Справа №:755/345/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" січня 2020 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Бурячек О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Старший державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Терещук Тетяна Іванівна, ОСОБА_2 про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та відновлення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , звертаючись до суду зі скаргою на дії Старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Терещук Тетяни Іванівни, просила визнати неправомірною постанову про закінчення виконавчого провадження від 22 березня 2018 року у виконавчому провадженні № 46342970 з примусового виконання виконавчого листа №755/25440/14-ц, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 30 січня 2015 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі ј частини всіх видів доходів щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 01 лютого 2008 року і до досягнення дитиною повноліття, винесену старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Терещук Тетяною Іванівною.

Зобов`язати Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві в особі старшого державного виконавця Терещук Т.І. або іншої посадової особи, до компетенції якої належить вирішення питання про відновлення порушеного права стягувача, відновити виконавче провадження ВП № 46342970 з примусового виконання виконавчого листа 755/25440/14-ц виданого Дніпровським районним судом м. Києва 30 січня 2015 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі ј частини всіх видів доходів щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 01 лютого 2008 року і до досягнення дитиною повноліття.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду, ОСОБА_1 посилається на наступне, що на виконанні Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва перебував виконавчий лист, виданий Дніпровським районним судом м. Києва 30 січня 2015 року по справі №755/25440/14-ц про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі ј частини всіх видів доходів щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 01 лютого 2008 року і до досягнення дитиною повноліття. 21 грудня 2018 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, ОСОБА_1 стало відомо про те, що ще 22 березня 2018 року старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Терещук Тетяною Іванівною винесено постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження. Працівник державної виконавчої служби, виносячи постанову про закінчення виконавчого провадження, достовірно знаючи про існування заборгованості в розмірі 34 684,47 грн. з боку боржника по сплаті аліментів до досягнення дитиною повноліття обґрунтовує причину закінчення виконавчого провадження правовою нормою, яка навпаки забороняє це робити, що є нонсенсом та грубим порушенням працівником державної виконавчої служби вимог Закону України «Про виконавче провадження», а саме п. 7 ч. 1 ст. 39.

Представник скаржника ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд скарги у його відсутність та задовольнити вимоги з підстав поданих документів.

Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про день час та місце розгляду скарги повідомленні належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов`язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» саме державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 18 цього Закону.

Як з`ясовано судом, на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва присуджено стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 лютого 2008 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що відповідає конституційному положенню щодо обов`язковості виконання судових рішень на всій території України (ст. 124 Конституції України).

Відповідно до положень частини першої та шостої ст.25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)», який набрав чинності з 09 березня 2011 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, тобто до 09 березня 2011 року, пред`являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 6 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно з ч. 3 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції станом на 2008 рік) рішення про стягнення аліментів підлягають негайному виконанню, а тому державний виконавець відкриває виконавче провадження не пізніше наступного дня після одержання документів в порядку, встановленому цим Законом, проводить відповідні виконавчі дії.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 194 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, втратою годувальника тощо) можуть бути пред`явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку пред`явлення документів до виконання.

Відповідно до даних, які зазначені у виконавчому документі дитина- ОСОБА_3 , відносно якої стягуються аліменти досягла повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2.

Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.

22 березня 2018 року старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Терещук Тетяною Іванівною, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження 46342970 у зв`язку із закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення. Заборгованість на момент досягнення дитиною повноліття становить 34684,47 грн. (а.с.26)

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.

У ч. 2 ст. 30 цього Закону зазначається, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься вдень настання відповідних обставин або вдень, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Таким чином, враховуючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження», а також обставини провадження за виконавчим листом про стягнення аліментів на користь стягувача ОСОБА_1 , зокрема обставини та підстави закінчення цього провадження, суд дійшов висновку, що постановою старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Терещук Тетяною Іванівною про закінчення виконавчого провадження № 46342970, були порушені вимоги п. 7 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки зазначене виконавче провадження було закінчене за наявності заборгованості, про що прямо зазначається у відповідній постанові.

В той же час, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці наголосив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося б невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, що надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.(справа «ІммобільяреСаффі» проти Італії», 22774/93, 28.07.1999, § 63; справа «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, § 40.)

Оскільки на день винесення старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Терещук Тетяни Іванівни постанови про закінчення виконавчого провадження існувала заборгованість по стягненню присуджених з боржника коштів, за рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 у справі 755/25440/14-ц фактично не виконано, постанова державного виконавця винесена з порушенням вимог, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а тому вимоги стягувача в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Отже, відновлення виконавчого провадження належить до компетенції державного виконавця, що він повинен зробити не пізніше наступного дня з дня отримання ухвали суду, а тому в цій частині у задоволенні скарги необхідно відмовити.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_2 , заінтересовані особи: державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Гевел Олена Олегівна, ОСОБА_1 про визнання неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження, зобов`язання вчинити певні дії, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню частково.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 1 , 2, 11, 19, 22, 25, 26, 39 Закону України «Про виконавче провадження» ст. 260, 447, 450, 451 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Старший державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Терещук Тетяна Іванівна, ОСОБА_2 про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та відновлення- задовольнити.

Визнати незаконними дії старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного управління юстиції у місті Києві Терещук Катерини Іванівни в межах виконавчого провадження № 46342970 при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 22 березня 2018 року.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного управління юстиції у місті Києві Терещук Катерини Іванівни в межах виконавчого провадження № 46342970 від 22 березня 2018 року про закінчення виконавчого провадження.

В іншій частині відмовити.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я: