Постанова

Іменем України

07 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 757/8910/16-ц

провадження № 61-19875св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , відповідачі - Публічне акціонерне товариство «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів», третя особа - ОСОБА_2 ,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року у складі судді Батрин О. В. та постанову Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Олійника В. І., Желепи О. В., Ігнатченко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ»

(далі - Закон України № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів» (далі - ПАТ «НДІ ЕМП»), третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення недонарахованої та недоплаченої заробітної плати.

Позовна заява мотивована тим, що наказом ПАТ «НДІ ЕП» від 07 травня 2014 року № 48/3к ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду заступника начальника відділення 1400 ПАТ «НДІ ЕП».

Наказом ПАТ «НДІ ЕМП» від 17 лютого 2015 року № 8/3 ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у зв`язку із скороченням чисельності працівників.

Позивач зазначав, що при звільненні з ним не проведено остаточний розрахунок, зокрема йому невиплачено заробітну плату за 74 відпрацьованих дня за період з 07 травня 2014 року по 17 лютого 2015 року з урахуванням індексації у розмірі 38 017,48 грн, які просив стягнути з відповідача.

До закінчення підготовчого засідання ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь недораховану та недоплачену заробітну плату у розмірі 102 357,14 грн за період з 07 травня 2014 року по 30 квітня 2015 року; зобов`язати відповідача скасувати невірний запис в трудовій книжці від 17 лютого 2015 року та внести всі записи про роботу та нагороди, внесені в трудову книжку за час роботи на підприємстві, засвідчити підписом чинного керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів та зобов`язати відповідача видати довідку про роботу із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «НДІ ЕМП», третя особа - ОСОБА_2 , про зобов`язання видати довідку про роботу.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 квітня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, у справі № 759/4393/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «НДІ ЕМП», третя особа - голова правління ПАТ «НДІ ЕМП» Саруханян А. А., про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення втраченого заробітку за час вимушеного прогулу, встановлено виплату позивачу всіх належних при звільненні коштів, тому в силу частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) такі обставини не підлягають доказуванню.

Відповідачем спростовано твердження позивача, що йому невиплачено заробітну плату за 74 робочі дні за період з 07 травня 2014 року по 17 лютого 2015 року, оскільки на підприємстві здійснювався облік робочих днів, в тому числі і позивача, за які розраховувалася і виплачувалася заробітна плата відповідно до табелів обліку робочого часу.

Посилання позивача, що розмір заробітної плати підлягав виплаті з урахуванням даних, викладених відповідачем у довідці від 30 грудня 2015 року № 70, є безпідставними, оскільки цю довідку скасовано, як таку, що видана помилково, а також в ній проведений розрахунок середньої заробітної плати для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності та у зв`язку з вагітністю і пологами.

Крім того, нарахування заробітної плати проведено відповідно до табелів робочого часу з урахуванням коефіцієнта завантаженості та скороченого робочого тижня, з чим погоджувався позивач, написавши заяву від 12 травня 2014 року, що відповідає вимогам трудового законодавства.

Встановивши, що згідно з наказом ПАТ «НДІ ЕМП» від 19 грудня 2014 року № 99 з 1 березня 2014 року внесено зміни до штатного розкладу, відповідно до якого за посадою заступника начальника відділення 1400 визначено посадовий оклад у розмірі 4 200 грн, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення невиплаченої заробітної плати відповідно до його займаної посади з 07 травня 2014 року виходячи з посадового окладу в розмірі 4 500 грн на місяць, як передбачено наказом про прийняття його на роботу.

Щодо доводів позивача про нарахування йому заробітної плати з 01 липня 2014 року виходячи з посадового окладу 6 000 грн на місяць, то вони є необґрунтованими, оскільки у справі відсутні докази встановлення заробітної плати в такому розмірі.

Відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення заробітної плати за виконання обов`язків директора з економіки з 08 серпня 2014 року виходячи з посадового окладу у розмірі 6 500 грн, оскільки призначено його на цю посаду без виплати різниці в окладах.

Також відповідачем спростовано доводи позивача про необхідність оплати йому виконання обов`язків голови правління ПАТ «НДІ ЕМП» у період з 26 листопада 2014 року по 30 квітня 2015 року з посадовим окладом у розмірі 12 500 грн, оскільки відсутні будь-які дані щодо розміру посадового окладу голови Правління, у тому числі - 12 500 грн.

Також, суд зазначив, що відсутні підстави для індексації заробітної плати відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», оскільки судовим рішенням у справі № 759/4393/15-ц встановлено, що ОСОБА_1 виплачені всі належні при звільненні кошти.

Вимога ОСОБА_1 про зобов`язання скасувати невірний запис в трудовій книжці від 17 лютого 2015 року щодо звільнення його з роботи є похідною від вимоги про поновлення на роботі, у задоволенні якої відмовлено судовим рішенням у справі № 759/4393/15-ц.

Безпідставною є також вимога позивача про внесення в трудову книжки всіх записів про роботу та нагороди, оскільки ним не надано доказів щодо звернення до відповідача з такою вимогою, та судовим рішенням у справі № 759/4393/15-ц встановлено, що при звільненні ОСОБА_1 видано належним чином оформлену трудову книжку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 квітня 2019 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що вимоги позивача про стягнення недоплаченої заробітної плати є безпідставними.

При цьому, суд зазначив, що судом першої інстанції не встановлено порушення трудового законодавства та законних прав позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що згідно з довідкою від 30 грудня 2015 року № 70, виданою ПАТ «НДІ ЕМП», середньоденний заробіток встановлений у розмірі 319,08 грн, тому у період з 07 травня 2014 року по 17 лютого 2015 року відповідачем не доплачено позивачу заробітну плату, яка підлягає індексації.

Крім того, заявник посилається на те, що в матеріалах справи наявні докази, якими підтверджується прийняття його на роботу з окладом у розмірі 4 500 грн, а також розмір окладів за виконання обов`язків заступника начальника відділення 1400 та Голови правління ПАТ «НДІ ЕМП».

Доводи інших учасників справи

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що згідно з наказом ПАТ «НДІ ЕМП» від 07 травня 2014 року № 1/4к ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду заступника начальника відділення 1400 з посадовим окладом у розмірі 4 500 грн.

12 травня 2014 року ОСОБА_1 написав заяву, в якій зазначив про те, що у зв`язку з важким економічним становищем підприємства не заперечує виплату заробітної плати з урахуванням коефіцієнту завантаженості згідно штатного розкладу та подальшого можливого скорочення робочого тижня, але відповідно до відпрацьованого часу (а. с. 146, т. 1).

Відповідно до наказу ПАТ «НДІ ЕМП» від 06 листопада 2014 року № 43к тимчасово покладено обов`язки директора з економіки на заступника начальника відділення 1400 ОСОБА_1 з 06 листопада 2014 року на період дії вакансії, без виплати різниці в окладах (а. с. 234, т. 1).

Наказом ПАТ «НДІ ЕМП» від 26 листопада 2014 року № 74 виконуючому обов`язки директора з економіки - заступнику начальника відділення 1400 наказано приступити до виконання обов`язків виконуючого обов`язків Голови правління ПАТ «НДІ ЕМП» (а. с. 233, т. 1).

На підставі наказу ПАТ «НДІ ЕМП» від 17 лютого 2015 року №48/3к позивача звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (а. с. 39, т. 2).

Згідно з довідкою ПАТ «НДІ ЕМП» № 70, виданою 30 грудня 2015 року, середньоденна заробітна плата для призначення допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю та у зв`язку з вагітністю та пологами становить 319,08 грн (а. с. 4, т. 1).

Наказом ПАТ «НДІ ЕМП» від 15 березня 2016 року № 48/1 довідку від 30 грудня 2015 року № 70 визнано анульованою у зв`язку з виявленням помилки (а. с. 45, т. 1).

У довідці ПАТ «НДІ ЕМП» № 25, виданій 09 липня 2015 року, зазначено, що середньоденна заробітна плата для розрахунку виплат на випадок безробіття становить 140,08 грн (а. с. 46, т. 1).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 28 липня 2015 року у справі №759/4393/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «НДІ ЕМП», третя особа - голова правління ПАТ «НДІ ЕМП» Саруханян А. А., про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення втраченого заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04 лютого 2016 року рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 липня 2015 року у справі №759/4393/15-ц залишено без змін (а. с.223-228, 229-237, т. 1).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України (тут і далі - у редакції, що діяла до набрання чинності Законом України № 460-IX) визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені в день звільнення працівника.

Велика Палата Верховного Суду, у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, зазначила, що під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

У разі невиплати з вини роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема, згідно з умовами трудового договору та відповідно до законодавчих гарантій.

Тягар відсутності вини у нездійсненні розрахунку зі звільненою особою покладається на роботодавця (власника або уповноважений ним орган).

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 зазначав, що за період його роботи з 07 травня 2014 року по 17 лютого 2015 року відповідачем недоплачено заробітну плату за повні робочі дні, а також недоплачено заробітну плату за час виконання ним обов`язків директора з економіки та голови Правління ПАТ «НДІ ЕМП».

Згідно зі статями 94, 115 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що ПАТ «НДІ ЕМП» доведено нарахування та виплату позивачу заробітної плати у повному обсязі, та спростовано доводи позивача щодо порушення відповідачем норм трудового права.

Крім того, рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 28 липня 2015 року, яке набрало законної сили, у справі № 759/4393/15-ц встановлено, що в день звільнення позивачу виплачені належні при звільненні кошти.

Разом з тим, позивач мав право заявити вимоги про виплату йому недонарахованої заробітної плати, за умови наявності для цього правових підстав.

Звертаючись до суду із позовом позивач зазначав, що згідно з наказом ПАТ «НДІ ЕМП» від 07 травня 2014 року № 1/4к його прийнято на роботу на посаду заступника начальника відділення 1400 з посадовим окладом у розмірі 4 500 грн.

Відповідач зазначене не заперечував, проте вказував, що у нього мали місце фінансові труднощі, що призвело в подальшому до звільнення працівників у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, в тому числі і позивача.

Згідно з наказами відповідача встановлювалися зменшені коефіцієнти завантаження для працівників ПАТ «НДІ ЕМП», зокрема для ОСОБА_1 , на липень 2014 року - 0,8, на серпень 2014 року - 0,6, на вересень 2014 року - 0,6, на жовтень 2014 року - 0,6, на листопад 2014 року - 0,6, які застосовувались для нарахування та виплати заробітної плати (а. с. 129-144, т. 1).

Нарахування та виплату заробітної плати з урахуванням зменшеного коефіцієнту завантаженості та можливе скорочення робочого тижня ОСОБА_1 не заперечував, про що написав відповідну заяву 12 травня 2014 року.

НаказомПАТ «НДІ ЕМП» від 19 грудня 2014 року № 99 внесено зміни до штатного розкладу у частині посадових окладів з 01 березня 2014 року, та встановлено заступнику начальника відділення 1400 посадовий оклад у розмірі 4 200 грн (а. с. 35, т. 2).

Отже, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що нарахування заробітної плати з меншим коефіцієнтом завантаження для позивача, що не було нижчим за розмір мінімальної заробітної плати та строком до шести місяців, відповідає положенням трудового законодавства, а також про відсутність правових підстав для стягнення заробітної плати відповідно до займаної позивачем посади виходячи з посадового окладу у розмірі 4 500 грн, як передбачено наказом про прийняття його на роботу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги в порядку, встановленому чинним законодавством.

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для індексації заробітної плати, оскільки вона не підлягає стягненню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача скасувати невірний запис у трудовій книжці щодо звільнення його з роботи та внесення до трудової книжки всіх записів про роботу та винагороди, суди попередніх інстанцій правильно виходили із недоведеності таких вимог.

Також слід зазначити, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані.

При вирішенні спору у цій справі, судами першої та апеляційної інстанцій дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Таким чином, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції є достатньо мотивованими та такими, що прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що судами не досліджено факт неповідомлення відповідачем про зміну істотних умов праці за два місяці до таких змін не заслуговують на увагу, оскільки встановлення такого факту не входить до предмета доказування у цій справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судового рішенні не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

РішенняПечерського районного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька І. М. Литвиненко