Справа № 486/1040/19
Провадження № 2/486/42/2020
13 січня 2020 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області
у складі: головуючого судді Савіна О.І.
при секретарі Архіповій К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням,
18.06.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову зазначає, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру виданого 01.07.2004 року, зазначена квартира належить йому, дружині ОСОБА_3 та сину ОСОБА_4 по 1/3 частині. В квартирі зареєстровані всі власники та онук - син його старшої доньки, ОСОБА_2 .. Його донька ОСОБА_5 з сином дійсно проживали в квартирі АДРЕСА_1 , але з 2000 року виїхали на інше постійне місце проживання. Однак онук ОСОБА_2 залишився зареєстрованим за вказаною адресою. На даний час ОСОБА_2 виїхав на заробітки та місце його знаходження не відоме. У зв`язку з тим, що відповідач за місцем реєстрації не проживає, однак на нього нараховуються комунальні послуги, позивач просить визнати його таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням.
Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач та треті особи направили до суду письмові заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі, зазначивши, що підтримують позовні вимоги та не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач ОСОБА_2 , причину неявки суду не повідомив, про день місце та час розгляду справи сповіщений вчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик відповідача в судове засідання, на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що зазначив у заяві.
За такого суд вважає можливими ухвалити у справі заочне рішення.
Дослідивши письмові матеріали справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності виданого 09.12.2000 року Органом приватизації житла Южноукраїнського міськвиконкому, квартира АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/3 частині (а.с. 13).
Право власності на зазначене нерухоме майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом та відомостями з реєстру (а.с. 14, 15)
З довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 11.06.2019 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані позивач ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідач ОСОБА_2 (а.с. 17).
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
За результатами розгляду справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та члени її родини є власниками квартири АДРЕСА_1 .
Згідно положень ст.ст. 317, 319, 391 Цивільного Кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Зі змісту ст.ст. 386, 391 ЦК України слідує, що власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Верховний Суд України, у своїй постанові від 16.01.2012 року висловив правову позицію, відповідно до якої у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Згідно з п.34) постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відсутність відповідача ОСОБА_2 у спірній квартирі понад встановлені строки підтверджується актом про непроживання складеним 03.06.2019 року, в присутності свідків (а.с. 16).
Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.
Оскільки відповідач ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , не проживає з 2000 року, суд вважає, що він втратив право користування вказаним жилим приміщенням, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір у розмірі 768.40 грн., який, у зв`язку із задоволенням позову, підлягає стягненню з відповідача на його користь (а.с. 1).
Керуючись ст.ст. 317, 319, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 72 ЖК України, ст.ст. 4, 11-13, 76-81, 89, 223, 263-265, 268, 280, 282, 284, 352 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , витрати зі сплати судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його оголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Олександр Іванович Савін