Єдиний унікальний номер 226/525/19 Номер провадження 22-ц/804/113/20
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року

м. Бахмут

справа № 226/525/19

провадження № 22-ц/804/113/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Корчистої О.І., Хейло Я.В.,

за участю секретаря судового засідання - Ситніка Д.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Мирноградська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 226/525/19 за позовом ОСОБА_1 до Мирноградської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 24 вересня 2019 року (суддя Рибкін О.А.), ухваленого в приміщенні Димитровського міського суду Донецької області, повне судове рішення складено 04 жовтня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В лютому 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що він з 26 лютого 2013 року зареєстрований в м. Мирноград Донецької області на мікрорайоні Західний 65/47, але з травня 2008 року фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно свідоцтва про право власності на квартиру, в якій він проживає, виданого Виробничим об`єднанням «Красноармійськвугілля» 21 серпня 1995 року, право власності на цю квартиру належить ОСОБА_2 , яка померла, про що складено актовий запис про смерть № 1017 від 17 грудня 2005 року. Її спадкоємець ОСОБА_3 також помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Шелехов Іркутської області Росії. В спірній квартирі він мешкає з травня 2008 року, що підтверджується відповідними актами. ОСОБА_3 у спірній квартирі не проживав, про що також складені акти. Вже після того, як він назбирав кошти на ремонт спірної квартири та оплату заборгованості по комунальним послугам, між ним та ПП «Домінант-Сервіс» 01 червня 2014 року був укладений договір збереження жилого приміщення, згідно якого він зобов`язався забезпечувати збереження жилого приміщення шляхом проживання в ньому та зобов`язання своєчасно вносити оплату та робити косметичний ремонт. Після того, які він отримав свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , якого він вважав спадкоємцем , він зробив ремонт у спірній квартирі. 01 березня 2018 року між ним та ОСББ «Західний-64 м.Мирнограда» було укладено договір оренди житлового приміщення з метою схоронності житлового фонду. Відповідно до акту прийому-передачі, який є додатком до договору оренди житлового приміщення з метою схоронності житлового фонду, в спірній квартирі відсутнє будь-яке майно, яке б належало ОСББ «Західний-64 м. Мирнограда». Спадкоємець ОСОБА_3 зареєстрований у спірній квартирі, але з 1999 року не проживає в ній. Зареєструватися у спірній квартирі він не має можливості, оскільки для цього потрібен дозвіл власника або його спадкоємців. Оскільки власник і спадкоємець померли, він володіє спірною квартирою відкрито більш ніж 10 років, провів капітальний ремонт, сплачує комунальні послуги, ввів в експлуатацію вузол обліку холодної води, підключив електроенергію, зробив реструктуризацію боргу, вважає, що він набув право власності на спірну квартиру за набувальною давністю.

Просив суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 45,07 кв.м., в тому числі житловою площею 26,4 кв.м, що належала померлій ОСОБА_2 .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 24 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Мирноградської міської ради, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що заволодіння позивачем чужим майном - квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , не було добросовісним у розумінні статті 344 ЦК України, а відкритість і безперервність користування спірним майном позивачем не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду ОСОБА_1 посилається на порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував , що фактично він є добросовісним набувачем, оскільки відкрито володів чужим спірним майном більш десяти років. Суд не надав належної правової оцінки всім письмовим доказам про справі не врахував , що він добросовісно на момент отримання майна, був впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього, що відповідає правовому висновку який зробив Верховний Суд України в постанові від 06 вересня 2018 року. Крім того, відповідачем позовні вимоги визнані у повному обсязі. Інші доводи апеляційної скарги є ідентичним тим, що викладенні в позовній заяві.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач та його представник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло №3/19-644 від 21 серпня 1995 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 (а.с.10).

Згідно актового запису про смерть № 1017 від 17 грудня 2005 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9, 65-67).

Свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 , підтверджено, що останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Шелехов Іркутської області Росії (а.с.8).

Згідно актів ОСББ «Західний-64 м. Мирноград», ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично мешкає без реєстрації з травня 2008 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11, 12).

Відповідно до акту фактичних обставин непроживання особи, що зареєстрована від 08 травня 2018 року, ОСОБА_3 , 1971 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично не мешкає за вказаною адресою з 1999 року (а.с.13).

Згідно акту фактичних обставин непроживання особи, що зареєстрована від 08 травня 2018 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично не мешкає за вказаною адресою з 2008 року (а.с.14).

Відповідно до акту ОСББ «Західний-64 м. Мирноград», ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично мешкає без реєстрації з серпня 2014 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).

