УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого-судді Прохоренко В.В.,

секретар Лещенко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні подання приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Дмитра Сергійовича про тимчасове обмеження у прав виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа,

встановив:

До суду надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Дмитра Сергійовича про тимчасове обмеження у прав виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа.

Вимоги обґрунтовані тим, що на виконанніприватного виконавчого округу Херсонської області Манікіна Д.С., знаходиться зведене виконавче провадження № 58827996 до складу якого входять:

- виконавче провадження №58827317 з виконання виконавчого листа №766/16120/16-ц, виданого 25.03.19р. Херсонським міським судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 15000 грн.;

- виконавче провадження №58826947 з виконання виконавчого листа №766/16120/16-ц, виданого 25.03.19р. Херсонським міським судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору у розмірі 325,48 грн.;

- виконавче провадження №58827681 з виконання виконавчого листа №766/16120/16-ц, виданого 25.03.19р. Херсонським міським судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти в розмірі 139619,26 грн.

Постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.04.19р. направлені боржнику за адресою, вказаною у виконавчому документі, та отримані боржником 09 квітня 2019 року, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями. Враховуючи викладене, наявні підстави вважати, що Боржнику достеменно відомо про наявність виконавчого провадження та здійснення примусового виконання рішення суду про стягнення з нього заборгованості. Однак станом на сьогоднішній день Рішення суду боржником не виконано, дій спрямованих на його виконання самостійно не здійснено, що суперечить вимогам ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку із чим просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , до виконання зобов`язань, покладених на нього Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області

Згідно ч. 4 ст. 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Дослідивши матеріали подання судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до положень ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи управі виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Судом встановлено, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Дмитра Сергійовича перебуває зведене виконавче провадження № 827996 до складу якого входять: виконавче провадження №58827317 з виконання виконавчого листа №766/16120/16-ц, виданого 25.03.19р. Херсонським міським судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 15000 грн.; виконавче провадження №58826947 з виконання виконавчого листа №766/16120/16-ц, виданого 25.03.19р. Херсонським міським судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору у розмірі 325,48 грн.;виконавче провадження №58827681 з виконання виконавчого листа №766/16120/16-ц, виданого 25.03.19р. Херсонським міським судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти в розмірі 139619,26 грн.

Державним виконавцем у відповідності до ст.3,4,24,25,26, ЗУ «Про виконавче провадження» від 19.09.2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено боржнику для виконання та відома, про що повідомлено боржника у встановленому законом порядку на підтвердження того, що боржником отримано постанову про відкриття виконавчого провадження та відомо про наявність примусового виконавчого провадження надає поштове повідомлення від 11.04.2019 року .

Пунктом 2 постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.04.19р. боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно. Вимога про надання інформації щодо належного майна боржником проігнорована, про наявність грошових коштів або іншого майна, за рахунок якого можливо звернути стягнення, виконавця не повідомлено.

Рішення суду на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».

З метою виявлення майна, яке належить боржнику та, на яке можливо звернути стягнення, приватним виконавцем здійснено ряд заходів та отримано наступну інформацію.

На запит до Територіального сервісного центру №6541 МВС України виконавцем отримано інформацію про відсутність транспортних засобів, які належать боржнику.

Відповідями з ДФС України та Пенсійного фонду України виконавця повідомлено про відсутність офіційних джерел доходів боржника та рахунків, відкритих боржником в банківських установах.

Постановою про арешт коштів боржника від 17.04.2019року накладено арешт на грошові кошти, які містяться на рахунках, відкритих боржником в банківських установах.

З банківських установ, в яких боржником відкрито рахунки, надійшла наступна інформація:

-АТ «УКРСИББАНК» повідомив про наявність відкритого рахунку, залишок коштів на якому складає 13,58 доларів США;

-АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» повідомив про наявність відкритих рахунків, загальний залишок на яких становить 3,56 доларів США; ПАТ «МТБ Банк» повідомив про відсутність коштів для виконання постави виконавця.

Інші банківські установи повідомили, що боржник не є клієнтом банку. Вказані грошові кошти списані з рахунків боржника та направлені на відшкодування витрат виконавчого провадження, здійснених за рахунок авансового внеску стягувана.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об`єкти нерухомого майна, які належать боржнику та на які можливо звернути стягнення відсутні.

В межах виконавчого провадження з`ясувалося, що Боржник зареєстрована за іншою адресою ніж вказана у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 , але фактично за цією адресою не проживає, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Чкалівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області. Виконавцем на адресу боржника надсилалися виклики за №1802 від 29.07.19р., №2030 від 29.08.19р. щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо невиконання рішення суду, однак боржник не з`явилася, про причину не сповістила, заборгованість за виконавчими документами не погашає, від виконання рішення суду ухиляється.

Згідно ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенції), частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому згідно ч. 3 указаної статті це на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлення порядку розв`язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України». Згідно положень даного Закону громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору у передбачених законом випадках; якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013 року) ЄСПЛ також застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у ЄСПЛ не погодився з владою РФ з питання додержання в результаті накладення обмеження на право заявника залишати свою країну принципу згідно якого таке обмеження має бути необхідним в демократичному суспільстві в контексті п. 3 ст. 2 Протоколу №4 Конвенції. Більше того Європейський Суд вказав, що необхідність додержання цього принципу закладена і в національному законодавстві, яке не передбачає автоматичного накладення таких обмежень.

Згідно до ч. 1, 3 ст. 441 Цивільного процесуального кодексу України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Слід зауважити, що словосполучення «невиконання боржником судового рішення» означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом певного строку, про що вказує державний виконавець, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження (висновки Верховного Суду України, узагальнення судової практики щодо розгляду подань про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року).

Отже, право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Дії приватного виконавця щодо встановлення місця проживання боржника, розшуку майна боржника не можуть свідчити про ухилення боржника від виконання зобов`язань. Вказані дії проводяться державним виконавцем незалежно від ухилення чи не ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду. Виклики та вимоги приватного виконавця боржникові не вручені, в матеріалах справи наявне одне поштове повідомлення про вручення, тому відсутні підстави для визнання боржника таким, що саме ухиляється від виконання судового рішення.

Таким чином, оскільки приватним виконавцем не надано належні та об`єктивні докази на підтвердження ухилення боржника від виконання зобов`язання, у суду не має правових підстав для задоволення подання державного виконавця.

Крім того, слід зауважити, що звернення приватного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно бути як крайній захід, який застосовується до боржника, коли виконавцем вже виконані всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження конституційного права громадянина на свободу пересування.

З огляду викладене, суд дійшов висновку, що подання є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 258-261, 268, 352-354, 441 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Дмитра Сергійовича про тимчасове обмеження у прав виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, відмовити за необґрунтованістю.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя В.В. Прохоренко