу в приватну власність одноособово ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 .

Визнано незаконним та скасовано, видане 13.02.2018 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради, свідоцтво про право власності на житло, яким було визнано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за громадянкою ОСОБА_3 .

Визнано недійсним, посвідчений 20 березня 2018 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідовичем В.М. договір дарування, за яким ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_2 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 .

Визнано протиправними реєстрацію та вселення в квартиру АДРЕСА_1 громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Визнано громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_3 , не повідомляючи ОСОБА_1 про свої наміри подала до суду позовну заяву про визнання її такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням, і на підставі заочного рішення суду від 11.10.2017 року у подальшому ОСОБА_1 14.12.2017 року була знята з реєстрації. ОСОБА_3 звернулася до органу приватизації з заявою про одноособову приватизацію житла і 13.02.2018 року було видане розпорядження органу приватизації, на підставі якого УЖКГ виконкому Кременчуцької міської ради видало свідоцтво про право власності на житло одноособово на ім`я ОСОБА_3 . В подальшому ОСОБА_3 20.03.2018 року, згідно договору дарування подарувала спірну квартиру своїй доньці ОСОБА_2 , яка разом з донькою ОСОБА_7 зареєструвались в даній квартирі. При цьому, суду не було надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 постійно чи періодично не проживала у квартирі та була відсутня з часу подання позову до суду та видачі свідоцтва про право власності на житло від 13.02.2018 року. Отже, ОСОБА_1 була знята з реєстрації в житловому приміщенні, де постійно проживала, у квартири АДРЕСА_1 неправомірно, позивач, як член сім`ї наймача, була зареєстрована у спірній квартирі, а тому згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» мала право на приватизацію квартири разом із ОСОБА_3 . При вирішенні зустрічного позову суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує нормами матеріального права, які передбачають можливість захисту права власності власника від порушення його прав іншими особами (ст. ст. 386, 391 ЦК України), проте, правочин, на підставі якого ОСОБА_2 набула право власності на майно, має бути визнаний недійсним на підставі його неправомірності. За принципами ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст.15 ЦК України).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 - скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставини, що мають значення для справи, а також невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи, а її зустрічний позов до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування, задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати за звернення до суду першої інстанції у розмірі 704,80 грн. та за звернення до суду апеляційної інстанції 5 763,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до ч.4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Проте, суб`єктний склад осіб, що приймали участь у розгляді справи №537/4492/18 позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації про передачу житла у власність, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договору дарування житлового приміщенням, про визнання реєстрації та вселення осіб в житлове приміщення протиправними та про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, не надавав можливості Крюківському районному суду м. Кременчука Полтавської області при розгляді даної справи визнавати обґрунтованим висновок Крюківського районного суду м. Кременчука при розгляді справи про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, про наявність преюдиціальності, зокрема, доведеність факту проживання ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 та критично відноситися до актів про не проживання ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 від 08.12.2016 року, виданого ТОВ «Добробит»; від 14.08.2017 року, виданого ТОВ «Місто для людей Кременчук» та від 26.18.2018 року, виданого ТОВ «Місто для людей Кременчук», оскільки вказані акти про не проживання були досліджені при розгляді справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Крюківського районного відділу ДМС України у Полтавській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, при цьому, у порушення приписів ст.ст. 77,78 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів суд першої інстанції при розгляді даної справи визнав неналежним доказом факту не проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі акт про не проживання від 26.12.2018 року, посилаючись на зацікавленість ОСОБА_5 у підписанні даного акту, оскільки вона є відповідачем за первісним позовом та третьою особою за зустрічним позовом, що не передбачено нормами чинного законодавства. Судом першої інстанції не були прийняті до уваги та відсутні взагалі у змісті рішення по справі пояснення відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , які були надані особи ОСОБА_2 при розгляді справи, при цьому суд послався на її відсутність під час розгляду справи та на заяву про розгляд справа без її участі. Позивач за первісним позовом ОСОБА_6 не є членом сім`ї ОСОБА_3 в силу приписів ст. 64 ЖК України з 2013 року, що підтверджується наданими до суду актами про не проживання та не є членом сім`ї власника спірної квартири ОСОБА_2 . З часу отримання у власність даної квартири ОСОБА_1 також не проживає разом із ОСОБА_2 та не веде спільне господарство, як передбачено ст. 64 ЖК України та вважає, що факт кровного споріднення із відповідачем не є тим фактором, який визначає її членом сім`ї ОСОБА_2 , оскільки ст.64 ЖК України чітко надає перелік осіб, які є членами сім`ї власника житла, а тому просила суд задовольнити зустрічний позов та усунути їй шкоди в користуванні житловим приміщенням належним їй, як новому власнику житла, на праві власності. Окрім того, дана позиція викладена ВСУ у справі № 6-709цс16, згідно якої власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Судом першої інстанції не була надана належна оцінка та не були викладені у повній мірі та були перекручені показання свідків. Судом не було прийнято до уваги лист Управління соціального захисту населення Крюківського департаменту соціального захисту населення та питань АТО від 18.12.2018 року вих.№03/12530 про призначення ОСОБА_3 субсидії з 01.12.2016 року по 31.01.2018 року на фактично одну особу, адже відповідно до положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. N 848 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 1997 р. № 1050) в редакції від 30.04.2016 року, рішення про призначення (не призначення) субсидій у таких випадках приймається на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї і переглядається у разі зміни складу осіб, зареєстрованих у такому приміщенні, працевлаштування таких осіб або виникнення в них інших джерел доходів. Також суд першої інстанції не звернув уваги та не надав належної оцінці обставині, яка при цьому була взята судом за основу при прийнятті рішення, що реєстрація місця проживання позивача ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 відбулася з порушенням приписів Порядку про реєстрацію місця проживання, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 р. № 207, що підтверджується повідомленням органу місцевого самоврядування в особі Крюкївської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 10.09.2018 року за вих.№В-01-38/255, що було надане до суду в якості доказу про те, що реєстрація ОСОБА_1 за адресою по АДРЕСА_3 відбулася на підставі постанови Апеляційного суду Полтавської області.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що з 02.10.1989 року у квартирі АДРЕСА_1 була зареєстрована та постійно проживала громадянка ОСОБА_1 . Також, крім ОСОБА_1 , у зазначеному житловому приміщенні зареєстрована та проживає ОСОБА_3 (т.1 а.с. 9,10).

Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 11.10.2017 року було задоволено позовну заяву ОСОБА_3 , яким визнано ОСОБА_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 12).

На підставі та у виконання зазначеного судового рішення ОСОБА_1 була 14 грудня 2017 року знята з реєстрації за місцем свого постійного проживання.

У подальшому ОСОБА_3 звернулася до органу приватизації з заявою про приватизацію житла і 13.02.2018 року за № 7/4 КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради видало розпорядження про передачу у приватну власність одноособово ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 .

На підставі зазначеного розпорядження 13.02.2018 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради було видано свідоцтво про право власності на житло, серії СТЕ № 042904, яким було визнано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за громадянкою ОСОБА_3 , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 114672232 від 20.02.2018 року.

Також, судом першої інстанції встановлено, що на момент приватизації відповідно до довідки від 21.12.2017р. № 2759/36 ТОВ «Місто для людей Кременчук» засвідчено, що за адресою АДРЕСА_3 зареєстрована одна особа - ОСОБА_3 (наймач) і що ОСОБА_1 знята з реєстрації у спірній квартирі.

У подальшому ОСОБА_3 подарувала своїй дочці ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування від 20.03.2018 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 117695424 від 20.03.2018 року (т.1 а.с.77-78,79).

Після отримання у свою власність квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 разом зі своєю донькою ОСОБА_5 вселилися у зазначену квартиру та зареєструвалися як особи, які постійно проживають у зазначеному житловому приміщенні, що підтверджується довідкою ТОВ «Місто для людей Кременчук» від 24.05.2018 року № 1099/36.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 20.04.2018 року заочне рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 11.10.2017 року, яким ОСОБА_1 було визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1 , та, на підставі якого остання була знята з реєстрації в цьому житловому приміщенні, було скасовано (т.1 а.с. 13).

Рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука від 23 травня 2018 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 ,

третьої особи: Крюківського районного відділу ДМС України у Полтавській області, про знання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням було відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 07 серпня 2018 року скасовано рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.05.2018 року та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третьої особи Крюківського районного відділу ДМС України у Полтавській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням було відмовлено (т.1 а.с.14-15).

Відповідно до повідомлення Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 10.09.2018 року № В-01-38/255 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було поновлено реєстрацію у квартирі АДРЕСА_1 з 07.09.2018 року на підставі постанови Апеляційного суду Полтавської області від 07.08.2018 року, тобто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є зареєстрованою за адресою АДРЕСА_3 з ІНФОРМАЦІЯ_3 року ІНФОРМАЦІЯ_2 по теперішній час.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обгрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Як правильно встановив суд першої інстанції і це вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 з 28.11.1989 р. по день зняття її з реєстрації у спірній квартирі 14.12.2017 р. на підставі заочного рішення суду від 11.10.2017 р. постійно була в ній зареєстрована та в ній проживала. За час перегляду судом заочного рішення відповідач ОСОБА_3 , будучи одноосібним наймачем квартири після зняття ОСОБА_1 з реєстрації у ній, приватизувала спірну квартиру, отримавши 13.02.2018 р. свідоцтво про право власності на неї, та подарувала її 20.03.2018 р. своїй дочці ОСОБА_2 , яка разом зі своєю дочкою ОСОБА_4 вселилися у спірну квартиру.

Зі змісту зустрічної позовної заяви вбачається, що зміст зустрічних вимог та виклад обставин, якими ОСОБА_8 обгрунтовує свої зустрічні вимоги грунтуються на обставинах, які мали місце після отримання в дар спірної квартири, до моменту укладення 20.03.2018 р. договору дарування квартири ОСОБА_2 в ній не проживала, право власності на квартиру отримала лише з вказаної дати, тому не має правових підстав пред`являти вимогу за попередній період про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування спірною квартирою.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції послався на обставини, що були встановлені при розгляді справи №537/3937/17, рішення у якій було скасоване, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки суд дійсно у рішенні суду вказав це рішення від 11.10.2019 р., але не як на обставини, що встановлені у цій справі та не підлягають доказуванню, а вказав це рішення суду, оскільки це є фактичними обставинами у даній справі, оскільки у зв`язку з ухваленням заочного рішення суду від 11.10.2017 р. про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування спірною квартирою, ОСОБА_3 , залишаючись одноосібним її наймачем, приватизувала цю квартиру без ОСОБА_1 .

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду від 23.05.2018 р., не погодився з висновками суду першої інстанції про ненадання позивачем доказів, які б підтвердили факт не проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі та того, що остання втратила право користування спірною квартирою, оскільки рішення суду від 23.05.2018 р. було скасоване апеляційним судом не з підстав ненадання доказів, а з тих підстав, що на момент скасування ухвалою суду від 20.05.2018 р. заочного рішення суду від 11.10.2017 р. спірна квартира вибула із статусу комунальної власності та набула статус приватної власності, її власником стала ОСОБА_2 після укладення договору дарування від 20.03.2018 р., тому вирішення спору у справі, як зазначив апеляційний суд, впливає на її права як власника спірної квартири, та апеляційним судом було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням (т.1 а.с. 14-16). Постанова суду апеляційної інстанції від 07.08.2018 р. є чинною.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що у змісті рішення суду взагалі відсутні пояснення відповідача ОСОБА_2 , оскільки рішення містить зміст відзиву ОСОБА_2 на позов ОСОБА_1 і викладений зміст зустрічного позову ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги про те, що суд перекрутив показання свідків, допитаних у суді, є особистим тлумаченням ОСОБА_2 .

Посилання в апеляційній скарзі на лист Управління соціального захисту населення Крюківського департаменту соціального захисту населення та питань АТО від 18.12.2018 року вих.№03/12530 про призначення ОСОБА_3 субсидії з 01.12.2016 року по 31.01.2018 року на фактично одну особу, не впливає на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що реєстрація місця проживання позивача ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 відбулася з порушенням приписів Порядку про реєстрацію місця проживання, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 р. № 207, що підтверджується повідомленням органу місцевого самоврядування в особі Крюкївської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 10.09.2018 року за вих.№В-01-38/255, що було надане до суду в якості доказу про те, що реєстрація ОСОБА_1 за адресою по АДРЕСА_3 відбулася на підставі постанови Апеляційного суду Полтавської області, оскільки реєстрація ОСОБА_1 у квартирі була поновлена після скасування рішення суду як незаконного, на підставі якого вона була знята з реєстрації.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення, тому з огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, апеляційний суд вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2020 року.

СУДДІ: А. І. Дорош В. П. Пікуль В. М. Триголов