Провадження № 22-ц/4808/144/20
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франк і вський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю: представника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Репак В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене головуючим суддею Домбровською Г.В. 04 листопада 2019 року, повний текст якого складено 07 листопада 2019 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», Банк) звернулося до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з позовом, в якому просило стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором №1817pv19-09 від 02.11.2007.

Позовні вимоги були мотивовані тим, що 02.11.2007 між Банком «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №1817pv19-09, за умовами якого ОСОБА_1 надано кредитні кошти в сумі 92 000 доларів США на строк до 02.11.2032.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 02.11.2007 між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 1, згідно з яким поручитель зобов`язався відповідати перед банком за неналежне виконання позичальником умов зазначеного вище кредитного договору.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 вересня 2011 року з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 стягнуто в солідарному порядку на користь Банку заборгованість у розмірі 1 057 393,08 грн.

У зв`язку із неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору у період з 05.09.2009 по 14.07.2015 утворилась заборгованість, яка, з урахуванням уточнених позовних вимог, складається з: 1 035,39 доларів США - сума строкової заборгованості за відсотками; 83 581,27 доларів США - сума простроченої заборгованості за відсотками; пеня у сумі 5 853 846,17 грн. Враховуючи вказане, позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04 листопада 2019 року в задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Вказує, що суд першої інстанції невірно визначив загальну суму заборгованості за кредитним договором, помилково дійшов висновку про припинення нарахування процентів після закінчення строку кредитування та неправильно застосував до спірних правовідносин правові позиції Великої Палати Верховного Суду, які висловлені в постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та від 04.07.2018 року (справа 310/1153/13-ц).

Апелянт зазначає, що обставини у справах, які були предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду та в яких сформовані правові позиції, не є тотожними з даною справою, оскільки в даній справі не було первинно ухвалено судове рішення про дострокове стягнення боргу, і сторони кредитного договору домовилися (погодили) можливість нарахування процентів поза межами строку дії кредитного договору.

Так, в пункті 4.2 кредитного договору сторони визначили, що нарахування процентів проводиться за період з моменту списання кредитних ресурсів з позичкового рахунку позичальника до моменту повернення кредитних ресурсів на позичковий рахунок. Нарахування відсотків проводиться по методу факт/360 за кожен день користування кредитними ресурсами. Відповідно до пункту 7.3 цей договір набирає чинності з моменту першої видачі кредитних ресурсів (їх першої частини) та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

Отже, в пункті 4.2 кредитного договору сторонами, з урахуванням принципу свободи договору, передбачено іншу домовленість, яка на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, встановленого абзацом 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, допускає нарахування банком процентів за користування кредитом до моменту повернення кредитних ресурсів на позичковий рахунок.

З урахуванням того, що боржник не повернув кредитору отримані кредитні ресурси, банк, на думку апелянта, правомірно не припинив нарахування процентів за користування кредитом, що узгоджується з умовами кредитного договору (п.4.2 та п. 7.3) та приписами цивільного законодавства (ст. ст. 6, 525, 526, 627, 1048 ЦК України). Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

У надісланих на адресу суду відзивах відповідачі апеляційну скаргу заперечили та вказали, що звернувшись до суду із вимогою про повне погашення заборгованості за кредитним договором, позивач самостійно змінив строк виконання грошового зобов`язання. Крім того, Банком самостійно було змінено валюту основного зобов`язання з долара США на гривню. Відповідачі зазначили, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 вересня 2011 року припинено правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків у валюті виконання зобов`язання. Відповідачі зазначили, що поданий позивачем розрахунок суперечить відомостям Банку, що містяться у виписках по рахунках за Кредитним договором. Зважаючи на викладене, просили оскаржене рішення залишити без змін, при розгляді справи взяти до уваги заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися з невідомих причин, хоч судові повідомлення їм було направлено завчасно у встановленому законом порядку. Отже, є правові підстави для розгляду справи у їх відсутності.

