Провадження № 2/712/251/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

24 січня 2020 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Мельник І.О.

при секретарі Хоменко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселеня, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно з договором позики від 15 листопада 2018 року ОСОБА_2 отримав від позивача у власність грошові кошти в сумі 273 280 (двісті сімдесят три тисячі двісті вісімдесят) грн., що є еквівалентом 9760 доларів США, про що власноруч написав розписку. З метою забезпечення виконання зобов`язання за договором позики 15 листопада 2018 року був укладений Договір Іпотеки квартири, де позивач виступає як Іпотекодержатель, а Іпотекодавцем виступає відповідач. Предметом Договору Іпотеки, згідно з п. 1.1.2 є нерухоме майно, а саме: квартира за АДРЕСА_1 . Згідно з п.2.2.Договору Іпотеки договором забезпечується виконання основного зобов`язання за основним договором (згідно п. 1.1.3. Договору Іпотеки «основний договір» - договір позики від 15 листопада 2018 року ). Відповідно до п. 2 Договору позики позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою у строк до 15 листопада 2020 року за графіком. Пунктом 6 зазначеного Договору передбачено, що у разі порушення графіку зазначеного у п. 2 цього договору 2 місяці і більше, позичальник зобов`язується повернути всю суму позики протягом доби, а позикодавець має право вимагати сплатити всю суму позики достроково та розпочати процедуру стягнення на підставі застереження в договорі іпотеки. Відповідно до п. 6.1. зазначеного Договору за порушення строків (терміну) повернення позики позичальник зобов`язується сплатити пеню у розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочки. Так, лише 19 грудня 2018 року відповідач сплатив 6720, 00 грн. згідно з графіком сплати заборгованості, інших виплат здійснено не було, що стало порушенням умов договору позики від 15 листопада 2018 року. Позивачем 02 травня 2019 року направлено вимогу про сплату боргу, яку відповідач отримав, проте залишив без відповідної реакції. Станом на 01 серпня 2019 року ОСОБА_2 борг не сплатив у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка складає 804 060, 29 грн., з яких :266 560,00 сума основного боргу, 525 123,20 грн. пеня, 4316, 00 3 % річних, 8061, 09 грн. сума інфляційних витрат за користування чужими грошовими коштами. У зв`язку з порушенням вимог договору та закону, позивач змушений звернутися до суду за захистом свої майнових прав, просить суд в рахунок погашення заборгованості відповідача перед ним за Договором позики від 15 листопада 2018 року, яка станом на 01.08.2019 становить 804 060, 29 грн., звернути стягнення на предмета іпотеки, а сам: на: квартиру під номером АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) та виселити ОСОБА_2 та інших мешканців з квартири під номером АДРЕСА_1 .

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.10.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Представник позивача адвокат Крушельницька М.Р. в судове засідання не з`явилася, скерувала до суду заяву про розгляд справи без участі представника, підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Проти винесення заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи, причини неявки суду не відомі, із заявами не звертався. Відзиву до суду не направляв.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з договором позики від 15 листопада 2018 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 273 280 (двісті сімдесят три тисячі двісті вісімдесят) грн., що є еквівалентом 9 760 доларів США, про що власноруч написав розписку.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за договором позики від 15 листопада 2018 року, укладено договір іпотеки квартири, де позивач виступає як іпотекодержатель, а іпотекодавцем виступає відповідач. Предметом договору іпотеки квартири, згідно з п. 1.1.2. є квартира АДРЕСА_1 . Згідно з п. 2.1. Договору Іпотеки на виконання договору іпотекодавець передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку предмет іпотеки. Відповідно до п. 2.3. Договору Іпотеки у разі невиконання боржником зобов`язання за основним договором іпотекодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у відповідності до умов договору та положень чинного законодавства.

Відповідно до п. 2 Договору позики позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою у строк до 15 листопада 2020 року за графіком. Пунктом 6 зазначеного Договору передбачено, що у разі порушення графіку зазначеного у п. 2 цього договору 2 місяці і більше, позичальник зобов`язується повернути всю суму позики протягом доби, а позикодавець має право вимагати сплатити всю суму позики достроково та розпочати процедуру стягнення на підставі застереження в договорі іпотеки. Відповідно до п. 6.1. зазначеного Договору за порушення строків (терміну) повернення позики позичальник зобов`язується сплатити пеню у розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочки.

19 грудня 2018 року відповідач сплатив 6720 грн. згідно з графіком сплати заборгованості, інших виплат здійснено не було.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем направлялась досудова вимога від 02.05.2019 про повернення позики з вимогою протягом тридцяти днів з дати отримання даної вимоги сплатити на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 9520 доларів США. та добровільне звільнення квартири.

Відповідач ухиляється від добровільної сплати заборгованості, не реагує на звернення позивача до нього щодо проведення розрахунків за заборгованістю.

При вирішенні даного спору суд вважає необхідним керуватись наступним.

Відповідно до положень ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та ЦК України.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з п. 2.3. Договору Іпотеки від 15 листопада 2018 року посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвою І.Ю., у разі невиконання боржником зобов`язання за основним договором іпотекодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у відповідності до умов договору та положень чинного законодавства.

Відповідно до п. 5.1. Договору Іпотеки іпотекодержатель має право в т.ч. задовольнити вимоги за основним зобов`язанням за рахунок предмету іпотеки, звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання основного зобов`язання, порушення умов договору.

Згідно з ст. 589 ЦК Україниуразі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з розділом 6 Договору іпотеки «Задоволення вимог», уразі порушення Іпотекодавцем боргових зобов`язань за основним договором та/або умов цього Договору іпотеки, Іпотекодержатель направляє/надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу табудь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Згідно з ч. ч. 1, 3, 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 37 Закону України «Про Іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині звернення стягнення на предмет іпотеки з квартири під номером АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу від 14.06.2004 року, шляхом проведення прилюдних торгів, підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про виселення відповідача та інших мешканців з квартири суд вважає наступне.

Так, згідно з частиною першої, другої статті 39 Закону України «Про іпотеку», в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення

Статтею 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

При розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.

У п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже, частина друга статті 109 ЖК УРСР Кодексу встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку», підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що позивачем не надано будь яких доказів, що відповідач та інші особи, які зареєстровані і проживають у квартирі АДРЕСА_1 , відмовились на обґрунтовану та законну вимогу іпотекодержателя звільнити таке житлове приміщення, або будуть перешкоджати реалізації предмета іпотеки, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині виселення.

У зв`язку з цим, у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити, як заявлених передчасно.

Керуючись ст.ст. 76-82, 209, 211, 213, 258, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 16, 526, 1054 ЦК України, ст. 109 ЖК України, ст.ст. 1, 38, 40 Закону України « Про іпотеку», суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру під номером АДРЕСА_1 , та належать на праві власності ОСОБА_2 , в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) перед ОСОБА_1 за договором позики від 15.11.2018, яка становить 804060,29 грн., із встановленням способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів та початкової ціни - на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду через місцевий суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлений 06.02.2020.

Головуючий