Справа № 149/1638/20
Провадження №2/149/486/20
Номер рядка звіту 65
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2020 м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Олійника І.В.

за участі секретаря Янюк А.Й.

сторін:

позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 представник на підставі доручення

відповідача 1 ОСОБА_3 , представник на підставі довіреності,

відповідача 1 ОСОБА_4 представник на підставі доручення

відповідача 2 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмільник цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 (відповідач 1), ОСОБА_5 (відповідач 2) про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_6 (відповідач 1), ОСОБА_5 (відповідач 2) про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Позов мотивований тим, що позивач є наймачем квартири АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що окрім нього у даній квартирі зареєстровані, однак понад 10 років не проживають та не приймають участі в утриманні та обслуговуванні квартири, а також не сплачують комунальні послуги його діти - ОСОБА_7 , ОСОБА_6 внаслідок чого він позбавлений можливості отримати субсидію. За таких обставин та приймаючи до уваги те, що відповідачі добровільно знятися з реєстрації не бажають, позивач, з посиланням на ст.ст. 71, 72 ЖК Української СРСР просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 26.08.2020 у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідачам визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

22.09.2020 до суду від представника відповідача 1 - адвоката Проценко Ю. Л. надійшов відзив на позовну заяву узагальнені доводи котрого зводяться до того, що відповідач 1 перебуває на військовій службі в зоні АТО та має намір проживати у вищезазначеній квартирі, де знаходяться його речі, однак позивач чинить перешкоди у користуванні квартирою, зокрема неодноразово змінював замки у вхідних дверях та не надавав копій ключів, внаслідок чого відповідач 1 в присутності поліцейських змінив замки у вхідних дверях. На прохання відповідача 1 комунальні послуги сплачує його мати ОСОБА_3 , хоча в деяких квитанціях платником вказано позивача. За таких обставин представник відповідача 1 просить відмовити в задоволенні позовних вимог до відповідача 1.

01.10.2020 до суду від представника позивача - адвоката Матяша Д. Ю. надійшла відповідь на відзив узагальнені доводи котрої зводяться до того, що відповідач 1 перебуває на військовій службі в зоні АТО, а тому незрозуміло як відповідач 1 намагається проживати у зазначеній квартирі. Представником відповідача 1 не надано жодних доказів звернення до поліції щодо його не допуску до квартири. Відповідачі не здійснюють оплату комунальних послуг по утриманню квартири понад двадцять років, а тому здійснення оплати комунальних послуг 22-24 травня 2019 не може свідчити про належне виконання відповідачем 1 обов`язків по утриманню квартири. За таких обставин представник позивача просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою.

07.10.2020 до суду від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву узагальнені доводи котрого зводяться до того, що позивач перешкоджає відповідачеві 2 користуватися спірною квартирою, зокрема замінив замки на вхідних дверях квартири та не допускає відповідача 2 до проживання в ній. При цьому, відповідач 2 зазначає, що вона залишила спірну квартиру на підставі усної домовленості між нею, позивачем та відповідачем 1, оскільки одночасне проживання у спірній квартирі трьох дорослих людей є неможливим. За таких обставин відповідач 2 просить відмовити в задоволенні позову.

12.10.2020 до суду від представника відповідача 1 - адвоката Проценко Ю. Л. надійшли заперечення на відповідь на відзив узагальнені доводи котрих зводяться до того, що відповідач 1 виконує обов`язок по утриманню квартири, що підтверджується відповідними квитанціями. На даний час відповідач 1 перебуває на військовій службі в зоні АТО, що є вагомою підставою для його довготривалої відсутності. За таких обставин представник відповідача 1 просить відмовити в задоволенні позовних вимог до відповідача 1.

Ухвалою суду від 10.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позов та просили задовольнити позовні вимоги.

Відповідач 1 в судове засідання не з`явився. Представники відповідача 1 заперечували проти задоволення позовних вимог до відповідача 1.

Відповідач 2 в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення учасників, показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 та членам його сім`ї: дружині - ОСОБА_8 , доньці - ОСОБА_9 та сину - ОСОБА_6 видано ордер на право заняття двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с. 4-6). Отже судом встановлено, що сторони правомірно вселились у вказане житло.

Між позивачем та КП "Хмільницька ЖЕК" укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також заведено відповідні розрахункові книжки (а.с. 8, 13-14).

Відповідно до довідок Відділу ведення реєстру територіальної громади Хмільницької міської ради Вінницької області № 17-36/880 від 04.03.2020, №№17-31/813, 17-31/814 від 27.08.2020 (а.с. 7, 35, 36), а також відміток в паспортах позивача та відповідачів (а.с. 3, 51-52, 75) встановлено, що позивач та відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з довідками голови вуличного комітету вул. Монастирська (раніше Кірова), засвідчених Хмільницькою міською радою Вінницької області (а.с. 9-12) відповідачі у спірній квартирі не проживають з квітня 1997.

Відповідач 1 є учасником АТО та перебуває на військовій службі (а.с. 54, 61-70, 73, 109).