В судовому засіданні представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» апеляційну скаргу з наведених підстав підтримав, просив її задовольнити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», суд першої інстанції виходив з того, що позивач використав своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 вересня 2011 року. Місцевий суд при розгляді даної справи констатував, що такими діями Банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, тому позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором №1817pv19-09 від 02.11.2007 є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції беручи до уваги наступне.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що 02 листопада 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в подальшому назву якого змінено на ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1817pv19-07, за яким банк надав, а позичальник ОСОБА_1 отримала кредитні ресурси в розмірі 92000 доларів США та зобов`язувалася повернути кредит до 02.11.2032 року (т. 1, а.с. 4-6).

Умовами п. 2.1. Кредитного договору встановлено розмір процентів за користування кредитними коштами, який становить 14% річних.

Пунктами 3 та 4 визначено порядок видачі і повернення та дострокового повернення кредитних ресурсів, нарахування та сплату процентів за користування кредитом.

З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору №1817pv19-07 від 02.11.2007 між банком та ОСОБА_2 02.11.2007 укладено договір поруки №1 відповідно до якого в п. 1.1. та 2.2. поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне виконання боржником ОСОБА_1 зобов`язань за Кредитним договором (т. 1, а.с. 7-8).

22 грудня 2011 року Івано-Франківський міський суд ухвалив рішення, відповідно до якого стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 1 057 393,08 грн заборгованості за кредитним договором №1817pv19-07 від 02.11.2007, 1700 грн судового збору і 120 грн витрат по оплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи. Рішення набрало законної сили (т.1 а.с. 9-10).

У зв`язку із неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору за період з 05.09.2009 по 14.07.2015 утворилась заборгованість, яка складається з: 1 035,39 доларів США - сума строкової заборгованості за відсотками; 83 581,27 доларів США - сума простроченої заборгованості за відсотками; пеня у сумі 5 853 846,17 грн.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами кредитного договору №1817pv19-09 від 02.11.2007 сторони погодили щомісячну сплату процентів за користування кредитом, який наданий до 02 листопада 2032 року (пункти 3.2.2, 4.3 договору).

В пункті 4.4 кредитного договору сторони визначили, що позичальник сплачує проценти за останній звітний період не пізніше строку повернення кредитних ресурсів, зазначеного в п. 3.2 цього договору.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12.

Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку на підставі рішення суду від 22.09.2011 у справі № 0907/2-395/2011.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовну заяву ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення з відповідачів кредитної заборгованості у розмірі 1 057 393,08 грн.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявність судового рішення (судового наказу) про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні (судовому наказі).

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанцій звернув увагу на наведені висновки Великої Палати Верховного Суду, які підлягають застосуванню у даних правовідносинах.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції невірно визначив загальну суму заборгованості за кредитним договором, помилково дійшов висновку про припинення нарахування процентів після закінчення строку кредитування та неправильно застосував до спірних правовідносин правові позиції Великої Палати Верховного Суду, висловлені в постановах від 28.03.2018 року (справа №14-10цс18) та від 04.07.2018 року (справа №14-154цс18), а також не врахував, що в пункті 4.2 кредитного договору сторони погодили нарахування банком процентів за користування кредитом до моменту повернення кредитних ресурсів на позичковий рахунок апеляційний суд відхиляє, оскільки матеріалами справи встановлено, що Банк самостійно змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, звернувшись достроково з відповідною вимогою до відповідачів.

За таких обставин твердження апелянта про те, що банк мав право нараховувати проценти за користування кредитом до моменту повернення кредитних ресурсів на позичковий рахунок, є безпідставними.

Апеляційний суд зауважує, що ст. 553 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою.

Крім цього, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, коли кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Умовами договору поруки сторони погодили, що договір набирає чинності з дати його підписання сторонами (дата договору) і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (пункт 6.2 договору поруки).

Порука припиняється з припиненням зобов`язання, що забезпечується нею (пункт 5.1 договору поруки).

Враховуючи встановлену законодавцем правову природу поруки, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору, та пряму залежність від його умов, наявність рішення про дострокове стягнення кредитної заборгованості з боржника та поручителя свідчить про закінчення строку дії договору, а тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» позовні вимоги у порядку статті 625 ЦК України не заявляло, а підстави для задоволення його позовних вимог про солідарне стягнення процентів та пені відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 04 листопада 2019 року в даній справі - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови складено 13 січня 2020 року.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк