Справа № 127/2-299/10
Провадження № 22-ц/801/2180/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 рокуСправа № 127/2-299/10м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя доповідач),

суддів Панасюка О. С., Сала Т. Б.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

стягувач (особа яка подала апеляційну скаргу) ТОВ «ОТП Факторинг Україна»,

боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2020 року про відмову в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, постановлену у складі судді Іщук Т. П. в м. Вінниці, дата складення повного судового рішення відповідає даті його постановлення,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду із заявою в якій висувало вимогу про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа по цивільній справі № 2-299/10, виданого Староміським районним судом м. Вінниці 30 вересня 2010 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості в сумі 53 632, 92 долара США, що еквівалентно 428 473 грн 39 коп., штрафних санкцій у сумі 45 832 грн 19 коп. та судових витрат в розмірі 1 820 грн.

В обґрунтування заяви посилалося на те, що заочним рішенням Староміського районного суду міста Вінниці від 16 квітня 2010 року ухваленим у справі № 2-299/10 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в солідарному порядку стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку суму заборгованості за кредитним договором № CNL-В00/236/2006 від 09 жовтня 2006 року в розмірі 53 632, 92 долари США, що еквівалентно 428 473, 39 грн, штрафні санкції в сумі 45 832, 19 грн та судові витрати у розмірі 1 820 грн. У зв`язку з тим, що стягувач - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» отримав виконавчий лист від попереднього стягувача - ПАТ «ОТП Банк» лише 20 січня 2020 року, тому представник просив суд поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, як пропущений з поважних причин, оскільки виконавчий лист був отриманий вже після закінчення строку пред`явлення до виконання.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2020 року в задоволені заяви ТОВ «ОТБ Факторинг Україна» відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що з моменту передачі права вимоги пройшло десять років, з моменту постановлення ухвали про заміну сторони виконавчого провадження пройшло більше року, на думку суду, цей час є достатнім щоб завершити передачу документів, бути обізнаним про наявність виконавчих листів. Крім того у відповідності до п. 5.2 цього договору ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сплатило суму винагороди 10 грудня 2010 року (платіжне доручення №1141 від 10 грудня 2010 року), за таких обставин є підстави стверджувати про передачу заявнику всіх документів та його обізнаність про стан та стадію виконання кредитних договорів. Суд зауважує, що заявник, який є юридичною особою зобов`язаний забезпечити належну організацію роботи всіх своїх підрозділів, у тому числі й щодо контролю за судовими та виконавчими документами при їх виконанні в органах ДВС. А тому, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведенність заявником поважних причин для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Не погодившись з цією ухвалою, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2020 року та ухвалити нову, якою поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа по цивільній справі № 2-299/10, виданого Староміським районним судом м. Вінниці 30 вересня 2010 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості в сумі 53 632, 92 долара США, що еквівалентно 428 473 грн 39 коп., штрафних санкцій у сумі 45 832 грн 19 коп. та судових витрат в розмірі 1 820 грн.

Основні доводи апеляційної скарги полягають у тому, що причини пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання не залежали від нового стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна», оскільки, до відступлення права вимоги первісний кредитор ПАТ «ОТП Банк» передав виконавчий лист на примусове виконання до відділу ДВС, у зв`язку з чим, за Актом прийому передачі документів, виконавчий лист не передавався від первісного до нового кредитора. Після заміни стягувача в судовому порядку, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до відділу ДВС з метою з`ясування стадії виконавчого провадження, в результаті чого було встановлено, що виконавчий лист по цій справі було повернуто державним виконавцем на адресу попереднього стягувача ПАТ «ОТП Банк», після тривалих пошуків, згідно Акту прийому передачі від 20 січня 2020 року, виконавчий лист було передано представнику ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Крім того, вказує, що відсутність активних дій щодо примусового стягнення з боржників суми боргу було обумовлене заявою ОСОБА_1 про добровільне виконання рішення суду та добровільне погашення заборгованості і списання пені, однак до цього часу борг не погашено, рішення суду не виконано. Стверджує, він не мав можливості вплинути на строки передачі виконавчого листа від первісного стягувача, а тому вважає причини пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання поважними та просить поновити.

Від інших учасників справи, впродовж встановленого апеляційним судом строку, відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про день та час судового розгляду повідомлені належним чином. На адресу апеляційного суду повернулись поштові відправлення, надіслані на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , з відмітками про відсутність адресатів за вказаною адресою. Причини неявки представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суду невідомі, заяв та клопотань від заявника не надходило. тому апеляційний суд у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядає справу.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

По справі встановлено та не заперечується сторонами:

Заочним рішенням Староміського районного суду міста Вінниці від 16 квітня 2010 року позов ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто в солідарному порядку з відповідачів: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором №CNL-В00/236/2006 від 09 жовтня 2006 року в розмірі 53 632, 92 долари США, що еквівалентно 428 473,39 грн, а також штрафні санкції - 45 832,19 грн та судові витрати -1820 грн (т.1 а.с. 48 49).

Зазначене рішення суду першої інстанції набрало законної сили 27 квітня 2010 року.

Виконавчий лист по справі видано 30 вересня 2010 року, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання три роки (т. 1 а.с. 222).

10 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н (т. 1 а.с. 159 - 165). Згідно з яким, ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № CNL-В00/236/2006 від 09 жовтня 2006 року (т. 1 а.с. 166).

