Ухвала

Іменем України

22 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 761/17651/13-ц

провадження № 61-17939ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 липня 2020 року у складі судді: Осаулова А. А., та постанову Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Іванової І. В., Сліпченка О. І., Поливач Л. Д., у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2013 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа-банк», до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2013 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», банк) до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Заява обґрунтована тим, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2013 року в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором про надання кредитної лінії від 21 березня 2008 року за № 10-29/5887 у розмірі 1 570 000,00 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 05 серпня 2008 року, зареєстрованому в Київському міському БТІ 07 серпня 2008 року. Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12 липня 2017 року вказане рішення суду першої інстанції набуло законної сили, а рішення апеляційного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року було скасовано.

ОСОБА_1 вказував, що при визначенні вартості іпотечного майна суд прийняв за основу висновок про вартість майна від 27 травня 2013 року, наданого суб`єктом оціночної діяльності ПП «Енергомакс» в рамках звіту про незалежну оцінку майна, що перебуває в іпотеці ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі вартості квартири в сумі - 1 500 000,00 грн. Між тим, за наслідками звернення відповідача до іншої незалежної експертної установи ТОВ «Інвесткон» було підтверджено помилку у вищенаведеному висновку експерта щодо опису технічного стану об`єкта, яка може впливати на кінцевий результат розрахунку вартості, і така вартість предмета іпотеки може складати - 1 701 410,000 грн. Відтак, при прийнятті судом першої інстанції рішення від 26 листопада 2013 року враховано помилковий висновок експерта про вартість предмета іпотеки, огляд якого таким експертом ПП «Енергомакс» навіть не здійснювався. Відповідач вважає, що вказана помилка при розрахунках вартості предмета іпотеки вплинула на визначення заборгованості по кредиту та є істотною обставиною для цієї справи, що не була встановлена судом, проте існувала на час ухвалення судового рішення та не була і не могла бути відома відповідачу на час розгляду справи.

ОСОБА_1 просив переглянути рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2013 року у справі та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 липня 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року, заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2013 року за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

Судові рішення мотивовані тим, що вказана ОСОБА_1 обставина не є нововиявленою обставиною в розумінні статті 423 ЦПК України. Крім того, відповідно до частини четвертої статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2013 року в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором про надання кредитної лінії від 21 березня 2008 року за №10-29/5887 у розмірі - 1 570 000,00 грн було звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 05 серпня 2008 року, зареєстрованому в Київському міському БТІ 07 серпня 2008 року та визнано за ПАТ «Укрсоцбанк» право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 . Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12 липня 2017 року вказане рішення суду першої інстанції було залишено без змін. Обґрунтовуючи свою заяву про перегляд за нововиявленими обставинами вказаного рішення, ОСОБА_1 посилається на те, що при визначенні вартості іпотечного майна суд прийняв за основу висновок про вартість майна від 27 травня 2013 року, наданого суб`єктом оціночної діяльності ПП «Енергомакс», який є нікчемним у зв`язку з чисельними порушеннями при його складанні та методики, застосованої при його виготовленні. Однак, указані обставини не є нововиявленими обставинами, а є переоцінкою доказів, на які послався суд при винесенні заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2013 року і відповідно не впливають на його законність, а тому згідно статті 423 ЦПК України відсутні підстави для задоволення заяви про перегляд судового рішення.

Апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги про те, що у справі в судах оцінювався саме механізм звернення стягнення на предмет іпотеки, а не звіт про незалежну оцінку майна, оскільки зазначена заявником обставина не належить до нововиявлених обставин.

02 грудня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові.

У клопотанні, яке міститься у касаційній скарзі, ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження, мотивуючи тим, що постанова апеляційного суду ним не була отримана і з постановою Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року він ознайомився у Єдиному державному реєстрі судових рішень, де рішення оприлюднено 02 листопада 2020 року. Таким чином, останнім днем тридцятиденного строку є 02 грудня 2020 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Касаційна скарга мотивована тим, що незалежний суб`єкт оціночної діяльності ТОВ «Інвесткон» у листі № 88 від 30 жовтня 2019 року за наслідками аналізу звіту з незалежної оцінки майна підтвердив, що в розрахунковій частині присутні помилки, що значно впливають на кінцевий результат розрахунків вартості та значно порушують право боржника. Окрім цього, у висновку експерта від 12 лютого 2020 року № 03/01-2020 зазначено, що звіт про незалежну оцінку майна класифікується як такий, що не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки. Таким чином, обставини зазначені у висновку експерта від 12 лютого 2020 року № 03/01-2020 не дають можливості визначити початкову вартість нерухомого майна для його реалізації та свідчать про те, що проведена ПП «Енергомакс» оцінка майна не відповідає Національному стандарту № 1, а тому указаний звіт про оцінку майна не можна вважати достатньо обґрунтованим та об`єктивним. ОСОБА_1 зазначає, що помилка в розрахунках вартості предмета іпотеки, допущена суб`єктом оціночної діяльності ПП «Енергомакс» у звіті про оцінку вартості майна є істотною для справи обставиною. В розрахунковій частині звіту з незалежної оцінки майна присутні помилки, що значно впливають на кінцевий результат розрахунків вартості, що не були встановлені судом, проте існували на час ухвалення судового рішення та не були і не могли бути відомі відповідачу на час розгляду справи та значно порушують права боржника. Окрім цього, суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Встановивши, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 не є нововиявленими, суди зробили обґрунтований висновок відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 20 липня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року в справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2013 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа-банк», до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук