ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року

м.Суми

Справа №577/4328/19

Номер провадження 22-ц/816/108/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 листопада 2019 року в складі судді Галяна С.В., ухваленого у м. Конотоп,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у вересні 2019 року, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня подання позовної заяви і до закінчення навчання 30.06.2021 року, а також 700,00 грн витрат на правничу допомогу.

Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач є батьком їх сина ОСОБА_4 , який на даний час досяг повноліття, навчається на денній формі навчання Конотопського інституту СумДУ на платній основі, в зв`язку з чим виникає потреба в його утриманні до закінчення навчання.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13.11.2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 на період навчання, до 30.06.2021 року, але не довше ніж до двадцяти трьох років, починаючи стягнення з 16.09.2019 року та сплачувати аліменти матері ОСОБА_1 . Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 700 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині визначення розміру аліментів, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального права, просить змінити оскаржуване рішення, визначивши аліменти у твердій грошовій сумі 1500,00 грн, а також здійснити перерозподіл судових витрат.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що при визначення розміру аліментів суд першої інстанції безпідставно не врахував того, що він не має постійного та стабільного доходу, оскільки має лише тимчасові заробітки за території Російської Федерації, які становлять близько 15 тис. російських рублів. Крім того, має матір пенсіонерку, яка залишилася одна після смерті його батька та у квартирі якої він зареєстрований, тому вона не отримує субсидії, у зв`язку з чим надає останній матеріальну допомогу. Також, вказує, що позивачем не було документально доведено судові витрати на правову допомогу.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем та третьою особою не направлено.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ст. 199 СК України на батьків покладено обов`язок утримувати свої повнолітніх дітей, які продовжують навчання, та у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, та, враховуючи положення ст. 182 цього Кодексу, визначив розмір аліментів у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на таке.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що у період з 10.08.1996 року по 22.11.2005 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачем, та навчається в Конотопському інституті СумДУ на денній формі навчання за кошти фізичних та/або юридичних осіб, з отриманням ступеня вищої освіти бакалавр за спеціальністю «Електроніка», терміном навчання з 01.09.2019 року по 30.06.2021 року (а.с. 3 6).

Відповідно до частин 1, 3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У п. 20 постанови Пленуму від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте в порушення приведених норм процесуального права, відповідачем, як в суді першої інстанції, так і під час перегляду справи в апеляційному суді, не було доведено належними доказами обґрунтованість його доводів з приводу відсутності регулярного та стабільного доходу, не можливості сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки його доходу, перебування на утриманні матері.

Долучені ж до апеляційної скарги копії свідоцтва про смерть батька скаржника, пенсійного посвідчення та довідки про розмір доходу його матері (а.с. 40, 41), не свідчать про перебування останньої на його утриманні, а лише констатують обставину досягнення нею пенсійного віку та отримання пенсії у певному розмірі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів і визначив їх розмір надавши правильну правову оцінку доказам, представленим сторонами у справі.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилення на обставини, які не були враховані при вирішенні справи.

Що стосується доводів скарги з приводу стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, то вони також не заслуговують на увагу, оскільки понесення позивачем витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 700 грн документально підтверджено, а саме квитанцією № 18 від 12.09.2019 року (а.с. 7) та витягом з договору про надання правничої допомоги від 11.09.2019 року (а.с. 29).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а), г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко