Провадження № 22-ц/801/97/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 рокуСправа № 127/21911/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Шемети Т.М., Панасюка О.С.,

за участю: секретаря судового засідання Куленко О.В., позивача ОСОБА_1 , його представника - адвоката Гонтара В.А. та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору регіонального сервісного центру к Вінницькій області - Рогозянської К.М.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору регіонального сервісного центру у Вінницькій області, про зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 жовтня 2019 року ухваленого в залі судових засідань місцевого суду під головуванням судді Сичука М.М., дата складання його повного тексту не зазначена,

встановив:

ОСОБА_1 в серпні 2019 року звернувся до суду з позовом до Головне управління Державної податкової служби у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Регіональний сервісний центр у Вінницькій області про зобов`язання вчинити дії.

Позов мотивований тим, що 29 грудня 2015 року ОСОБА_1 було придбано у ТОВ «Скайтек ЛТД» автомобіль марки «VOLKSWAGEN» з ВІН № НОМЕР_2.

Товариство передало ОСОБА_1 автомобіль та технічний паспорт, який було знято з реєстраційного обліку в органах державної реєстрації від 29 серпня 2015 року. Під обмеженнями автомобіль не перебував.

Даний автомобіль потребував ремонту та позивачем за власні кошти було проведено капітальний ремонт автомобіля, після чого останній звернувся до регіонального сервісного центру у Вінницькій області із заявою про постановку на облік.

В регіональному сервісному центрі позивачу повідомили, що не можуть поставити автомобіль на облік у зв`язку з тим, що автомобіль перебуває під забороною відчуження на підставі заяви ГУ ДФС у Вінницькій області в державному реєстрі обтяжень рухомого майна, яке належить ТОВ «Скайтек ЛТД» з 06 липня 2016 року.

01 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДФС України у Вінницькій області з проханням внести зміни в державний реєстр обтяжень рухомого майна та виключити автомобіль, який позивач придбав у ТОВ «Скайтек ЛТД» з реєстру обтяжень так як він придбав автомобіль до накладення обтяжень.

20 липня 2019 року ОСОБА_1 отримав відповідь про відмову внести відомості про виключення майна з державного реєстру обтяжень рухомого майна.

У зв`язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду та просив зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Вінницькій області подати заяву державному реєстратору про виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна автомобіля «VOLKSWAGEN» з ВІН № НОМЕР_2.

Ухвалою суду від 12.09.2019 року замінено відповідача Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на його правонаступника Головне управління Державної податкової служби у Вінницькій області у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Регіональний сервісний центр у Вінницькій області про зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 жовтня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області, третя особа, яка незаявляє самостійних вимог щодо предмета спору регіональний сервісний центр у Вінницькій області про зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що транспортний засіб автомобіль легковий VOLKSWAGEN TRANSPORTER, номерний знак НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 перебуває у власності ТОВ «Скайтек ЛТД», за підприємством рахується податкова заборгованість у сумі 2131556,80 грн., в зв`язку з чим він перебуває в податковій заставі так як податковий борг не погашено, відповідно позовні вимоги є необґрунтованими.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги положення Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №830 від 05 липня 2004 року, при цьому відмовив в задоволенні позову без посилань на відповідні норми матеріального права.

У відзиві представник відповідача Головного управління ДПС у Вінницькій області заперечила аргументи позивача викладені в апеляційній скарзі вказавши, що не мають законних підстав для зняття арешту з майна ТОВ «Скайтек ЛТД» податкової застави, оскільки не було погашено податкову заборгованість.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом установлено, що 29 грудня 2015 року ОСОБА_1 було придбано у ТОВ «Скайтек ЛТД» автомобіль марки VOLKSWAGEN з ВІН кодом НОМЕР_2, що підтверджується договором купівлі - продажу № 1, накладною № 1Р та чеком про надходження коштів на рахунок товариства в розмірі 30300 грн., в тому числі ПДВ в сумі 5050 грн.

Даний автомобіль було знято з реєстраційного обліку в органах державної реєстрації від 29 серпня 2015 року.

Згідно інформації, що міститься в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на невизначене майно ТОВ «Скайтек ЛТД», а саме на майно платників податків згідно акту опису майна № 11 від 01 липня 2016 року накладено обтяження (Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області № 18 від 09 листопада 2016 року).

Відповідно до облікової картки державного ТЗ наданою МРЕВ від 02 серпня 2016 року «Скайтек ЛТД» являється власником автомобіля легкового - VOLKSWAGEN TRANSPORTER, номерний знак НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 та результатів аналітичного пошуку ТЗ «НАІС УДАЇ» МВС України від 26 червня 2019 року власником даного автомобіля являється ТОВ «Скайтек ЛТД».

ТОВ «Скайтек ЛТД» зверталося до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до ВОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 25 березня 2015 року № . Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2015 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

При звернені до суду з позовом ОСОБА_1 посилався на те, що він не мав можливості поставити куплений автомобіль на облік та користуватись своїм власним майном через неправомірну бездіяльність ГУ ДФС у Вінницькій області, в зв`язку з чим просив зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Вінницькій області подати заяву державному реєстратору про виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна автомобіля «VOLKSWAGEN» з ВІН № НОМЕР_2.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Вказаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Правовідносини пов`язані з застосуванням податкової застави на момент її застосування до ТОВ «Скайтек ЛТД» регулювались Податковим кодексом України та Порядком застосування податкової застави органами доходів і зборів затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року №572.

Згідно ст.ст. 88.1, 88.2 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Відповідно до ст. 89.3 Податкового кодексу України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.

Згідно ст. 93 Податкового кодексу України майно платника податків звільняється з податкової застави з дня:

отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку;

визнання податкового боргу безнадійним;

набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства;

отримання платником податків рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження.

Підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1-93.1.5 пункту 93.1 цієї статті.

Порядок застосування податкової застави встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

У разі продажу майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 95 цього Кодексу таке майно звільняється з податкової застави (із внесенням змін до відповідних державних реєстрів) з дня отримання контролюючим органом підтвердження про надходження коштів до бюджету від такого продажу.

Згідно п. 1.1. Порядку застосування податкової застави органами доходів і зборів затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року №572, який діяв на момент застосування податкової застави до ТОВ «Скайтек ЛТД» цей Порядок розроблений відповідно до статей 88-90, 92 та 93 розділу ІІ Податкового кодексу України (далі - Кодекс) і визначає механізм застосування податкової застави органами доходів і зборів.

Відповідно до п.1.7 Порядку право податкової застави виникає у разі:

-несплати у строки, встановлені Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку;

-несплати у строки, встановлені Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної органом доходів і зборів, - з дня виникнення податкового боргу.

Пунктом 1.9 Порядку передбачено, що право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 статті 89 розділу ІІ Кодексу, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому. У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.

Відповідно до п. 4.1. Порядку платник податків зберігає право користування майном, що перебуває у податковій заставі, якщо інше не передбачено законом. Платник податків може відчужувати майно, що перебуває у податковій заставі, тільки за згодою органу доходів і зборів, а також у разі якщо орган доходів і зборів впродовж десяти днів з дня отримання від платника податків відповідного звернення не надав такому платнику податків відповіді про надання (ненадання) згоди.

Згідно п. 4.3. Порядку у разі здійснення операцій з майном, яке перебуває у податковій заставі, без попередньої згоди органу доходів і зборів платник податків несе відповідальність відповідно до закону.

Пунктом 5 Порядку передбачалось, що у випадках, визначених підпунктами 93.1.1-93.1.4 пункту 93.1 статті 93 розділу ІІ Кодексу, майно платника податків звільняється з-під податкової застави, про що такому платнику надсилається повідомлення (додаток 7). Підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1-93.1.4 пункту 93.1 статті 93 розділу ІІ Кодексу. У разі продажу майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 95 розділу ІІ Кодексу таке майно звільняється з податкової застави (із внесенням змін до відповідних державних реєстрів) з дня отримання органом доходів і зборів підтвердження про надходження коштів до бюджету від такого продажу.

З аналізу зазначених норм права вбачається, що порядок припинення податкової застави чітко врегульований нормами права. Здійснення операцій з майном, яке перебуває у податковій заставі, без попередньої згоди органу доходів і зборів платник податків тягне за собою передбачену законом відповідальність. Таким чином, під час дії податкової застави ні власник, ні особи, які вважать себе власниками майна, що перебуває у податковій заставі, без дозволу органу доходів і зборів не можуть вчиняти дії щодо цього майна, а мають оскаржити вказані дії органу доходів і зборів у разі незгоди з нею.

З матеріалів справи вбачається, що 01 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДФС України у Вінницькій області з проханням внести зміни в державний реєстр обтяжень рухомого майна та виключити автомобіль, який позивач придбав у ТОВ «Скайтек ЛТД» з реєстру обтяжень так як він придбав автомобіль до накладення обтяжень.

20 липня 2019 року ОСОБА_1 отримав відповідь про відмову внести відомості про виключення майна з державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Однак, зазначена відмова ОСОБА_1 оскаржена не була.

При цьому, чинним законодавством передбачено виключні підстави припинення податкової застави, а саме визначених підпунктами 93.1.1-93.1.4 пункту 93.1 статті 93 розділу ІІ Податкового Кодексу та у разі продажу майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 95 розділу ІІ Кодексу з дня отримання органом доходів і зборів підтвердження про надходження коштів до бюджету від такого продажу.

Такої підстави як припинення податкової застави за заявою про виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна воно не містить.

За таких обставин, обраний позивачем спосіб захисту порушеного, на його думку, права не забезпечить його поновлення та не є адекватним наявним обставинам.

Разом з тим, згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, якщо позивач не був заявником стосовно оскаржених ним реєстраційних дій, які були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято спірне рішення, здійснено оскаржуваний запис.

За змістом позовної заяви зобов`язання Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області подати заяву державному реєстратору про виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна автомобіля «VOLKSWAGEN» з ВІН № НОМЕР_2 покликано необхідністю зареєструвати вказаний автомобіль новому власнику.

Таким чином, цей спір є спором про цивільне право, тобто має приватноправовий характер, а саме є спором позивача та третьої особи щодо прав на майно.

Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Участь Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) у спорі не змінює його приватноправового характеру.

Однак, позивач не заявив вимог до ТОВ «Скайтек ЛТД», при цьому суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості залучати до участі у справі належного відповідача.

Враховуючи наведене, позовні вимоги не підлягають задоволенню з зазначених підстав.

Доводи як позовної заяви так і апеляційної скарги його не спростовують.

Разом з тим, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову з інших підстав, невірно застосувавши норми матеріального права.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній ча-стині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 жовтня 2019 року скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Оскільки судом апеляційної інстанції не задоволено позовних вимог ОСОБА_1 , тому понесені заявником судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції слід покласти на останнього..

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 жовтня 2019 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 січня 2020 року.

Суддя-доповідач: /підпис/ О.Ю. Береговий

Судді: /підпис/ Т.М. Шемета

/підпис/ О.С. Панасюк

Згідно з оригіналом: