Головуючий суддя в суді І інстанції
Єдиний унікальний № 374/224/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2020 року Ржищівський міський суд Київської області в складі :

головуючої судді Козіної С.М.,

за участі:

секретаря- Проценко Ю.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачки - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ржищів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року позивачка звернулась до Ржищівського міського судуКиївської області із вказаним позовом. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 . У вересні 2016 року до неї звернулась ОСОБА_3 з проханням здати їй та членам її сім`ї: синові та чоловікові, з яким вона перебувала у цивільному шлюбі, у найм (оренду) зазначений вище житловий будинок. За усною домовленістю відповідач взяла на себе зобов`язання сплачувати позивачці щомісячно плату за користування будинком в сумі 1100 грн., а також повністю оплачувати за власний рахунок всі комунальні послуги в період свого проживання в цьому будинку. Проте, починаючи з жовтня 2018 року відповідач перестала сплачувати кошти за користування житловим будинком та, як вона дізналася пізніше, ОСОБА_3 повністю перестала оплачувати комунальні послуги, що надавалися їй та членам її сім`ї під час їхнього проживання у цьому будинку.

Коли ОСОБА_1 у січні цього року звернулася до відповідача з вимогою оплатити зазначені вище борги, то остання, посилаючись на тимчасову відсутність у неї грошей, попросила, щоб вона за свій рахунок сплатила її борги за комунальні послуги, а вона до 20 травня 2019 року обіцяла повністю повернути сплачені кошти.

Борг за газопостачання склав 20 423 грн. (з них: 5 740 грн. - борг станом на 19 січня 2019 року; 14 683 грн - борг, що виник після 19 січня 2018 року по травень 2019 року включно); за електропостачання - 625 грн 40 коп.; за водопостачання та водовідведення - 73 грн 04 коп.; за надання послуг із вивезення сміття від житлового будинку - 93 грн 36 коп. Крім того, відповідачка пообіцяла сплатити позивачці кошти за користування житловим будинком, починаючи з 10 жовтня 2018 року по кінцевий час проживання в цьому будинку - фактично по травень 2019 року включно (всього за 8 місяців) в сумі 8 433 грн, з розрахунку 1 100 грн за кожен повний місяць та 733 грн за 20 днів проживання у жовтні 2018 року. Про визнання відповідачкою грошового боргу перед ОСОБА_1 та взяття на себе зобов`язання щодо його погашення ОСОБА_3 власноручно написала розписку від 19 січня 2019 року.

Позивачка за спільною із ОСОБА_3 домовленістю, за власний рахунок сплатила зазначену вище заборгованість за отримані ОСОБА_3 та членами її сім`ї комунальні послуги. Проте відповідачка категорично відмовляється повернути позивачці кошти за ці послуги, як і відмовляється сплатити борг за користування будинком. Таким чином відповідачка заборгувала кошти на загальну суму 29 647 грн 80 коп. Розписка, на яку ОСОБА_1 посилається, як на доказ своїх вимог, підписана відповідачкою ОСОБА_3 , що відповідає вимогам цивільного законодавства.

Позивачка просила стягнути із ОСОБА_3 на свою користь кошти внаслідок невиконання грошового зобов`язання у розмірі 29 647 грн 80 коп., та витрати на відшкодування судового збору у розмірі 768 грн 40 коп., а всього стягнути кошти в сумі 30 416 грн 20 коп.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримували та просили їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні вказувала, що вона після розірвання шлюбу повернула своє дівоче прізвище - ОСОБА_3 . Вона дійсно проживала у будинку по АДРЕСА_1 по травень 2019 року та має заборгованість перед власницею будинку ОСОБА_1 за комунальні послуги та за оренду будинку, на підтвердження чого написала розписку щодо зобов`язання сплатити заборгованість, оригінал якої надала у судовому засіданні для огляду. Позовні вимоги визнає у повному обсязі, зобов`язується сплатити заборгованість, але таких коштів вона не має.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 червня 2015 року ОСОБА_1 є власницею житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Державна реєстрація права власності зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 7, 8).

Згідно з актом від 31 липня 2019 року, складеним депутатом Ржищівської міської ради Київської області Богданцем О.А. , та громадянами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 встановлено таке. У житловому будинку АДРЕСА_1 , власницею якого є ОСОБА_1 , у період з вересня 2016 року по травень 2019 року на правах найму проживала ОСОБА_3 зі своїм сином та співмешканцем. За період проживання вони користувалися комунальними послугами та обробляли прибудинкову земельну ділянку (а.с. 10).

Згідно з копій договорів, укладених між ОСОБА_1 та ТОВ "Київоблгаз збут", ТОВ "Київська обласна ЕК", КП "ККП м. Ржищева" (а.с. 11, 15, 18, 20), встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з газопостачання, електропостачання, водопостачання та вивезення сміття. З наданих копій квитанції (а.с. 12, 13, 14, 16, 17, 19, 21), встановлено, що ОСОБА_1 сплатила заборгованість з наданих комунальних послуг, а також вартість відновлення газопостачання.

У судовому засіданні було оглянуто оригінал розписки ОСОБА_3 від 19 січня 2019 року, з якої встановлено, що ОСОБА_3 зобов`язується повернути кошти комунального платежу за газопостачання в сумі 5 740 грн, оплату комунальних платежів з жовтня 2018 року та оплату оренди в сумі 1 100 грн за кожен місяць, починаючи з 10 жовтня 2018 року. Зобов`язувалась погасити протягом чотирьох місяців (до 20 травня) власниці квартири ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується письмовим доказом по справі: копією розписки (а.с. 9).

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 та ч. 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 КЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Факти укладення усного договору оренди житлового будинку, проживання відповідачки в будинку АДРЕСА_1 та виникнення заборгованості зі сплати орендної плати і комунальних платежів не заперечувались відповідачкою, у суду не виникає сумніву у достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, а тому в силу ст. 82 ЦПК України вони не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості відповідачки перед позивачкою за спожиті комунальні послуги та за користування будинком, у якому проживала відповідачка зі своїм сином та співмешканцем на підставі усного договору оренди. У наданій розписці (а.с. 9) відповідачка зобов`язувалась повернути заборгованість за комунальні послуги та заборгованість по оренді будинку до 20 травня 2019 року. Крім того, відповідачка визнала обставини, вказані у позовній заяві, та визнала позовні вимоги у повному обсязі.

На час розгляду справи позивачка сплатила заборгованість за комунальні послуги, що виникла за час проживання у будинку сім`ї ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновків про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, необхідно стягнути з відповідачки на користь позивачки витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 грн 40 коп.

Керуючись ст.11, 202, 207, 509, 526, 530, 610-612 ЦК України, ст. 2, 4, 12, 81, 82, 141, 206, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ), кошти внаслідок невиконання грошового зобов`язання у розмірі 29 647 грн 80 коп., та витрати на відшкодування судового збору у розмірі 768 грн 40 коп., а всього стягнути кошти в сумі 30 416 (тридцять тисяч чотириста шістнадцять) гривень 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідно до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 15.12.2017) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, тобто до Київського апеляційного суду через Ржищівський міський суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14 січня 2020 року.

Суддя