ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/1128/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: забезпечення позову
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря : Семикрас О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 листопада 2019 року, постановлену у складі головуючого судді Аркатової К.В., за виділеними матеріалами по справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті групп», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Наталії Анатоліївни про скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті групп», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Наталії Анатоліївни про скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, у якому просила визнати протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49200442 від 17.10.2019 09:56:54, внесеного приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чижовою Н.А.; скасувати реєстраційний запис приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижовою Н.А. про право власності № 33703914 від 16 жовтня 2019 року на спірну квартиру за ТОВ «Фінанс проперті групп»; поновити відомості у державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про зазначений об`єкт нерухомого майна, що передували скасованим записам; визнати за нею право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказала, що 26 жовтня 2006 року між ОСОБА_2 та ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» був укладений кредитний договір №6/4/2006/840-К/1393 від 26 жовтня 2006 р. (далі - Кредитний договір), предметом якого було отримання ОСОБА_2 54 900 доларів США у позику зі строком повернення зазначеної суми до 24 жовтня 2036 року.

26 жовтня 2006 року для забезпечення вказаного Кредитного договору між ОСОБА_2 та ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» було укладено Договір іпотеки №6/4/2006/980-1/1395 від 26 жовтня 2006 р. (далі - Договір іпотеки), зареєстрований в реєстрі за № 1-4978 та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бакумовою А.В., згідно умов якого ОСОБА_2 передала в іпотеку ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» належну їй на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому ПАТ «КБ «НАДРА» на підставі Договору №_6/4/2006/840-К/1393 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за Кредитним договором та Договору про відступлення прав за Договором іпотеки від 21 серпня 2019 р., який зареєстрований в реєстрі за №1388 відступило ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» () право вимоги заборгованості за згаданими вище Кредитним договором та Договором іпотеки.

Внаслідок укладення вищезазначеної угоди ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» набуло статусу Іпотекодержателя за згаданим вище Кредитним договором та договором іпотеки відносно квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

У листопаді 2019 року Позивачці стало відомо, що Запис про право власності ОСОБА_2 в Реєстрі прав на нерухоме майно погашено 17.10.2019 10:14:00 на підставі Рішення №49200442.

Так, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49200442 від 17.10.2019 09:56:54, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чижовою Н. А. було внесено відомості про нового власника квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а саме - ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» ().

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою для виникнення права власності за ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» є Договір іпотеки № 6/4/2006/980-1/1395 (серія та номер: 1-4978 від 26.10.2006), Договір про відступлення прав за договором іпотеки (серія та номер: 1388 від 21.08.2019).

Крім того, після повернення з відрядження у 2019 році ОСОБА_3 не змогла потрапити до своєї квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки за час її відсутності представниками ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП» були змінені замки на вхідних дверях до вищезазначеної квартири.

Зазначені дії обмежують ОСОБА_1 , як власника квартири в реалізації гарантованої Конституцією України прав щодо користування, володіння та розпорядження належного їй нерухомого майна.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.11.2019 року по справі № 638/17924/19 відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 23 січня 2020 року о 12:00 годині.

19 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про забезпечення вказаного позову, в якій просила заборонити ТОВ «Фінанс проперті груп» та його представникам виселяти та знімати з реєстрації мешканців квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вселяти інших осіб до вказаної квартири проникати, входити до вказаної квартири, а також іншим чином користуватися, володіти нею, у тому числі укладати договори оренди з третіми особами, до розгляду справи по суті; заборонити відчуження у бідь який спосіб спірної квартири до розгляду справи по суті.

Вимоги заяви обґрунтовані гарантією забезпечення інтересів як володільця спірного майна та надання вірогідності щодо подальшого поновлення та реалізації прав щодо володіння, користування та розпорядження майном.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті групп», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Наталії Анатоліївни про скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 просить її скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала незаконна, необґрунтована, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, оскаржуваною ухвалою порушуються її права як власника квартири, наголошує на тому, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання майбутнього рішення у даній справі.

Зазначила, що судом першої інстанції не було надано належну оцінку тому факту, що звернення стягнення відбулося в позасудовому порядку за відсутності договору про задоволення вимог іпотекодержателя (іпотечного застереження), і як наслідок це призвело до неможливості позивачу поновити свої права на нерухоме майно, що є її єдиним житлом.

Вказала, що причиною звернення до суду з позовною заявою про скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно є грубе порушення діючого законодавства України, а саме: у даному випадку фактично відбулося примусове звернення стягнення на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , без її згоди як власника зазначеної квартири, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» з огляду на те, що спірна квартира підпадає під дію такого Закону, оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як єдине місце постійного проживання та не перевищує 140 кв. м., що потягнуло за собою обмеження моїх прав щодо можливості володіти, користуватися та розпоряджатись своєю власністю, звернення стягнення відбулося в позасудовому порядку за відсутності договору про задоволення вимог про іпотекодержателя (іпотечного застереження), та інших порушень, які наведено у позовній заяві.

Зазначила, що враховуючи очевидність неправомірного переходу права власності на належне їй майно, та розуміючи, що відповідач, як фінансова компанія, по суті «колектор» має на меті виключно отримання коштів від реалізації майна, та буде вчиняти дії спрямовані на відчуження такого майна, разом з поданням позовної заяви було подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій вона просила у тому числі: до розгляду справи по суті заборонити відчуження у будь-який спосіб квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказала, що за пунктом четвертим Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового, забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Таким чином, державний реєстратор зобов`язаний був врахувати вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та відмовити банку в реєстрації права власності, оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, житловий будинок є єдиним місцем його постійного проживання і його площа не перевищує 250 кв. м.

Зазначила, що метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Посилається у скарзі на п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»: особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушення або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язком є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема і у пункті мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1 33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів держави.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1 12/2003 року наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що право на доступ до суду повинно бути реальним та ефективним.

Зокрема, ЄСПЛ зазначав: «Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава учасниця Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі і процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити, щоб судовий процес перетворився в безладний рух. Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимогам, так як доступ до правосуддя повинен бути не тільки фактичним, а й реальним» (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Відповідач ТОВ «Фінанс Проперті Групп» надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

З доводами, викладеними в апеляційній скарзі, не погодились, оскільки апелянт не довів обставин, за яких необхідно вжити заходи по забезпеченню позову, а також їх співмірність.

Вважає, що у заяві про забезпечення позову не були вказані обставини стосовно реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, які вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Крім того, станом на тепер власником спірного майна ТОВ «Фінанс проперті групп» вже не являється, а сторона позивача у судові засідання не з`являється, із чого вбачається, що подання позову фактично було зумовлено тільки необхідністю застосування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Учасники справи, які відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України належним чином повідомлялись про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися і своїх представників до суду апеляційної інстанції не направили, про поважні причини своєї неявки суду не повідомили, що згідно ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення за правилом п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції з посиланням на ст.ст. 149, 150 ЦПК України виходив з того, що заявником належним чином не обґрунтовано, що не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду або зробити неможливим його виконання у разі не забезпечення позову саме у запропонований спосіб.

Також суду не надано жодних відомостей, які є необхідними для вирішення питання про застосування заходу забезпечення позову і що саме такий вид забезпечення позову необхідно застосувати та він буде співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Згідно ст. ст. 149,150,151,152, 153 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом тимчасових обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб, з урахуванням можливих збитків відповідача, - в інтересах забезпечення реалізації майбутнього рішення по справі,

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд в контексті забезпечення вирішення згаданого у ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завдання цивільного судочинства та відповідно до принципу пропорційності, ст. 11 ЦПК України, враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Пропорційність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Всупереч передбаченого ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуального обов`язку позивач не надала до суду доказів на підтвердження того, що в межах заявлених вимог, пов`язаних з оскарженням реєстрації права власності за ТОВ «Фінанс проперті групп» та поновлення реєстрації права власності за позивачем існують реальні ризики невиконання рішення суду у такій мірі, щоб обмежувати права відповідача у запропонований позивачем спосіб.

У таких випадках справедливий баланс інтересів сторін відповідно до ч.ч. 1, 4, 5 ст. 154 ЦПК України вимагає від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені запропонованим забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Колегія суддів відхиляє доводи скарги стосовно незаконності звернення стягнення на іпотечне майно, що призвело до неможливості позивачу поновити свої права на нерухоме майно, що є її єдиним житлом, - оскільки ці доводи не підтверджені документально та перебувають поза межами питання щодо забезпечення позову, та мають перевірятися під час розгляду справи по суті заявлених вимог. Слід також зауважити, що заявлені позивачем вимоги мають негаторний, а не віндикаційний характер, який притаманний ситуації коли позивач є фактичним володільцем майна.

З огляду на вищевказане колегія суддів посилання в доводах скарги на практику ЄСПЛ, рішення Конституційного суду України та постанову Пленуму касаційного суду не є релевантними.

Крім того, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 05.02.2020 спірна квартира АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого від 25.11.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. вже належить особі, яка не залучена до розгляду справи, Імаду Харубі.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростували, то суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1ч.1ст.374, ст.ст.375, 381-384, 388-389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2019 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 06 лютого 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді П.В.Кісь.

О.М.Хорошевський.