З рапорта старшого інспетора-чергового Хмільницького ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області Юхимчука М. І. від 17.05.2019 (а.с. 133, 161), довідки Хмільницького ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області № 6577/222/02-2019 від 28.05.2019 (а.с. 132, 160), а також відповідних заяв ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_5 (а.с. 134-140, 162-168), листа Хмільницького ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області № 6577/222/02-2019 від 28.05.2019 (а.с. 141, 169), фотознімків (а.с. 103-104) вбачається, що відповідач 1 демонтував вхідний замок до спірної квартири, а також переніс до неї свої речі, які залишив в одній із кімнат. В ході розгляду звернення встановлено, що за даним фактом ознаки будь-якого правопорушення відсутні, а тому розгляд звернення припинено.

З пояснень сторін, а саме позивача та відповідача 2 встановлено, що після отримання ордера на цю квартиру сім`я ОСОБА_11 вселилася в 1991 році та проживала до 2000-2001 року, а ОСОБА_9 , ОСОБА_6 до 2001 року.

Відповідач 2 пояснила, що виселилась з квартири після укладення шлюбу, оскільки в них була усна домовленість продати квартиру та розділити кошти, однак це не було зроблено, а тому знову прописалася в квартирі. Її речей в квартирі немає, з 2001 року комунальні платежі не сплачує. Да даний час має інше житло, в якому проживає разом з своєю сім`єю.

Відповідно до копій квитанцій (а.с. 55-60) встановлено та визнається сторонами, що відповідач 1 в травні 2019 року погасив заборгованість по комунальним платежам на утримання спірної квартири в травні 2019, оплату здіснила ОСОБА_3 .

Відповідач 2, представник відповідача 1 - ОСОБА_3 , свідок ОСОБА_12 , підтвердили, що з 2014 року ОСОБА_6 перебуває в зоні АТО, в травні 2019 завершився контракт і він повернувся до вищевказаної квартири, оскільки іншого житла немає. Так як ОСОБА_1 не дав йому ключ, він змінив замок, заніс до квартири свої речі та близько 1,5-2 місяці там проживав. Копія ключа була надана ОСОБА_1 . В цій квартирі знаходяться речі ОСОБА_6 , а саме ноутбук, ліжко, стілець, посуд, одяг. З червня 2019 по даний час ОСОБА_6 знову проходить військову службу в зоні АТО.

Свідок ОСОБА_9 зазначила, що раніше проживала у вказаній квартирі, відповідачів там не бачила, їх речей там немає.

Свідок ОСОБА_13 зазначила, що по АДРЕСА_3 вона проживає близько 3 років, за цією адресою бачила позивача та його дружину, на даний час в квартирі ніхто не проживає. В 2019 році був зламаний замок вхідних дверей.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що разом з ОСОБА_5 в 2019 році вона відвідувала квартиру АДРЕСА_1 , зі слів ОСОБА_5 їй відомо, що в цій квартирі проживав ОСОБА_6 , бачила його речі в одній з кімнат квартири.

Вирішуючи даний спір суд керується наступними нормами.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Згідно зі статтею 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти, батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил щодо оцінки доказів.

Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відтак, на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні, а на відповідача довести, що така відсутність обумовлена поважними причинами.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Стаття 8 Конвенції стосується прав особливої важливості для особистості людини, її самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див., mutatis mutandis, рішення від 27 травня 2004 року у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» («Connors v. the United Kingdom»), заява № 66746/01, § 82).

«Житло» має самостійне поняття, яке не залежить від класифікації за національним законодавством. Питання про те, чи є конкретне приміщення «житлом», яке захищається пунктом 1 статті 8 Конвенції, залежатиме від фактичних обставин, а саме - існування достатнього та тривалого зв`язку з певним місцем. Суд також повторює, що стаття 8 Конвенції лише захищає право особи на повагу до її існуючого житла (GLOBA v. UKRAINE, № 15729/07, § 37, ЄСПЛ, від 05 липня 2012 року).

Європейський суд з прав людини вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine, № 30856/03, § 41, від 02 грудня 2010 року).

Звертаючись до суду позивач, посилаючись на положення статей 71, 72 ЖК УРСР вказував, що відповідачі, як члени його сім`ї, втратили право користування спірним жилим приміщенням у зв`язку з тривалим непроживанням у спірному приміщенні понад десять років.

Проте, враховуючи встановлені судом обставини, зокрема те, що відповідач 1 є сином позивача, правомірно вселився в квартиру та будучи зареєстрованим у спірній квартирі, не проживає у спірному житлі з поважних причин, оскільки перебуває на військовій службі в зоні АТО, будь-якого іншого житла не має, інтерес до користування вказаним жилим приміщенням не втратив, оскільки погашав заборгованість по комунальним платежам, у спірному помешканні знаходяться його речі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині позовних вимог до відповідача 1.

При цьому, судом встановлено, що відповідач 2 є донькою позивача та будучи зареєстрованою у спірному помешканні, фактично проживає за іншою адресою, що в судовому засіданні визнала сама відповідач 2, та підтвердив її чоловік свідок ОСОБА_12 . Відповідача 2 в квартирі не проживає з 2001 року, поважних причин по яким вона не проживала в цій квартирі не наведено, її речей там в квартирі, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову в частині позовних вимог до відповідача 2.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача 2 - ОСОБА_5 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 420,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР, ст.ст. 12, 76-81, 141, 263-265, 273, 353, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_15 , 1979 р.н. такою, що втратила право користування житловим приміщення, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_16 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована по АДРЕСА_2 , проживає по АДРЕСА_4 , НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований по АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) частину понесених судових витрат в розмірі 420 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду через Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 24.12.2020

Суддя Олійник І. В.