Провадження по справі №2/522/1186/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року

Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання: Стогнієнко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики грошей,-

ВСТАНОВИВ:

23 грудня 2016 року позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому просить: стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ): суму основного боргу за договором позики грошей від 27.01.2011р. у розмірі 230000,00 доларів США з конвертацією цієї суми в національну валюту України - гривню на день здійснення платежу та три проценти річних за договором позики грошей від 27.01.2011р. у розмірі 558289,40 грн.; суму основного боргу за договорами позики, оформленими розписками у розмірі 221 000,00 доларів США доларів 00 центів з конвертацією цієї суми в національну валюту України - гривню на день здійснення платежу; моральну шкоду у розмірі 130000,00 гривень 00 копійок; судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 8840 гривень 00 копійок (6890,00 грн. за матеріальні вимоги та 1950,00 грн. за моральну шкоду) (а.с. 2 ? 4).

Позивачка мотивує вимоги тим, що нею та відповідачкою 27.01.2011р. був укладений договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горецькою В.М., зареєстрований в реєстрі за №192, за умовами якого відповідач отримала в борг 230000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (7,9364 грн. за 1 долар США) становило 1825372 гривні 00 копійок. Позика надавалась відповідачу на реконструкцію та проведення ремонтно-будівельних робіт бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Повний розрахунок між сторонами повинний бути здійснений в строк до 30.10.2013р. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Договором, ОСОБА_2 передала ій в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 , про що був укладений іпотечний договір, 27.01.2011р. посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горецькою В.М., зареєстрований в реєстрі за №192. Між сторонами існували довготривалі довірливі стосунки між всіма членами родини, тому відносини ґрунтувались на взаємодопомозі та взаємовигідній співпраці. Зазначає, що за домовленістю сторін Договір є безпроцентним, оскільки згідно усної домовленості, відповідач інвестував розвиток Бази, а позивач, по завершенню робіт, мав оформити частину новозбудованого об`єкту нерухомості на неї. Отриманої Позики відповідачу не вистачало для проведення масштабної перебудови Бази, у зв`язку із чим відповідач, у 2011, 2013 та 2014 роках, позичив у позивача ще 221 000,00 доларів США, що підтверджується розписками. Станом на 08.12.2016 року за офіційним курсом НБУ у розмірі 2602,0104 Борг дорівнює 5750420,00 гривень 00 копійок. Протягом всіх цих років вона стежила за реконструкцією Бази, приймаючи не тільки фінансову участь у її модернізації, але й вникав у господарські та технічні деталі цього процесу. Відповідач радилась з нею з багатьох питань, що постійно виникали з приводу удосконалення туристичного бізнесу реконструкції Бази. Приймаючи дієву участь у названому процесі, позивач не хвилювалась про кінцевий результат стати співвласником реконструйованої Бази. На сьогодні, База не тільки приведена у справний, сучасний стан, але її площа збільшилась на 60%. Однак, з плином часу, відповідачка все більше неухильно відповідала на питання, як просуваються справи із узаконенням Бази, на якому етапі це знаходиться і т.п. Останні півроку відповідачка зовсім перестала виходити на зв`язок. Як свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №74998267 від 06.12.2016р., за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на об`єкт житлової нерухомості - будівлі та споруди бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 4232,4 кв.м.. Право власності на збільшену у площі Базу отримано позивачем у 2013 та 2016 роках, що вбачається зі свідоцтва про право власності серія НОМЕР_3 , індекс № 836449, виданого реєстраційною службою Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області 28.02.2013р. та декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія ОДІ 6, виданої 14.06.2016р. Департаментом ДАБІ в Одеській області. Тобто, на отриману у 2011 році Позику та Борг, відповідач здійснив ремонтно-будівельні роботи Бази та вже оформив право власності на збільшений об`єкт нерухомості лише на своє ім`я. При цьому, відповідач не погашав суму боргу ні частинами, в строки, обумовлені п. 2 Договору, ні після настання кінцевого строку розрахунку. До теперішнього часу відповідачем борг не повернуто, тому позивачка має намір застосувати відповідальність за прострочення Договору шляхом стягнення боргу, з урахуванням трьох процентів річних у розмірі 558289,40 грн. за весь період прострочення, що розраховує за формулою: 5984600 х 3 х 1135 : 365:100 = 558289,40. Інфляційні витрати позивачем не розраховуються, оскільки Позика отримувалась у доларах США. Вказує, що замість отримання щомісячного пасивного доходу на підтримання достойного життя, вона змушена ініціювати судовий спір. Ведення безплідних переговорів з відповідачем, необхідність організовувати зустрічі з нею, витрачання зусиль, часу на пошук спільних знайомих для врегулювання конфлікту, невпевненість у майбутньому, необхідність відмовитись від звичного життя - все це є приводом для відшкодування моральної шкоди. З урахуванням ступеня і характеру заподіяного збитку, тривалості перенесених незручностей і переживань, моральну шкоду позивач оцінює у 130000,00 грн..