Згідно договору збереження жилого приміщення від 01 червня 2014 року, укладеного між ПП «Домінант-Сервіс» та ОСОБА_1 , останньому надається жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1 з метою збереження житла та проживання у ньому (а.с.16-17).

Відповідно до договору оренди житлового приміщення з метою схоронності житлового фонду від 01 березня 2018 року, укладеного між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Західний-64 м. Мирноград» та ОСОБА_1 , останній отримав в тимчасове користування і володіння з метою схоронності житлового фонду житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом прийому-передачі від 01 березня 2018 року (а.с.18-19,20).

Згідно довідки Відділу ведення Реєстру територіальної громади Виконавчого комітету Мирноградської міської ради, про забезпеченість громадян житловою площею № 2719 від 06 березня 2018 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який не має родинних відносин з власником, та який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично мешкає без реєстрації з травня 2008 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23).

Відповідно до акту технічного огляду від 14 серпня 2014 року, складеного інспектором Донецького філіалу «Регіональні електричні мережі», здійснено підключення електроенергії квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в присутності ОСОБА_1 . З квитанцій від 12 серпня 2014 року вбачається, що ОСОБА_1 сплатив борг, позачергову технічну перевірку та підключення електроенергії в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.26).

Згідно акту вводу в експлуатацію вузла обліку холодної води від 10 лютого 2016 року, в присутності ОСОБА_1 оглянуто вузол обліку споживання холодної води на підключення за адресою: АДРЕСА_1 . З квитанцій вбачається, що первинна установка водоміру та його опломбування сплачено 02 лютого 2016 року (а.с.27).

Розрахунками на оплату житлово-комунальних послуг, за адресою: АДРЕСА_1 підтверджено сплату житлово-комунальні послуги 21грудня 2016 року, 30 січня 2017 року, 28 лютого 2017 року,20 березня 2017 року, 24 квітня 2017 року, 28 липня 2017 року, 28 серпня 2017 року, 23 жовтня 2017 року, 23 листопада 2017 року, 21 грудня 2017 року, 24 січня 2018 року, 22 лютого 2018 року, 24 квітня 2018 року, 21 липня 2018 року (а.с.28-35).

Згідно інформації Мирноградської державної нотаріальної контори від 10 травня 2019 року, на майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно даних Інформаційної довідки зі спадкового реєстру №56091907 від 10 травня 2019 року спадкова справа не відкривалась, заповіти не посвідчувались (а.с.73-74А).

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що в їхньому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в її під`їзді на другому поверсі мешкає ОСОБА_1 , вже дуже давно, точно не пам`ятає скільки, приблизно 8-10 років. Раніше в цій квартирі мешкала ОСОБА_2 , але вона давно померла. ОСОБА_1 зробив у квартирі ремонт та мешкає там разом з родиною.

Аналогічні пояснення надала свідок ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона давно знає ОСОБА_1 . Як їй відомо, ОСОБА_1 отримав квартиру в будинку АДРЕСА_1 , на четвертому поверсі в другому під`їзді. Цю квартиру він отримав приблизно 10 років тому, спочатку він зробив там ремонт, потім став там мешкати і мешкає в ній до теперішнього часу. Яким чином він отримав цю квартиру їй невідомо.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі частиною 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заволодіння позивачем чужим майном - квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , не було добросовісним у розумінні статті 344 ЦК України, а відкритість і безперервність користування спірним майном позивачем не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси йдеться про добросовісне, але неправомірне, у тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України.

Такого правового висновку дійшла Велика палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року по справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Апеляційний суд, враховуючи зазначене про умови набуття права власності за набувальною давністю, не вбачає підстав для відступу від наведених висновків Великої палати Верховного Суду та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності правових підстав щодо володіння спірним нерухомим майном, а відповідно й наявності у нього добросовісності такого володіння. Зокрема, один лише факт проживання позивача у спірній квартирі, утримання її в належному стані та здійснення оплати за житлово-комунальні послуги не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю.

Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 Цивільного кодексу України.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову не звернув уваги на визнання відповідачем позову, оскільки у даному випадку визнання Мирноградської міської ради радою позову, суперечить вимогам діючого законодавства.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку суду по суті вирішення вказаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, крім того, вони по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що не входить до повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції прийнято рішення у відповідності до норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Висновки суду про відсутність правових підстав для задоволення позову відповідають встановленим обставинам справи.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 24 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: О.І. Корчиста

Я.В. Хейло

Повне судове рішення виготовлено 15 січня 2020 року

Головуючий О.О.Тимченко