22-ц/804/171/20
223/496/17

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2020 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 223/496/17

Номер провадження 22-ц/804/171/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.,

сторони :

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Борен-А»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 11 жовтня 2019 року, у складі судді Яненко Г.М., дата складення повного судового рішення 24 жовтня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Борен-А» (далі ТОВ «Борен-А») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15 липня 2014 року між ТОВ «Борен-А» та ОСОБА_1 був укладений договір позики № ФД-12/14, відповідно до умов якого позикодавець надавав позичальнику позику у розмірі 600 000 грн, а позичальник зобов`язався повернути позику у визначений договором строк. У період з 23 липня 2014 року по 02 лютого 2015 року ТОВ «Борен-А» перерахувало ОСОБА_1 на банківські рахунки ПАТ «ПУМБ» 542832,50 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями з призначенням платежу «безвідсоткова поворотна фінансова допомога згідно договору позики № ФД 12/14 від 15 липня 2014 року». Кінцевим терміном повернення позики за договором було визначено 14 липня 2015 року. Оскільки відповідач борг не повернув, просили стягнути з відповідача отримані кошти у розмірі 542832,50 грн та судові витрати у розмірі 8142,49 грн.

Уточнивши позовні вимоги ТОВ «Борен-А» зазначило, що оскільки ОСОБА_1 не реагує на вимоги підприємства по поверненню коштів на підставі закінчення строку договору позики, просять стягнути з відповідача суму позики за закінченням тридцятиденного строку з дня вимоги до боржника 27 січня 2017 року та 20 березня 2017 року.

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 11 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Борен-А» 542832,50 грн - неповернутої суми позики, 8142,49 грн - витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з зазначеним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на те, що договором від 15 липня 2014 року було обумовлено, що повернення грошових коштів він ( ОСОБА_1 ) повинен здійснити до 14 липня 2026 року; позивач не надав оригіналу договору позики про виконання якого йде мова; процесуальним законом не передбачено право позивача на одночасну зміну підстав і предмету позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Борен-А» адвокат Нестеренко Є.П. просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги, а рішення залишити без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції вірно встановив факт отримання відповідачем грошових коштів від товариства та неповернення цих коштів на вимогу ТОВ «Борен-А»; доводи відповідача про те, що строк вимоги не настав, а спливає тільки 14 липня 2026 року, не доведені належними доказами; позивач не змінював предмет позики, а саме, стягнення суми 542 832,50 грн, а тому, процесуальних порушень при розгляді справи судом першої інстанції не допущено.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав скаргу, заперечення представника ТОВ «Борен-А» адвоката Нестеренко Є.П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Борен-А» з 18 грудня 2010 року працював виконавцем робіт, а потім начальником дільниці (т.1 а.с.156-157).

Відповідно до п.п.1.1 п.1, п.п.3.2 п.3 договору позики ФД 12/14 від 15 липня 2014 року Позикодавець (ТОВ «Борен-А») в порядку та на умовах, визначених цим Договором, надає Позичальнику ( ОСОБА_1 ) позику у розмірі 600 000 грн (надалі іменується «позика»), а Позичальник зобов*язується повернути позику у визначений цим Договором строк до 14 липня 2015 року (т.1 а.с.6).

23 липня 2014 року ТОВ «Борен-А» перерахувало ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_1 у ПАТ «ПУМБ» 162 832,50 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 20 з призначенням платежу «безвідсоткова поворотна фінансова допомога згідно договору позики № ФД 12/14 від 15 липня 2014 року». За даними відділення № 8 ПАТ «ПУМБ» в м. Києві зазначені кошти були зараховані 23 липня 2014 року на картковий рахунок № № НОМЕР_2 , який відповідно до довідки відділення № 8 ПAT «ПУМБ» в м. Києві від 07 жовтня 2016 року належить ОСОБА_1

09 вересня 2014 року ТОВ «Борен-А» перерахувало ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_1 у ПАТ «ПУМБ» 50 000,00 грн, що підтверджується платіжним вселенням № 143 з призначенням платежу «безвідсоткова поворотна фінансова допомога згідно договору позики № ФД 12/14 від 15 липня 2014 року ( ОСОБА_1 ) без ПДВ». За даними відділення № 8 ПАТ «ПУМБ» в м. Києві зазначені кошти були зараховані 09 вересня 2014 року на картковий рахунок № НОМЕР_2 , який відповідно до довідки відділення № 8 ПАТ «ПУМБ» в м. Києві від 07 жовтня 2016 року належить ОСОБА_1

01 жовтня 2014 року ТОВ «Борен-А» перерахувало ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_1 у ПАТ «ПУМБ» 50 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 421 з призначенням платежу «безвідсоткова поворотна фінансова допомога згідно договору позики № ФД 12/14 від 15 липня 2014 року ( ОСОБА_1 ) без ПДВ». За даними відділення № 8 ПАТ «ПУМБ» в м. Києві зазначені кошти були зараховані 01жовтня 2014 року на картковий рахунок № НОМЕР_2 , який відповідно до довідки відділення № 8 ПАТ «ПУМБ» в м. Києві від 07 жовтня 2016 року належить ОСОБА_1

12 листопада 2014 року ТОВ «Борен-А» перерахувало ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_1 у ПАТ «ПУМБ» 50 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 310 з призначенням платежу «безвідсоткова поворотна фінансова допомога згідно договору позики № ФД 12/14 від 15.07.2014р. ( ОСОБА_1 ) без ПДВ». За даними відділення № 8 ПАТ «ПУМБ» в м. Києві зазначені кошти були зараховані 12 листопада 2014 року на картковий рахунок № НОМЕР_2 , який відповідно до довідки відділення № 8 ПАТ «ПУМБ» в м. Києві від 07 жовтня 2016 року належить ОСОБА_1

21 січня 2015 року ТОВ «Борен-А» перерахувало ОСОБА_1 на гахунок № НОМЕР_1 у ПАТ «ПУМБ» 100 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 943 з призначенням платежу «безвідсоткова поворотна фінансова допомога згідно договору позики № ФД 12/14 від 15 липня 2014 року ( ОСОБА_1 ) без ПДВ». За даними відділення № 8 ПАТ «ПУМБ» в м. Києві зазначені кошти були зараховані 21.01.2015 р. на картковий рахунок № НОМЕР_2 , який відповідно до довідки відділення № 8 ПАТ «ПУМБ» в м. Києві від 07 жовтня 2016 року належить ОСОБА_1

02 лютого 2015 року ТОВ «Борен-А» перерахувало ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_1 у ПАТ «ПУМБ» 130 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1034 з призначенням платежу «поворотна фінансова допомога згідно договору позики № ФД 12/14 від 15 липня 2014 року ( ОСОБА_1 ) без ПДВ». За даними відділення № 8 ПАТ «ПУМБ» в м. Києві зазначені кошти були зараховані : 02 лютого 2015 року на картковий рахунок № НОМЕР_2 , який відповідно до довідки відділення № 8 ПАТ «ПУМБ» в м. Києві від 07 жовтня 2016 року належить ОСОБА_1 (т.1 а.с. 5-19).

12 серпня 2016 року ОСОБА_1 звільнився з роботи в ТОВ «Борен-А» за власним бажанням.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Борен-А», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 своє зобов`язання по поверненню позичених коштів у визначений законом строк не виконав, заборгувавши підприємству 542 832,50 грн. та не надав доказів, які б підтверджували повернення цих коштів.

З висновками суду не можна не погодитися.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України, ст. 76 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво чи багатосторонніми (договори).

Так, за змістом ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, в порядку ч.2 ст. 530 ЦК України кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Як вбачається зі справи на підтвердження своїх вимог про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 542 832,50 грн, позивач крім копії договору від 15 липня 2014 року, надав документи, які підтверджують факт роботи відповідача в товаристві на час укладення договору позики та перерахування коштів; платіжні доручення, в яких зазначено, що платником є ТОВ «Борен-А», а отримувачем коштів - ОСОБА_1 (призначення платежу: безвідсоткова поворотна фінансова допомога згідно договору від 15 липня 2014 року № ФД 12/14); документи, що підтверджують факт придбання ОСОБА_1 квартири в АДРЕСА_1 ; листи з вимогами відповідачу від 27 січня 2017 року та 20 березня 2017 року про повернення коштів, отримання яких ОСОБА_1 не заперечував в суді апеляційної інстанції (т.1 а.с.6-31, 73-79, 149-158).

Посилання позивача у скарзі на те, що оригінал договору позики від 15 липня 2014 року позивачем не представлений суду, а на копії договору позики, долученого до справи, не його підпис апеляційний суд вважає безпідставними.

За вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, які свідчать матеріали справи та пояснення ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, відповідач не заперечував того, що грошові кошти у ТОВ «Борен-А» він отримував в борг і договір позики укладався дійсно у письмовій формі; кошти були йому видані шляхом неодноразових перерахувань біля 8 разів, на картку; вказані кошти він витратив на придбання квартири у м.Вишгороді Київської області; позику він не повернув в повному обсязі, зважаючи, що час виконання договору не настав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ніяких клопотань щодо спростування свого підпису на договорі позики від 15 липня 2014 року відповідач не заявляв.

Доводи ОСОБА_1 про те, що за умовами договору він повинен повернути ТОВ «Борен-А» грошові кошти в строк до 14 липня 2026 року були предметом дослідження суду першої інстанції і цим обставинам дана відповідна оцінка в судовому рішення.

Колегія суддів виходить з того, що ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду ОСОБА_1 не представив будь-яких об`єктивних доказів, які б свідчили про дію спірного договору до 14 липня 2026 року.

За положеннями ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається також на те, що рішення суду не відповідає вимогам закону, оскільки позивач не вправі був одночасно змінити підстави та предмет позову про що заявлено ТОВ «Борен-А» в заяві від 12 лютого 2019 року (т.2 а.с.143-146).

Як вбачається зі справи, позивач звертаючись до суду 02 серпня 2017 року посилався на наявність між сторонами договору позики від 15 липня 2014 року, невиконання відповідачем умов цього договору та просив стягнути 542 832,50 грн.

В заяві від 12 лютого 2019 року про зміну підстав позову ТОВ «Борен-А» викладено ті ж самі обставини отримання відповідачем грошових коштів, однак позивач послався на зміну строку вимог на підставі ст.1049 ЦК України, зважаючи на те, що неодноразові звернення до боржника про повернення коштів та навіть подача позову не змусили ОСОБА_1 повернути борг.

Колегія суддів вважає, що порушень норм процесуального права при розгляді позовних вимог ТОВ «Борен-А» судом першої інстанції не допущено.

Так, відповідно до вимог п.2 ч. 1 ст.255 ЦПК України закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору здійснюється, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Суд зазначає, що ст. 31 ЦПК України в редакції на час подачі позову (діюча ст.49 ЦПК України) надавала право позивачу змінити предмет або підстави позову до початку розгляду судом справи по суті.

При цьому, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Суд враховує, що судом першої інстанції встановлено, що і первісною вимогою, і новою вимогою було стягнення грошових коштів в розмірі 542 832,50 грн, отриманих відповідачем ОСОБА_1 від ТОВ «Борен-А».

При вирішенні спору судом першої інстанції враховано, що обставинами, на яких ґрунтувались вимоги позивача (підставою позову), як у позовній заяві, так і у заяві про зміну підстав позову від 12 лютого 2019 року, є наявність невиконаних зобов`язань ОСОБА_1 по поверненню товариству коштів отриманих у вигляді фінансової допомоги на придбання житла.

З огляду на викладене, колегія не погоджується з аргументами позивача про те, що судом першої інстанції порушено приписи статті 31(49) ЦПК України, оскільки заява позивача про зміну предмета позову від 12 лютого 2019 року стосувалась виключно зміни предмета позову.

Відтак колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні і підстав для його скасування не вбачається.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У частині першій статті 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням, зокрема, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Як вбачається зі справи, у зв`язку з подачею апеляційної скарги ОСОБА_1 повинен був оплатити в дохід держави судовий збір в розмірі 12 213,74 грн.

08 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького апеляційного суду з заявою про відстрочення сплати судового збору до ухвалення по суті рішення апеляційним судом (т.3 а.с.5).

Відповідно ст.136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до статті 257 цього Кодексу залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 27 листопада 2019 року заява була задоволена частково і оплата судового збору в розмірі 10 000 грн була відстрочена до ухвалення судового рішення у справі (т.3 а.с.10-11).

Приймаючи до уваги, що рішення суду першої інстанції від 11 жовтня 2019 року після його перегляду в апеляційному порядку залишено без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - без задоволення, відстрочений судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 10 000 грн.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 11 жовтня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) в дохід держави (Отримувач коштів : ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106 Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783 Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) Рахунок отримувача: UA 6026001 Код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складення повного судового рішення 07 лютого 2020 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

О.М.Пономарьова

Т.Б. Ткаченко