ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/2037/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №691/272/20 Категорія: Черненко В. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року : Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 12 листопада 2020 року, ухваленого у складі судді Черненка В.О., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 31 травня 2017 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач, підписуючи анкету-заяву, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив той факт, що повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані для ознайомлення в письмовій формі, в тому числі щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банку за ініціативою банку.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 23 грудня 2019 року має заборгованість 20850 гривень 52 копійки, яка складається з наступного:

- 14431 гривня 47 копійок заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 гривень заборгованість за поточним тілом кредиту;

- 14431 гривня 47 копійок заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 0,00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками;

- 1055 гривень 74 копійки заборгованість за простроченими відсотками;

- 3894 гривень 36 копійок заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України;

- 0,00 гривень нарахована пеня;

- 0,00 гривень нараховано комісії,

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500 гривень - штраф (фіксована частина);

969 гривень 07 копійок штраф (процентна складова).

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 20850 гривень 52 копійки за кредитним договором № б/н від 31 травня 2017 року та судові витрати у розмірі 2102 гривні.

Заочним рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 12 листопада 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7975 гривень 24 копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимог, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками та стягнення штрафів, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду належних доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтована позовна заява в цій частині. Що стосується вимог банку в частині стягнення з боржника відсотків на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України суд послався на те, що в розрахунку заборгованості відсотків за частиною 2 статті 625 ЦК України банк нарахував відсотки за прострочений кредит з 01 вересня 2019 року за ставкою 86,40 % не підтвердивши при цьому, що такий розмір відсотків був узгоджений з позичальником під час укладення з ним договору. Оскільки позичальником не підписані Умови та Правила, які передбачають сплату процентів, нарахованих на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України в розмірі 86,40% річних, то така ставка не може бути застосована в даних правовідносинах. Відтак, банк має право на стягнення за статтею 625 ЦПК України у встановленому законом розмірі (3% річних), а не в заявленому розмірі (86,40% річних), проте, з такою вимогою до суду не звертався.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом, відсотками та штрафом АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права просить рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що своїм підписом в анкеті-заяві відповідач підтвердив свою згоду, що відповідно до ст. 634 ЦК України у повному обсязі приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на офіційному сайті банку. Також відповідачем підписаний паспорт споживчого кредиту в якому зазначені процентні ставки та штраф за порушення строків платежів, тобто сторони при укладенні кредитного договору належним чином узгодили обставини та відповідний розмір відсоткової ставки. Крім того, з моменту отримання кредиту позичальник не звертався в банк за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він був обізнаний про розмір процентних ставок. Також із наданої позивачем виписки прослідковується, що відповідач отримував кошти через банкомати, а отже й отримав картку «Універсальна». Відповідач частково сплачував заборгованість за договором, розрахунок заборгованості ним не спростований. Позов про визнання недійсним кредитного договору в частині обов`язку сплати заборгованості за тілом кредиту, процентів, неустойки відповідачем не заявлявся, а тому договір в цій частині являється дійсним. Не погоджується також апелянт і з відмовою в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, яке мало бути погашене відповідачем на конкретну дату але не погашено. Відповідач здійснював погашення кредиту з порушенням термінів, що підтверджує його наміри про злісне ухилення від виконання зобов`язань за кредитним договором.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Рішення місцевого суду оскаржується в частині відмови в стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту, відсотками, відсотками згідно ст. 625 ЦК України та стягнення неустойки, а тому в іншій частині не перевіряється.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.1 та абз. 1 ч.2 ст. 207 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку №б/н від 31 травня 2017 року (а.с. 9).

У заяві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомилася та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.

Даних про те, який кредитний ліміт встановлено, тип картки, розмір відсотків за користування кредитом, погоджений сторонами, розмір пені та штрафних санкцій, передбачених за несвоєчасне погашення кредиту, тощо в анкеті-заяві не зазначено, також не вказано строк дії договору( строк дії картки).

Крім того, банком надано підписаний ОСОБА_1 06 липня 2018 року Паспорт споживчого кредиту, в якому вказана інформація з основних умов кредитування з урахуванням побажань споживача (розділ 3) залежно від типу карти («Універсальна» «Універсальна Голд»), інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача (розділ 4), порядок повернення кредиту (розділ 5) та наслідки прострочення виконання (невиконання) зобов`язань за договором про споживчий кредит: розмір штрафу за прострочення більш ніж на 30 днів та процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту (розділ 6).

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT», «Універсальна GOLD».

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Банк свої зобов`язання за договором виконав та надав кредит.

Оскільки відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, позивач вважає що у нього виникла заборгованість перед банком, яка згідно з наданим банком розрахунку станом на 23 грудня 2019 року становить 20850 гривень 52 копійки, яка складається з наступного:

- 14431 гривня 47 копійок заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 гривень заборгованість за поточним тілом кредиту;

- 14431 гривня 47 копійок заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 0,00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками;

- 1055 гривень 74 копійки заборгованість за простроченими відсотками;

- 3894 гривень 36 копійок заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України;

- 0,00 гривень нарахована пеня;

- 0,00 гривень нараховано комісії,

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500 гривень - штраф (фіксована частина);

969 гривень 07 копійок штраф (процентна складова).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві ОСОБА_1 від 31 травня 2017 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім суми кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) стягнути заборгованість за простроченими відсотками та відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, а також штрафи (фіксована частина та процентна складова).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку простроченої кредитної заборгованості, посилався на Витяг з тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг , які викладені на банківському сайті, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Тарифами та Умовами ознайомився відповідач і з ними погодився, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати штрафів у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірі і порядку нарахування.

Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Підстави вважати, що сторони обумовили відсотки за користування кредитом та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань відсутні.

Отже, ці Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131св19).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. А також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу передбаченого договором строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Із наданих банком суду доказів не можливо встановити строк дії договору, а відтак не може бути застосована і стаття 625 ЦК України.

Тому по суті в цій частині висновки суду першої інстанції відповідають закону.

Доводи апеляційної скарги щодо невірно проведеного судом першої інстанції перерахунку заборгованості та відмову в задоволенні частини цих позовних вимог не варті уваги, оскільки позивачем по справі взагалі не розкрито таке поняття як «заборгованість за простроченим тілом кредиту». Крім того, його правова природа та підстави нарахування не передбачені умовами договору, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості визначити відмінності між термінами і поняттями «тіло кредиту» та «прострочене тіло кредиту», що, з урахуванням принципу юридичної визначеності, виключає підстави для покладення на споживача банківських послуг обов`язку по його поверненню.

Не варте уваги також посилання апелянта на підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту як на документ, в якому викладені основні умови кредитування, оскільки зі змісту Паспорту споживчого кредиту вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо .

Тобто, Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

Отже, саме по собі підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг висновку суду першої інстанції не спростовує.

Суд не приймає докази які додані до апеляційної скарги, а саме виписку за договором № б/н станом на 18 вересня 2020 року, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку про кредитні картки, оскільки апелянтом не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч.3 ст.367 ЦПК України).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Перешкод, у передбаченому ЦПК порядку, подати до суду першої інстанції докази у ПАТ КБ «Приватбанк» не було, більше того останнє звернулось до суду першої інстанції з клопотанням про розгляд справи в порядку спрощеного провадження (а.с.40) та клопотанням про розгляд справи за відсутності позивача (а.с.38) в якій зазначило про подачу необхідних доказів.

За таких обставин апеляційний суд не вбачає підстав для зміни чи скасування правильного по суті оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 12 листопада 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 24 грудня 2020 року.

Судді