Постановою державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 27 липня 2016 року виконавчий лист № 2-299/10, виданий 30 вересня 2010 року Староміським районним судом м. Вінниці, повернуто стягувачу ПАТ «ОТП Банк» (т. 1 а.с. 223).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2018 року за заявою ПАТ «ОТП Банк» замінено сторону у виконавчих провадження з ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з примусового виконання виконавчих листів по цивільній справі №2-299/10, виданих 30 вересня 2010 року Староміським районним судом м. Вінниці щодо боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 214 216)

20 січня 2020 року складено акт приймання - передачі документів, про передачу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» оригіналу виконавчого листа по справі № 2-299/10 виданого Староміським районним судом м. Вінниці 30.09.2010 року та оригіналу постанови від 28.07.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві (т. 1 а.с. 224).

На момент набрання рішенням суду законної сили діяли положення Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (в редакції станом на 16 лютого 2010 року) (далі - Закон № 606-XIV).

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на момент набрання законної сили заочним рішенням Староміського районного суду міста Вінниці від 16 квітня 2010 року) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) виконавчі листи та інші судові документи - протягом трьох років; 2) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

У пункті 1 частини другої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на момент набрання законної сили заочним рішенням Староміського районного суду міста Вінниці від 16 квітня 2010 року) передбачалося, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

За змістом частини першої та другої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на момент набрання законної сили заочним рішенням Староміського районного суду міста Вінниці від 16 квітня 2010 року) строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: а) пред`явленням виконавчого документа до виконання; б) частковим виконанням рішення боржником; в) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, який містить аналогічні норми: згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Частиною 1 ст. 433 ЦПК України передбачено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Згідно з частиною шостою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Аналіз матеріалів справи, зокрема, копії виконавчого листа № 2-299/10 (т. 1 а.с. 222), свідчить, що згідно відміток державних виконавців 30 червня 2011 року виконавчий лист було повернуто; 17.08.2012 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження згідно п. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»; 26.09.2013 року було повернуто виконавчий лист на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»; 31.03.2014 року виконавче провадження завершено на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»; 24.02.2015 року на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення не проводилось; 28.07.2016 року у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 47 та ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу (т. 1 ст. 223); 21.02.2020 року відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 43 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист повернуто стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку пропуском строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Отже, 28 липня 2016 року (реєстраційний номер виконавчого провадження № 49921894) виконавчий лист був повернутий попередньому стягувачу, чим було перервавно строк пред`явлення його до виконання. Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку що відповідно до положень ЗУ «Про виконавче провадження», строк пред`явлення виконавчих документів до виконання було встановлено у 3 роки, а відтак граничний (трирічний) строк його чергового пред`явлення до виконання було 28 липня 2019 року.

Враховуючи те, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання тривав до 28 липня 2019 року, в ТОВ «ОТП Факторинг» після заміни сторони виконавчого провадження (27.03.2018 року) був 1 рік 4 місяці для пред`явлення виконавчого листа.

Проте впродовж цього строку новий стягувач не вжив будь яких заходів для стягнення боргу, а його твердження, що виконавчий лист було передано йому попереднім кредитором лише 20 січня 2020 року свідчить лише про відсутність належного контролю за справами.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що в ТОВ «ОТП Факторинг» не було жодних перешкод у межах строку, визначеного ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», пред`явити виконавчий лист до виконання, а наведені у заяві обставини не свідчать про об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для вчасного вчинення процесуальних дій.

Як уже зазначалось вище, та не заперечується заявником, кредитний портфель до якого увійшло право вимоги за договором кредиту, на підставі якого заочним рішенням Староміського районного суду міста Вінниці від 16 квітня 2010 року в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто заборгованість, був придбаний ТОВ «ОТП Факторинг» 10 грудня 2010 року (т.1 а.с. 159 166), заміна сторони виконавчого провадження відбулася 27 березня 2018 року (Ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2018 року на а.с. 214-216 в т.1).

Колегія суддів звертає увагу, що стягувач, є юридичною особою зобов`язаний забезпечити належну організацію роботи всіх своїх підрозділів, у тому числі і щодо контролю за судовими та виконавчими документами при їх виконанні в органах ДВС.

Метою статті 433 ЦПК України, яка регулює питання поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності дотримання принципу правової (юридичної) визначеності, які є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (зокрема, рішення у справах «Єлоєв проти України», «Новік проти України»).

Положення Закону України «Про виконавче провадження», що обмежують строк на пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання, є законодавчим втіленням принципу правової визначеності та встановлюють строк, протягом якого боржник може очікувати примусового виконання рішення, ухваленого не на його користь.

Протягом цього строку позивач (стягувач), який бажає примусово виконати рішення суду, повинен вжити всіх залежних від нього заходів для отримання виконавчого документу та пред`явлення його до примусового виконання.

Отже судом першої інстанції правильно встановлено, що заявником не надано доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію своїх процесуальних прав та належне виконання ним процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення, а бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання не можуть бути поважними причинами для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що відсутність активних дій щодо примусового стягнення з боржників суми боргу було обумовлене заявою ОСОБА_1 про добровільне виконання рішення суду та добровільне погашення заборгованості і списання пені, суд апеляційної інстанції зауважує, що дійсно 04.12.2018 року ОСОБА_1 було подано заяву про добровільне погашення заборгованості за кредитним договором та списання пені, проте жодних реальних дій по погашенню заборгованості ним вчинено не було, 01 березня 2019 року ним було повторно подано заяву аналогічного змісту. Як стверджує заявник борг залишився непогашеним досі.

Слід зазначити, що незважаючи на тривале невиконання в добровільному порядку рішення суду боржником, стягувач не вживав жодних заходів по його примусовому виконанню, тому посилання стягувача на намагання в добровільному порядку врегулювати питання погашення заборгованості не можуть слугувати підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Отже суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав до задоволення заяви, оскільки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не доведено поважності причин пропуску строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання, а відтак, відсутні правові підстави для поновлення строку для пред`явлення вказаного виконавчого документа до примусового виконання.

Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. С. Панасюк

Т. Б. Сало

Повне судове рішення складено 24 грудня 2020 року.