КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/8342/19 Головуючий у 1 інстанції: Гребенюк В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Безвершенка Олега Олександровича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Чотирнадцята київська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

в с т а н о в и в:

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Чотирнадцята київська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина. Крім нього спадкоємцями є його мати та дружина померлого ОСОБА_2 , а також його сестра і дочка померлого ОСОБА_3 . В обґрунтування поважності причин пропуску шестимісячного строку для звернення із заявою про прийняття спадищини посилався на те, що проживає на окупованій території в Автономній Республіці Крим, що ускладнювало для нього відвідування нотаріуса в м.Києві за місцем відкриття спадщини. Також відведений для прийняття спадщини період він хворів. ОСОБА_1 просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у три місяці.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04 вересня 2020 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову Посилається на порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що ОСОБА_1 проживає в Автономній Республіці Крим. У зв`язку з примусовою окупацією Автономної Республіці Крим він втратив паспорт громадянина України. На території Автономної Республіки Крим державою Україною не забезпечено можливості реалізувати право на подання заяви про прийняття спадщини після спадкоємців, які померли на підконтрольній частині держави, у ОСОБА_1 були наявні перешкоди у перетині контрольно-пропускних пунктів між анексованою та підконтрольною територією України, що перешкоджало йому подати заяву про прийняття спадщини після його батька. Вважає, що суду безпідставно виходив з того, що, оскільки ОСОБА_1 знайшов спосіб подати заяву про прийняття спадщини з окупованої території шляхом посвідчення відповідної заяви у приватного нотаріуса в м. Москва, то він мав можливість подати відповідну заяву у такий же спосіб раніше. Відповідно до положень ст. 1270 ЦК України позивач мав право подати заяву про прийняття спадщини в будь який день протягом шести місяців з дня смерті його батька, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судове засідання представник ОСОБА_1 і представник третьої особи не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Представник ОСОБА_2 і ОСОБА_3 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення представника ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та матір`ю позивача ОСОБА_1 .

ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та рідною сестрою позивача ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .

14 листопада 2018 року на підставі заяви відповідачів Чотирнадцятою державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Відповідно до виписних епікризів № 4739/03, № 9175/01 позивач, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 05.02.2019 року по 21.05.2019 року перебував в Московському клінічному науково-практичному центрі на стаціонарному лікуванні.

29 травня 2019 року приватний нотаріус м.Москва Карліна В.О. посвідчила заяву ОСОБА_1 про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , яку 14 червня 2019 року позивач направив до Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори, що підтверджується авіанакладною SevEx № 9212461.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Суд виходив з того, що позивач не довів наявності у нього непереборних труднощів, які перешкоджали у визначений строк подати заяву про прийняття спадщини. Досліджуючи наведені позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, у тому числі обставини хвороби позивача та перебування його на стаціонарному лікуванні в період з 05.02.2019 року по 21.05.2019 року, обмеження сполучення з окупованою територією, суд врахував, що позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини шляхом надсилання її поштою після посвідчення підпису на ній приватним нотаріусом м. Москви. Вказані обставини у своїй сукупності свідчать про відсутність непереборних труднощів, які не дозволяли прийняти спадщину у такий спосіб раніше. Суд критично поставився до показів свідка ОСОБА_5 стосовно труднощів позивача щодо повернення в Україну для прийняття спадщини, оскільки покази свідка спростовуються раніше встановленими судом обставинами щодо способу прийняття позивачем спадщини.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживає в Автономній Республіці Крим, яка з лютого 2014 року анексована Російською Федерацією.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року визначено, що на тимчасово окупованій території поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Статтею 5 Закону визначено, що Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в`їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в`їзду-виїзду за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Позивач ОСОБА_1 посилається на те, що він неодноразово намагався перетнути контрольні пункти в`їзду-виїзду з тимчасово окупованої території, але органи окупаційної влади на не надали йому дозволу на виїзд. На підтвердження вказаних обставин він не може надати належних письмових доказів. Позивач зазначав, що у нього відсутній паспорт громадянина України, що відповідно до положень ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не надає йому права на вільний виїзд з тимчасово окупованої території через контрольно-пропускні пункти.

Суд першої інстанції допитав свідка ОСОБА_5 , яка показала, що знайома з позивачем і з його матір`ю та сестрою, які є відповідачами в справі. Зазначила, що позивач не зміг приїхати в Україну, хоча і робив спроби для цього. Їй відомо, що позивачмав намір прийняти спадщину проте, тривалий час хворів.

Колегія суддів враховує, що на території Автономної Республіки Крим відсутні діючі державні органи, які б забезпечували реалізацію громадянами України своїх прав. Чинним законодавством не визначено які документи можуть підтверджувати наявність перешкод на перетин контрольних пунктів в`їзду-виїзду з тимчасово окупованої території. Враховуючи положення ст. ст. 76-78 ЦПК України, покази свідка слід вважати належним та допустимим доказом на підтвердження вказаних обставин.

Суд першої інстанції безпідставно відхилив посилання позивача на проходження ним лікування. Свої висновки суд мотивував тим, що, оскільки позивач знайшов спосіб подати заяву про прийняття спадщини з окупованої території шляхом посвідчення відповідної заяви у приватного нотаріуса в м. Москва, то він міг подати відповідну заяву у такий же спосіб раніше.

Разом з тим, відповідно до положень ст. 1270 ЦК України спадкоємець має право подати заяву про прийняття спадщини в будь який день протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця.

Перебування спадкоємця на лікуванні в період строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та такими, що створюють істотні труднощі для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Строк на подання заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 закінчився 27 квітня 2019 року. Отже, ОСОБА_1 мав право подати заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_4 , в будь-який день по 27 квітня 2019 року включно. Відповідно, перебування ОСОБА_1 на лікуванні у період строку для подання заяви про прийняття спадщини з 05 лютого 2019 року по 21 травня 2019 року слід вважати поважною причиною для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Колегія суддів також враховує, що позивач пропустив незначний строк при зверненні із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею заяви є підставою для задоволення вимог.

Враховуючи викладене, рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 вересня 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Безвершенка Олега Олександровича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 вересня 2020 року та ухвалити нове судове рішення.

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Чотирнадцята київська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після його батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у три місяці з дня набрання даним судовим рішенням законної сили.

Дані про учасників справи.

ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ,

ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ,

Чотирнадцята київська державна нотаріальна контора, місцезнаходження: 04108 м. Київ, пр-т. Правди, буд. 33, .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Крижанівська Г.В.