Справа №162/906/19
Номер провадження 2/162/36/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року смт. Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Гладіч Н.І.,

за участю секретаря судових засідань Пилипчук Р.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в смт.Любешів Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення суми боргу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 25 січня 2019 року позивач надала відповідачу кошти в сумі 4000,00 грн. про що відповідач власноручно написав їй розписку відповідно до якої забов?язався повернути чотири тисячі гривень до 31 січня 2019 року у чому і розписався. Проте відповідач поруши взяті на себе зобов`язання, не повернув позивачу кошти, які він отримав. Тому враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не з`явилися, в поданих заявах, кожен окремо, просили суд розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задоволити.

Крім того, представник позивача подав до суду заяву в якій вказав, що при подачі позову було допущено механічну помилку та не вірно вказано по батькові позивача - ОСОБА_1 , хоча насправді має бути ОСОБА_1 . На підтвердження вказаного було подано копію ID-карти та копію довідки про реєстрацію місця проживання особи. А тому представник позивача просить суд вказати позивача як ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи та відзив на позов від відповідача на адресу суду не надходили.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 належить задовольнити повністю з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.5 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статтей 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та розписки від 25 січня 2019 року, позивач в повному обсязі виконав свої зобов`язання перед відповідачем та передав йому грошові кошти в сумі 4000,00 гривень на умовах передбачених чинним законодавством.

Однак, відповідач у визначений термін до 31 січня 2019 року не здійснив виплати грошових коштів, чим порушив свої грошові зобов`язання по розписці.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною першою ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов?язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах телеграмах, яким обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Такі висновки містяться у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13.

Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов`язань та закріплює основний принцип виконання зобов`язань - принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527?545 ЦК України).

За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов?язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства України.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов?язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином відповідачем було пропущено строк повернення боргу, який завершився 31 січня 2019 року.

Відповідно до наданих суду матеріалів та позовних вимог позивача в суді було доведено та встановлено, що позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 4000,00 гривень. В свою чергу відповідач зобов?язався повернути позичені грошові кошти позикодавцю до 31 січня 2019 року, однак зобов?язання не виконав і кошти до вказаної в розписці дати не повернув.

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до розписки датою повернення коштів ОСОБА_2 для ОСОБА_1 є 31 січня 2019 року, таким чином прострочення грошового зобов`язання розпочалось 01 лютого 2019 року року.

Належна оцінка зібраних у справі доказів вказує на наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

А тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 заборгованість, яка виникла відповідно до договору позики в розмірі 4000,00 гривень.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 стягнути на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768,40 грн..

Разом з цим, оскільки при подачі позову до суду була допущена механічна помилка в написанні по батькові позивача, суд вважає за необхідне, на підставі поданих копії ІD-карти та копії довідки про реєстрацію місця проживання особи, вказати позивача як ОСОБА_1 .

На підставі ст.ст.202, 207, 526, 530, 612, 1046, 1047, 1049 ЦК України та керуючись ст.ст.4, 5, 12, 13, 81, 82, 141, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрований в АДРЕСА_1 , паспортні дані: серія НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (зареєстрована в АДРЕСА_2 , ІПН - НОМЕР_2 ) кошти позики в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 накористь ОСОБА_1 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Любешівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: