Справа № 487/2066/17
Провадження № 2/487/18/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2020 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:головуючого - судді Притуляк І.О., за участю: - секретаря судового засідання Янковець Г.А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

11.04.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є членом правління ОСББ «Березень 71». 12.03.2017 року перед початком загальних зборів членів ОСББ «Березень 71», голова вказаного ОСББ - ОСОБА_3 , розповсюдив серед учасників зборів, листівки під назвою «Звіт голови ОСМД «Березень 71», в яких мітились відомості які принижують його ( ОСОБА_1 ) честь, гідність та ділову репутацію. Так у 1-у розділі вказаної листівки, де йде мова стосовно розробки уставу ОСББ, було зазначено: « Це відбувалось на фоні тиску з боку ОСОБА_1 ..

- Вимог дозволити стороннім, не мешканцям будинку входити до правління

- Зняти обмеження в кандидатах найманих робітників та їх заробітних платах та доходах (голови, бухгалтера)

- Здійснювався тиск на членів правління з метою змусити голову змінити прийнятий на загальних зборах статут (5 разів збирались збори з цього приводу через, що 2 місяці не мали змоги зареєструвати організацію)»

Далі в розділі: «Всупереч чому було зроблено:» зазначається: «…Діючи від імені мешканців будинку та голови ОСББ ОСОБА_1 домовився про ремонт даху за рахунок мешканців, згідно програми ОСББ вона передбачала тільки постановку в чергу 90/10, а ні ремонт та фінансування тому, що в чергу на ці програми стояло вже половина ОСББ, а здійснення термінового ремонту передбачало 50/50, а ремонт водопроводу повинен був проводитись за рахунок мешканців»

Крім того в п. 5 даного розділу було зазначено « ОСОБА_5 умисні дії Зінця, закриття робочої бригади в підвалі під час проведення робіт виправдовувався тим, що йому не донесли, що відбувається у підвалі.

Таким чином, ОСОБА_3 , користуючись своїм службовим становищем голови ОСББ, поширив завідомо недостовірні та неправдиві відомості у вигляді фактичних даних, щодо вчинення ним певних дій.

Вказані дії відповідача порушують його особисті немайнові права, зокрема, право на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації та чим завдав йому моральної шкоди, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях.

На підставі викладеного просив, визнати відомості викладені у вище зазначеному звіті такими що не відповідають дійсності та зобов`язати ОСОБА_3 публічно спростувати викладені твердження, шляхом оголошення резолютивної частини судового рішення на зборах членів ОСББ «Березень 71»

Крім того просив стягнути з відповідача на його користь 13000 грн. в рахунок моральної шкоди, 457,59 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, яка полягає у компенсації витрат на лікування. Стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу у сумі 5000 грн.

24.09.2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву, якою просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати у розмірі 2040 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

16.06.2018 року представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, яким заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Наголосив на тому, що в позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що саме ОСОБА_3 розповсюдив серед мешканців ОСББ «Березень 71» «Звіт голови ОСМД «Березень 71», про те жодних доказів на підтвердження зазначеного факту до суду не надав. В свою чергу ОСОБА_3 , заперечує свою причетність до виготовлення та розповсюдження звіту у зазначеній редакції.

Крім того, зазначив, що тези викладені у вищевказаному звіти є оціночними судженнями певної, фактично невстановленої особи, носять інформативний характер та не є інформацією, яка порочить честь, гідність та ділову репутацію особи.

21.06.2018 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що поширення відповідачем недостовірних відомостей стосовно ОСОБА_1 підтверджується протоколом загальних зборів №2 від 12.03.2017 року в якому зокрема зазначено, що ОСОБА_3 оголосив свій звіт та додав його копію до протоколу. Таким чином вважає, підтвердженим факт розповсюдження відповідачем недостовірної інформації стосовно позивача. З огляду на зазначене, наголошував на порушенні немайнових прав ОСОБА_1 на честь, гідність та ділову репутації, та як наслідок завдання йому моральних страждань.

Ухвалою судді Андрощука В.В. від 14.07.2017 року було відкрито провадження по справі.

Рішенням ВРП України від 27.06.2017 року, суддю Андрощука В.В. було звільнено з посади судді у зв`язку з поданням про відставку.

Розпорядженням керівника апарату Заводського районного суду м.Миколаєва №346 від 07.07.2017 року, відповідно до п.п.2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, було здійснено повторний автоматизований розподіл та справу було передано судді Біцюку А.В.

Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 27.07.2017 року було задоволено заяву судді Біцюка А.В. про самовідвід.

Розпорядженням керівника апарату Заводського районного суду м.Миколаєва №563 від 01.08.2017 року, відповідно до п.п.2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, було здійснено повторний автоматизований розподіл та справу було передано судді Нікітіну Д.Г.

Ухвалою судді Нікітіна Д. ОСОБА_6 від 02.08.2017 року справу було прийнято до провадження.

Розпорядженням керівника апарату Заводського районного суду м.Миколаєва №39 від 17.01.2019 року, відповідно до п.п.2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, було здійснено повторний автоматизований розподіл та справу було передано судді Притуляк І.О.

Позивач та його представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили про їх задоволення. Підтвердили фактичні обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач та його представник в судовому засіданні, проти задоволення позову заперечували, зазначивши що ОСОБА_3 , як головою ОСББ, на загальних зборах мешканців ОСББ «Березень 71» 12.03.2017 року, дійсно оголошувався звіт, проте він мав інший зміст, а ніж той який був наданий позивачем до суду і на який він посилається в обґрунтування своїх позовних вимог. Зокрема у оголошеному ОСОБА_3 звіті були відсутні будь-які посилання на дії ОСОБА_1 ..

Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступного.