Ухвалою від 28 грудня 2016 року (головуючий по справі ОСОБА_4 ) відкрито провадження по справі (а.с. 41).

Також, ухвалою від 28 грудня 2016 року накладений арешт на об`єкт житлової нерухомості - будівлі та споруди бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 4232,4 кв.м. (а.с. 42 ? 43).

Ухвалою суду від 09 жовтня 2017 року по справі призначена судово-почеркознавча експертиза, а 12 лютого 2018 року відновлено провадження у справі, судова експертиза не проведена, в зв`язку з невиконанням клопотання експерта (а.с. 42 ? 43, 91).

В зв`язку з закінченням повноважень судді Приморського районного суду міста Одеси Загороднюка В.І., здійснений повторний розподіл справи. Справа передана для розгляду судді того ж суду ОСОБА_5 ..

Ухвалою від 18 березня 2019 року справа прийнята до розгляду суддею Абухіним Р.Д., призначений розгляд справи в загальному порядку (а.с. 116 ? 117).

Ухвалою від 24 жовтня 2019 року по справі призначена судово-почеркознавча експертиза (а.с. 144-146). На дозвіл експертизи поставлені наступні питання:

1. Чи виконані підписи на оригіналах: договору позики грошей від 27 січня 2011 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горецькою В.М., а саме в графі «позичальник»; розписки в отриманні коштів від 26 січня 2011 року; розписки від 14 квітня 2011 року; розписки від 18 травня 2011 року; розписки від 25 травня 2011 року; розписки від 14 квітня 2011 року; розписки від 26 квітня; розписки від 4 травня; розписки від 21 червня 2011 року; розписки від 15 травня 2013 року; розписки від 23 травня; розписки від 03 липня 2011 року; розписки від 18 травня 2014 року; розписки від 04 березня 2011 року; розписки від 24 березня 2011 року; розписки від 10 квітня 2011 року; розписки від 27 червня 2014 року, ОСОБА_2 чи іншою особою?

2. Чи виконано рукопис на оригіналах: договору позики грошей від 27 січня 2011 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горецькою В.М., а саме в графі «позичальник» (текст: підпис ОСОБА_6 ); розписки в отриманні коштів від 26 січня 2011 року, а саме весь рукописний текст розписок: розписки від 14 квітня 2011 року; розписки від 18 травня 2011 року; розписки від 25 травня 2011 року; розписки від 14 квітня 2011 року; розписки від 26 квітня; розписки від 4 травня; розписки від 21 червня 2011 року; розписки від 15 травня 2013 року; розписки від 23 травня; розписки від 03 липня 2011 року; розписки від 18 травня 2014 року; розписки від 04 березня 2011 року; розписки від 24 березня 2011 року; розписки від 10 квітня 2011 року; розписки від 27 червня 2014 року, ОСОБА_2 чи іншою особою?

3. Чи не виконано рукопис та підпис на оригіналах: договору позики грошей від 27 січня 2011року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горецькою В.М., а саме в графі «позичальник» (текст: підпис ОСОБА_6 ); розписки в отриманні коштів від 26 січня 2011 року, а саме весь рукописний текст: розписки від 14 квітня 2011 року; розписки від 18 травня 2011 року; розписки від 25 травня 2011 року; розписки від 14 квітня 2011 року; розписки від 26 квітня; розписки від 4 травня; розписки від 21 червня 2011 року; розписки від 15 травня 2013 року; розписки від 23 травня; розписки від 03 липня 2011 року; розписки від 18 травня 2014 року; розписки від 04 березня 2011 року; розписки від 24 березня 2011 року; розписки від 10 квітня 2011 року; розписки від 27 червня 2014 року, під впливом якихось «збиваючих» факторів природного характеру?

26 травня 2020 року до суду надійшов висновок експерта № 19-7837 судово-почеркознавчої експертизи (а.с. 162 ? 175).

Ухвалою від 27 травня 2020 року поновлено провадження у справі (а.с. 176).

04 серпня 2020 року закрито підготовче судове засідання (а.с. 182).

Представник відповідача звернувся до суду з заявою про застосування строків позовної давності (а.с. 187 ? 191).

11 грудня 2020 року до суду надійшла заява представника позивача про встановлення додаткового строку для подання доказів (а.с. 195 ? 198), яке було повернуто без розгляду на підставі ст.ст. 83,84 ЦПК України.

В судовому засіданні представник позивачки підтримала позовні вимоги по викладеним в позові підставам, а також зазначає, що строк позовної давності починається з моменту, як позивачу стало відомо про порушення ії права отримання відповідачем у 2016 році права власності на Базу відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » після ії ремонту та реконструкції.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, вважає, що необхідно відмовити у задоволені позовних вимог: в частині стягнення коштів за розписками від 14 квітня 2011 року, 18 травня 2011 року, 25 травня 2011 року, 14 квітня 2011 року, 26 квітня, 4 травня, 21 червня 2011 року, 15 травня 2013 року, 23 травня, 03 липня 2011 року, 18 травня 2014 року, 04 березня 2011 року, 24 березня 2011 року, 10 квітня 2011 року, 27 червня 2014 року на загальну суму 221 000 доларів США на підставі недоведеності; в частині стягнення 230 000 доларів США відповідно до договору позики грошей від 27 січня 2011 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горецькою В.М., а також розписки в отриманні коштів від 26 січня 2011 року застосувати наслідки пропуску строків звернення до суду з вимогою (строк позовної давності). Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, вірно встановили правовідносини, що склалися між сторонами, та закон, який їх регулює, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову з наступних підстав.

Що стосується договору позики грошей від 27 січня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горецькою В.М. а також розписки в отриманні коштів від 26 січня 2011 року.

В ході судового розгляду встановлено, що 27 січня 2011 року між ОСОБА_3 (Позикодавець) та ОСОБА_2 (Позичальник) укладений договір позики грошей, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горецькою В.М., реєстровий номер 192 (а.с. 6).

Відповідно до п. 1 Договору Позикодавець передала у власність, а позичальник отримала у власність грошові кошти в розмірі 1825372 гривні до підписання цього договору, що дорівнює еквіваленту 230000 доларів США із розрахунку 7,9364 гривень за 1 долар США за курсом Національного Банку України на момент укладення цього договору.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до змісту договору позики від 27.01.2011 року, який було укладено між ОСОБА_7 (Позикодавець) та ОСОБА_2 (Позичальник), Позичальник передала у власність, а Позичальник отримала у власність грошові кошти в розмірі 1825372 (один мільйон вісімсот двадцять п`ять тисяч триста сімдесят дві) гривні до підписання цього договору, що дорівнює еквіваленту 230000 (двісті тридцять тисяч) доларів США із розрахунку 7,9364 грн. за 1 долар США за курсом Національного Банку України на момент укладання цього договору.

Вище зазначену суму грошей ОСОБА_6 (Позичальник) зобов`язалась повертати ОСОБА_3 (Позикодавцю) частинами, а саме:

до 30.10.2011 року суму у розмірі 476184 (чотириста сімдесят шість тисяч сто вісімдесят чотири) гривні, що дорівнює еквіваленту 60000 (шістдесят тисяч) доларів США, за вищевказаним курсом;

до 30.10.2012 року суму у розмірі 634912 (шістсот тридцять чотири тисячі дев`ятсот дванадцять) гривень, що дорівнює еквіваленту 80000 (вісімдесят тисяч) доларів США, за вищевказаним курсом;

до 30.10.2013 року суму у розмірі 714276 (сімсот чотирнадцять тисяч двісті сімдесят шість) гривень, що дорівнює еквіваленту 90000 (дев`яносто тисяч) доларів США, за вищевказаним курсом.

Повний розрахунок між Позичальником та Позикодавцем повинен бути здійснений в строк до 30.10.2013 року (п. 2 Договору).

В ході розгляду справи, відповідачка звернулась до суду з заявою про застосування строку позовної давності.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252 ? 255 ЦК України.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Разом з тим, у заяві представник відповідача просить, відмовити у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відмовити в позові через пропуск строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог в позові належить відмовити за безпідставністю.

Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову.

Статтею 253 ЦК України, визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як вбачається із договору позики грошей від 27 січня 2011 року, відповідач повинен бути здійснений в строк до 30.10.2013 року, тобто у зазначений строк включно.

Отже, починаючи з 31 жовтня 2013 року почався перебіг загального трьохрічного строку позовної давності, який закінчився 31 жовтня 2016 року.

З позовом позивачка звернулась в суд 23 грудня 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

З урахуванням викладеного, позивачем порушено строки позовної давності щодо звернення з позовом про стягнення боргу за договором позики грошей від 27 січня 2011 року.

Суд не приймає до уваги доводи представника позивачки, що строк позовної давності починається з моменту, як позивачу стало відомо про порушення ії права отримання відповідачем у 2016 році права власності на Базу відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » після ії ремонту та реконструкції, оскільки суперечить вимогам діючого законодавства.

Отже, належних та допустимих доказів переривання або зупинення строків позовної давності позивачка суду не надала, а тому, беручи до уваги, що позовні вимоги є обґрунтованими, однак заявлені поза межами строку позовної давності, про застосування якої зробив заяву відповідач, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення грошових коштів за договором позики грошей від 27.01.2011р. у розмірі 230000 доларів США з конвертацією цієї суми в національну валюту України - гривню на день здійснення платежу та три проценти річних за договором позики грошей від 27.01.2011р. у розмірі 558289,40 грн..

Щодо вимог про стягнення суми основного боргу за договорами позики, оформленими розписками у розмірі 221 000 доларів США.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16.

Позивачка зазначає, що передала відповідачці 221 000 доларів США за договорами позики, оформленими розписками від 26 січня 2011 року; від 14 квітня 2011 року; від 18 травня 2011 року; від 25 травня 2011 року; від 14 квітня 2011 року; від 26 квітня; від 4 травня; від 21 червня 2011 року; від 15 травня 2013 року; від 23 травня; від 03 липня 2011 року; від 18 травня 2014 року; від 04 березня 2011 року; від 24 березня 2011 року; від 10 квітня 2011 року; від 27 червня 2014 року.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.

Представник відповідачки заперечував проти отримання позики та написання ОСОБА_6 відповідних розписок.

При встановленні обставин щодо отримання ОСОБА_6 у борг коштів у сумі 221 000 доларів США та написання нею відповідних розписок, судом призначалась судова експертиза. Висновком № 19-7837 судово - почеркознавчої експертизи від 14 травня 2020 року встановлено, що підписи від імені ОСОБА_6 у розписках від 26 січня 2011 року; від 14 квітня 2011 року; від 18 травня 2011 року; від 25 травня 2011 року; від 14 квітня 2011 року; від 26 квітня; від 4 травня; від 21 червня 2011 року; від 23 травня; від 03 липня 2011 року; від 18 травня 2014 року; від 04 березня 2011 року; від 10 квітня 2011 року; від 27 червня 2014 року виконані не нею, а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_6 , що міститься під розпискою від 24.03.2011 року (арк. 1 блокноту), виконаний ймовірно, ОСОБА_6 .. Вирішити питання про виконавця досліджуваного підпису, розміщеного під записом від 24.03.2011 (арк. 1 блокноту), в категоричній формі не виявилось можливим по причинам викладеним у дослідницькій частині висновку. В зв`язку з відсутністю підпису у розписці питання «Чи виконаний підпис від імені ОСОБА_2 у розписці від 15 травня 2013 року (аркуш блокноту 7), ОСОБА_2 чи іншою особою?» не вирішувалось у зв`язку з відсутністю підпису у розписці.

Отже, встановивши що зміст наданої розписки є суперечливим, між сторонами відсутні дані, що виниклі правовідносини випливають із договорів позики та не підтверджує укладення між сторонами договору позики, оскільки не підтверджує факт отримання відповідачем у борг певної грошової суми від позивача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення суми 221 000,00 доларів США.

Згідно ч.1 ст. 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК України вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до положень ст.ст. 12 і 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

При таких обставинах, відсутні правові підстави для задоволення вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики від 26 січня 2011 року; від 14 квітня 2011 року; від 18 травня 2011 року; від 25 травня 2011 року; від 14 квітня 2011 року; від 26 квітня; від 4 травня; від 21 червня 2011 року; від 23 травня; від 03 липня 2011 року; від 18 травня 2014 року; від 04 березня 2011 року; від 10 квітня 2011 року; від 27 червня 2014 року.

Позивач просить суд також відшкодувати моральну шкоду, заподіяну відповідачем у зв`язку з невиконанням умов договору у розмірі 130 000 гривень 00 копійок.

Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд не приймає до уваги посилання позивача щодо покладення обов`язку на відповідача відшкодувати моральну шкоду, оскільки правила статті 1167 ЦК України на спірні відносини не поширюється, оскільки регулює позадоговірні (деліктні) відносини.

Згідно зі статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В контексті практики Європейського суду з прав людини варто зазначити, що справедливість компенсації як категорія, що застосовується й національним законодавцем, проте є не розкритою в судових прецедентах, визначається ЄСПЛ з урахуванням усіх обставин, а також особливостей справи. Суд суворо дотримується позиції, що відшкодування має виключно компенсаційний, а не каральний, обтяжуючий або запобіжний характер.

При таких обставинах, відсутні підстави для стягнення моральної шкоди у розмірі 130000,00 гривень 00 копійок, тому у задоволені цих вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.15,16, 252-255, 261,267, 1050 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 11 ? 13, 76 ? 81, 141, 263 ? 265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики грошей,- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 23 грудня 2020 року.

Суддя Р.Д. Абухін

14.12.2020