Справа №362/4253/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 квітня 2020 року м. Болехів .

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Ганчар Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, -

в с т а н о в и в:

22 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за позикою в сумі 713291.73 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04 серпня 2018 року відповідач отримав у нього в борг грошові кошти в сумі 12500 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 30 грудня 2018 року.

Після отримання грошових коштів відповідач власноручно написав розписку, якою також передбачив, що в разі неповернення коштів отриманих в борг до 01 січня 2019 року, сума збільшується вдвічі, тобто складатиме 25000 доларів США.

В порушення взятих зобов`язань відповідач отримані в борг грошові кошти йому не повернув.

У зв"язку з чим він 02 липня 2019 року направив за адресами реєстрації та фактичного місця проживання відповідача письмові вимоги про повернення боргу в сумі 25000 доларів США.

Згідно даних Національного банку України станом на 02.07.2019року 100 доларів СШВ складає 2620,6493грн.

Відповідно до цього, загальний розмір зобов"язань відповідача перед ним станом на 02.07.2019року становить : 25000доларів США (подвійна сума позики згідно розписки), що еквіалентно 655162,33 грн.; процентів згідно ст. 1048 ЦК на рівні облікової ставки НБУ в сумі 2029,09доларів США, що еквівалентно 53175,33грн.; трьох процентів річних від простроченої суми згідно ст.625 ЦК (148днів прострочки з 31.12.2018 по 02.07.2019) в сумі 189,04грн., що еквівалентно 4954,07грн., а всього 27218,13 доларів США, що еквівалентно 713291,73грн.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2019 року матеріали позовної заяви передано в порядку ст. 32 ЦПК України на розгляд до Болехівського міського суду за підсудністю з тих міркувань, що відповідач проживає по АДРЕСА_1 .

Однак на розгляд суду матеріали поступили 20 січня 2020 року.

В цей же день провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання.

03 березня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного рішення (а.с.57).

Такі дії не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце цього засідання був повідомлений у встановленому законом порядку, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та не подав відзив на позов (а.с. 65, 74).

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

А тому, враховуючи письмову згоду позивача (а.с.57), суд, керуючись вимогами ст.280 ЦПК України, ухвалив про проведення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено, що спірні правові відносини між сторонами виникли з договірних відносин.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Встановлено, що 04 серпня 2018 року ОСОБА_1 надав у борг ОСОБА_2 12500 доларів США, що підтверджується розпискою, написаною власноруч ОСОБА_2 , оригінал якої позивач долучив до матеріалів справи (а.с.10).

У відповідності з правовою позицією Верховного Суду України по справі № 6-63 цс13 (постанова від 18 березня 2013 року), яка відповідно частини 1 статті 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Як зазначено у статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вимогами ч.2 ст. 530 ЦК УКраїни встановлено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки у розписці вказано про термін повернення боргу до 01.01.2019року, то позивач 02 липня 2019 року у письмовій формі нагадав відповідачу про повернення боргу, направивши йому письмову вимогу про повернення боргу (а.с. 11).

Однак відповідач на даний час кошти не повернув.

Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Тому наявність боргового документа у позивача згідно ст. 545 ЦК України також підтверджує той факт, що боржник не виконав свого зобов`язання.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції Верхоного СУду України, викладений у постановах : від 18 вересня 2013року№6-63цс13, від 16 січня 2019 року №61-45859св18.

Також, у вказаній розписці обумовлено, що відповідач зобов`язувався повернути борг в повному обсязі до 30 грудня 2018 року. В разі неповернення до 01 січня 2019 року сума боргу збільшиться вдвічі (а.с.10).

В силу вимог ст. 628 ЦК УКраїни, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як зазначено в ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

У ч.1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (стаття 5 ЦПК України). Укладаючи договір позики та зазначаючи про те, що ОСОБА_2 отримав в борг від ОСОБА_1 12500 доларів США та зобов`язався повернути їх до 01.01.2019року, а у разі неповернення в зазначений строк сума боргу становитиме вдвічі більше - 25000доларів США, сторони в силу положень ст. 638 ЦК України досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відтак, вимоги позовної заяви про стягнення заборгованості у сумі 250000 доларів США, що еквівалентно станом на 02.07.2019року 655162,33 грн. підлягають до задоволення, оскільки самою розпискою, яку підписав відповідач, передбачено умову про стягнення подвійного залишку заборгованості. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК УКраїни нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Нарахування трьох процентів річних здіснюється згідно розрахунку, наведеного нижче : 3% річних за період з 31 грудня 2018 року по 02 липня 2019 року в сумі 189.04 доларів США (12500 доларів США х 3% х 184 дні прострочення : 365 днів у році = 189.04 доларів США), що еківалентно 4954,07грн. станом на 02 липня 2019року. Однак з вимогою позивача у частині стягнення із відповідача процентів за користування позикою в сумі 2029,09 доларів США, що еквівалентно 53175,33 грн. станом на 02.07.2019року, погодитися не можна, виходячи із наступного. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Судом встановлено, що предметом договору позики виступали кошти в іноземній валюті - доларах США, а розмір процентів сторонами не був визначений. Облікова ставка Національного банку України є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні. Висновок, що чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти міститься у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-2667цс16. У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України ( на чому, власне наполягав позивач, заявляючи таку вимогу)не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ в національну валюту України - гривню буде суперечити частинам першій, третій статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Вказаний висновок висловлений, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16 (провадження 14-465цс18). Таким чином, право позивача, з приводу якого він звернувся в суд, порушено і воно підлягає захисту в межах заявлених вимог шляхом стягнення з відповідача заборгованості, яка складається : з суми боргу- 25000 доларів США та 189.04 доларів США - 3% річних за період з 31 грудня 2018 року по 02 липня 2019 року.

Разом з тим, враховуючи положення ст. 13 ЦПК України, закладеній у ній принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає, що оскільки позивачем розрахунок забогованості проведено, виходячи з курсу долара 26, 206493 грн. із цього приводу він позовні вимоги не уточнював, то з відповідача слід стягнути суму боргу 655162,33 грн., що еквівалентно 25000доларів США та три проценти річних в сумі 4954,07грн., що еквівалентно 189,04 доларів США, всього 660116,40 грн., що еквівалентно 25189, 04 доларів США.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання щодо витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, які в даному спорі становлять 7132.92 грн. (сплата судового збору при подачі позовної заяви). Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на 92.5% (660116,40:713291.73 х 100), з урахуванням приписів пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 6597.94 грн. (7132.91 х 92.5%). На підставі наведеного, ст. 530, 626, 628, 638, 1046- 1050 ЦК УКраїни, керуючись ст. 258-259, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 660116 ( шістсот шістдесят тисяч сто шістнадцять) грн.40 коп., що еквівалентно 25189, 04 доларів США., з них:

- 655162 (шістсот п"ятдесят п"ять тисяч сто шістдесят дві) грн. 33 коп., що еквівалентно 25000 доларів США - сума позики;

- 4954 (чотири тисячі дев"ятсот п"ятдесят чотири) грн.07 коп., що еквівалентно 189,04 доларів США - трьох процентів річних, а також судові витрати в розмірі 6597 ( шість тисяч п"ятсот дев"яносто сім) грн.94 коп.

В решті позовних вимог про стягнення процентів на суму 53175,33грн., що еквівалентно 2029,09 доларів США- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання :

ОСОБА_1 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 - паспорт НОМЕР_2 виданий Долинським РВ УМВС в Івано-Франківській області, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Дата складання повного тексту рішення 23 квітня 2020 року.

Суддя Головенко О.С.