Судом встановлено, що станом на 12.03.2017 року ОСОБА_1 входив до складу правління ОСББ «Березень 71», у той же час головою вказаного ОСББ був ОСОБА_3 .

По ствердженням позивача, 12.03.2017 року перед початком загальних зборів членів ОСББ «Березень 71», серед учасників зборів було розповсюджено, листівки під назвою «Звіт голови ОСМД «Березень 71». Зокрема у тексті вказаної, наданої ОСОБА_1 суду листівки, на першій сторінці, де йде мова стосовно розробки уставу ОСББ, було зазначено: «Це відбувалось на фоні тиску з боку ОСОБА_16 ОСОБА_17 », «Вимог дозволити стороннім, не мешканцям будинку входити до правління», «Зняти обмеження в кандидатах найманих робітників та їх заробітних платах та доходах (голови, бухгалтера)», «Здійснювався тиск на членів правління з метою змусити голову змінити прийнятий на загальних зборах статут (5 разів збирались збори з цього приводу через, що 2 місяці не мали змоги зареєструвати організацію)». На другій сторінці в розділі: «Всупереч чому було зроблено:» зазначається: «…Діючи від імені мешканців будинку та голови ОСББ ОСОБА_1 домовився про ремонт даху за рахунок мешканців, згідно програми ОСББ вона передбачала тільки постановку в чергу 90/10, а ні ремонт та фінансування тому, що в чергу на ці програми стояло вже половина ОСББ, а здійснення термінового ремонту передбачало 50/50, а ремонт водопроводу повинен був проводитись за рахунок мешканців»

Крім того на п`ятій сторінці в п. 5 в розділу: «Всупереч чому» було зазначено: « ОСОБА_5 умисні дії Зінця, закриття робочої бригади в підвалі під час проведення робіт виправдовувався тим, що йому не донесли, що відбувається у підвалі».

На думку позивача вказаний звіт був складений та розповсюджений саме головою ОСББ «Березень 71» ОСОБА_3 .. Окрім того ОСОБА_1 зазначив, що вказана у звіті інформація є недостовірною та має негативний характер, а тому порушує його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно ч.1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя, честь, гідність і ділова репутація.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч. 1 ст. 277 ЦК України).

Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Статтею 299 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації і може звернутися до суду з позовом про її захист.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1 далі за текстом Постанова)

За загальними правилами цивільно-правової відповідальності за поширення недостовірної інформації зобов`язаними суб`єктами в цих правовідносинах є особи, які (незалежно від наявності їхньої вини) поширили відомості, що не відповідають дійсності, або виклали їх неправдиво, і це порочить честь і гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди інтересам фізичних чи юридичних осіб.

За положеннями ч. 1 ст. 277 ЦК України спростуванню підлягає недостовірна інформація.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. п. 6, 15 Постанови при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

При цьому негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до ст. 34 Конституції України, яка відтворює положення ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі Конвенція), кожен має право на свободу виявлення своїх поглядів. У свою чергу Європейський суд з прав людини по справі «Лігенс протии Австрії» (1986 року) доповнив розуміння цього природного права людини, підкресливши, що «необхідно відрізняти факти від оціночних суджень. Наявність фактів можливо довести, а правдивість оціночних суджень ні».

Згідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» - оціночними судженнями, за винятком наклепу є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до п. 19 Постанови - вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Пунктом 18 указаної Постанови роз`яснено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Таким чином, інформація, яка може бути визнана недостовірною чи негативною, має носити, в першу чергу, стверджувальний характер.

Проаналізувавши зміст оспорюваної позивачем інформації, в контексті досліджених доказів по справі, суд приходить до висновку, що інформація яка міститься у «Звіті голови ОСББ «Березень 71» містить оціночні судження особи яка його склала.

Окрім того, позивач стверджує, що автором критичної інформації стосовно нього, яка мітиться у «Звіті голови ОСББ «Березень 71», та яку він просить спростувати, поширив саме відповідач ОСОБА_3 .

Згідно із п.18 Постанови, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Тобто, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту поширення відповідачем інформації, про яку йдеться в позовній заяві.

Відповідач у своєму відзиві та судовому засідання категорично заперечив факт, що саме ним було складено та поширено «Звіті голови ОСББ «Березень 71» в редакції яка містить критичні твердження стосовно позивача, при цьому не спростовував факту, оголошення ним звіту про свою роботу, але іншого змісту.

Відповідно до ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина 1 ст. 77 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 12, ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання доказів у цивільних не є обов`язком суду, крім випадків передбачених цим Кодексом.

На підставі викладеного, доказів на підтвердження того що саме відповідачем було складено та поширено «Звіті голови ОСББ «Березень 71» в редакції яка містить критичні твердження стосовно позивача, матеріали справи не містять, як не містять і доказів того, що автором вказаної інформації є відповідач.

Посилання позивача на те, що вказаний звіт було розповсюджено безпосередньо відповідачем, що підтверджується Протоколом загальних зборів членів ОСМД «Березень 71» №2 від 12.03.2017 року в якому зокрема зазначено, що ОСОБА_3 оголосив свій звіт та додав його копію до протоколу, суд вважає такими, що не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів, що саме звіт у зазначеній ОСОБА_1 редакції, було оголошено та додано до Протоколу №2.

При цьому покази допитаних у судовому засіданні свідків сторін, суд сприймає критично, оскільки вони є суб`єктивними та взаємовиключними і не підтверджуються сукупністю інших доказів по справі.

За такого, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

За вищевикладених обставин вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача судових витрат та витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.10,18,23,76,258,259,263-265,352,354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо чи через Заводський районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП не відомий.

Відповідач: ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . РНОКПП: не відомий.

Повне судове рішення складено 07.02.2020 року.

Суддя: І.О. Притуляк