РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/1135/20

Провадження №2/568/663/20

18 грудня 2020 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Троцюк В.О.

секретаря судового засідання Гуменюк А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Радивилів цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на лікування дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на лікування дитини.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.06.2012 року. В шлюбі в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Радивилівського районного суду від 19 березня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Радивилівського районного суду від 15 травня 2013 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходу щомісячно але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 травня 2013 року і до повноліття дитини. З часу розірвання шлюбу та по даний час дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, добровільної участі у додаткових витратах на дитину відповідач не приймає. Позивач вказує, що їх син з двохрічного віку хворіє та потребує спеціального харчування, лікування та догляду, санаторно-курортного лікування, в зв`язку з чим потребує додаткових витрат на лікування, на що позивачем витрачаються кошти. В зв`язку з захворюванням, дитина з 19 жовтня 2018 року медичною комісією визнана дитиною-інвалідом та йому призначена державна соціальна допомога. Однак, її не вистачає для проведення лікування дитини. На протязі 2020 року дитини двічі лікувала в умовах стаціонару, також проходила обстеження в Рівненській обласні лікарні та Львівському діагностичному центрі «МеДІС», санаторії «Черемош» в м.Моршин Львівської області. За цей час позивачем витрачено на лікування дитини близько 20000 гривень, однак документально підтвердити вона може лише 8390 гривень. Половину вказаної суми просить стягнути з відповідача. Окрім того, вона несе додаткові витрати, оскільки син цьогоріч пішов до першого класу, та йому необхідно було обладнати місце для навчання. Нею було придбано стіл, стілець, ноутбук. Також вона придбала матрас в ліжко сину.

Ухвалою від 12 листопада 2020 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задоволити. Також зазначила, що з моменту подання позову до суду, вона сама хворіла, лікувалась в стаціонарі. Лікування потребувало значних фінансових витрат. Вказує, що відповідач, достовірно знаючи, що дитина потребує постійного лікування, спеціального дієтичного харчування, санаторно-курортного лікування, реабілітацію добровільно матеріальної допомоги не надає.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнає повністю. Вказує, що він сплачує аліменти на утримання дитини, тому заявлені вимоги позивачем, щодо стягнення додаткових витрат для купівлі шкільного приладдя не може розцінюватись як додаткові витрати. Окрім того, дитина має статус дитини-інваліда, та отримує державну соціальну допомогу. Згідно поданої декларації про доходи позивача в рік розмір допомоги складає 18440 гривень, що повністю покриває витрати на лікування, які позивача просить стягнути. Дубенським міськрайоний судом в березні 2019 року вже приймалось рішення про стягнення з нього додаткових витрат на лікування дитини. З часу прийняття судом рішення, син перебував на стаціонарному лікування чотири рази, згідно поданих касових чеків, за цей період позивачем витрачено 4639 гривень. Окрім того, на даний час він потребує оперативного лікування, що тягне за собою додаткові фінансові витрати. Також він одружився та на даний на його утриманні перебуває вагітна дружина, що ставить його сімю в скрутне матеріальне становище.

Позивачем подано відповідь на відзив, згідно якого вважає, що заперечення відповідача проти позовних вимог з посиланням на те, що він потребує оперативного втручання та те, що на його утриманні перебуває вагітна дружина є некоректні та жодним чином не спростовують заявлених вимог.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, з підстав, викладених в позовній заяві, просить його задовольнити в повному обсязі. Також зазначила, що всі необхідні докази на підтвердження додаткових витрат знаходяться в матеріалах справи. Також вказала, що її витрат, пов`язані з лікуванням сина значно перевищують заявлену суму, однак вона підтримує позов лише в межах сума, що документально підтверджена. Також вказала, що після подання позову до суду, вона два місяці хворіла, за рекомендація лікарів потребує дороговартісної операції, що ставить її в скрутне становище. Просить позов задоволити в межах заявлених позовних вимог.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог заперечував, вказує, що справно сплачує аліменти на утримання сина, дитині призначена державна допомога в зв`язку з встановлення статусу інваліда, яка повністю покриває витрати позивача в зв`язку з лікуванням сина. На даний часа итак склались обставини, що він не має можливості нести додаткові витрати, пов`язані з лікуванням дитини, оскільки він сам переніс оперативне втручання на обох очах вартість операції 21140 гривень, на утримання перебуває вагітна дружина, яка на даний час не працює. Відтак вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 відповідач ОСОБА_2 є батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Дитина ОСОБА_5 хворіє, має вроджені вади розвитку кишківника, що підтверджується медичним висновком №20 про дитину-інваліда від 12.10.2020 року. (а.с.4)

Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції) від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Спірні правовідносини регулюються положеннями СК України.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Положеннями ст.150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За частинами першою та другою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно зі ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Крім того, вирішуючи такий спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).

Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини.

В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

До особливих обставин, з якими законодавець пов`язує стягнення додаткових витрат на дитину, відносяться ті обставини, що пов`язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо.

З матеріалів справи згідно наданих позивачем медичного висновку, індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда, виписки з історії хвороби стаціонарного хворого вбачається, що дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має вроджене захворювання вади кишківника, в зв`язку з чим потребує постійного медичного догляду, проведення реабілітаційних заходів, консультацій лікарів та відвідування медичних закладів, дієтичного харчування, засобів гігієни.

Таким чином, загальна сума додаткових витрат позивача на сина ОСОБА_4 , пов`язаних із проходженням лікування, здійснення реабілітаційних заходів, становить 6193,82 гривень, що об`єктивно підтверджується наданими позивачем товарними чеками та квитанціями про оплату.

При цьому суд не приймає до уваги докази про понесені додаткові витрати щодо купівлі канцелярського приладдя на суму 1956 гривень, оскільки вказані витрати не є додатковими витрати на лікування.

Також судом не беруться до уваги доводи позивача про витрати на її лікування та необхідності оперативного втручання, оскільки вказане питання не її стосується предмету позову.

також судом не беруться до уваги доводи відповідача про скрутне матеріальне становище в зв`язку з проведеним йому оперативним втручанням та перебування на його утримання непрацездатної вагітної дружини. Вказані обставини не є підставою для відмови у позові про стягнення додаткових витрат на дитину, враховуючи, що додаткові витрати на лікування дитини викликані особливими потребами дитини.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Дослідивши надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що витрати на дитину ОСОБА_4 , пов`язані із проходженням лікування та здійснення реабілітаційних заходів, здійснені позивачем на загальну суму 6193 гривні 82 копійки відносяться до додаткових витрат на утримання дітей, пов`язаних з особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України, тому суд вважає, що із відповідача підлягає стягненню половина понесених позивачем додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 3096,91 гривень..

Згідно положень Закону України «Про судовий збір» позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору. Тому відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 належить стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 840 гривень 80 копійки.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 19, 48, 76-81, 89, 137, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, ст. ст. 141, 150, 155, 185 СК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на лікування дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса АДРЕСА_2 ), додаткові витрати, фактично понесені в зв`язку з лікуванням дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 3096 (три тисячі дев`яносто шість) гривень 91 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_1 ) на користь держави (в особі Державної судової адміністрації України) судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , РНКОПП НОМЕР_3 , адреса АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , РНКОПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 23.12.2020 року.

Суддя В.О. Троцюк