Постанова

Іменем України

23 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 209/4512/14-ц

провадження № 61-6041св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

правонаступник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 ,правонаступником якої є ОСОБА_2 , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Варенко О. П., Городничої В. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями за законом після смерті матері є він та ОСОБА_3 -його племінник та онук спадкодавця, які у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

Позивач вказував, що ще за життя відносини між спадкодавцем та відповідачем погіршилися, останній не відвідував бабусю, яка останні роки перед смертю тяжко хворіла та через похилий вік була майже у безпорадному стані, потребувала постійного піклування та догляду, проте жодної матеріальної допомоги чи моральної підтримки ОСОБА_3 їй не надавав.

Посилаючись на те, що відповідач свідомо ухилявся від надання спадкодавцю будь-якої допомоги, позивач просив усунути його від права на спадкування за законом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року у складі судді Багбая Є. Д. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Усунуто ОСОБА_3 від права на спадкування після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із доведеності позивачем, що спадкодавець перед смертю важко хворіла, через похилий вік була майже у безпорадному стані, потребувала постійного піклування, догляду та матеріальної допомоги, від надання якої відповідач ухилявся.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року заяву ОСОБА_3 , подану його представником ОСОБА_4 , про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року залишено без задоволення.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року скасовано.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності усунення відповідача від права на спадкування, не доведено перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані, а також того, що остання потребувала сторонньої допомоги. Суд також зазначив, що відсутні докази того, що у ОСОБА_5 була необхідність саме у допомозі відповідача, а допомоги, яку їй надавав син, була недостатньо для неї.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Представник ОСОБА_1 - адвокат Чупилко Ю. С. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що апеляційний суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішенні спору.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду у справах: № 752/12158/14-ц, № 766/810/17, № 756/11676/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також заявник вказує на порушення норм процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин справи, оскільки судом не досліджено зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 подав відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін, яке ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що апеляційний суд, виходячи із відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності усунення відповідача від права на спадкування, дійшов обґрунтованого висновку про відмову позивачеві у позові.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року відкрито касаційне провадження у даній справі. Витребувано справу № 209/4512/14-ц з Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Касаційне провадження відкрито з підстав посилання заявника на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме, застосування судом апеляційної інстанції норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду у справах: № 752/12158/14-ц, № 766/810/17, № 756/11676/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також порушення норм процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин справи, оскільки судом не досліджено зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2020 року зупинено касаційне провадження в указаній справі до залучення до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року поновлено касаційне провадження у справі № 209/4512/14-ц.

Залучено до участі у справі правонаступника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Фактичні обставини справи

Апеляційний суд установив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 57,4 кв. м, житловою площею 38,6 кв. м.

Спадкоємцями ОСОБА_5 першої черги за законом є її син ОСОБА_1 та онук ОСОБА_3 за правом представлення після смерті свого батька ОСОБА_6 , який помер до моменту відкриття спадщини після смерті своєї матері.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у встановлений законом строк прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 шляхом звернення з відповідною заявою до нотаріальної контори.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, передбачених цим Кодексом.

Так, підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , стали пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме: неврахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду у справах: № 752/12158/14-ц, № 766/810/17, № 756/11676/16-ц, а також пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема, порушення норм процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин справи, оскільки судом не досліджено зібрані у справі докази.

Відповідно до стаття 400 ЦПК України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статей 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Тлумачення частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Крім того, при розгляді такої справи суду належить з`ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Під час розгляду справи апеляційний суд установив, що позивачем не доведено ухилення ОСОБА_3 від надання допомоги ОСОБА_5 , а також винної поведінки відповідача (зокрема, відмова від надання допомоги бабі), потребу спадкодавця у допомозі саме відповідача.

Зокрема, ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 дійсно потребувала сторонньої допомоги, а якщо потребувала - зверталася за такою допомогою до відповідача ОСОБА_3 , а останній ухилявся від її надання.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_3 не вчиняв умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, та, виходячи із відсутності умов, передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України для усунення відповідача від права на спадкування за законом, апеляційний суд зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, від 25 березня 2019 року у справі № 766/810/17 та від 11 лютого 2019 року у справі № 756/11676/16-ц є безпідставними, оскільки зроблені Верховним Судом в них висновки є аналогічні тим, до яких дійшов апеляційний суд у справі, яка переглядається.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками апеляційного суду щодо встановлених обставин справи. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскарженого судового рішення - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 389, 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун