ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 лютого 2020 року

м.Харків

справа № 632/923/19

провадження № 22-ц/818/681/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 21 жовтня 2019 року, постановлене під головуванням судді Росоха А.В., в залі суду в місті Первомайський Харківської області (повний текст судового рішення складено 30 жовтня 2019 року), -

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 27 290,52 грн.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 21 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 22 290,52 грн., моральну шкоду в сумі 1000 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1536,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач зазначає, що його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна» з лімітом відповідальності по матеріальній шкоді 100 000 грн. Проте до участі у справі страхова компанія залучена не була. Після ДТП позивачка отримала від ПрАТ «СК «Провідна» суму матеріального збитку у розмірі 66 680 грн. Апелянт вважає, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення з нього ще 27 290,52 грн. матеріальної шкоди суперечать меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, просила залишити без змін рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 21 жовтня 2019 року, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу внаслідок ДТП, яка сталася 21 липня 2018 року, спричинено матеріальну шкоду в розмірі 88 970,52 грн., а розмір страхового відшкодування, виплачений страховою компанією становить 66 680 грн. Вказаної суми недостатньо для повного відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в сумі 22 290,52 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Разом з тим стягненню також підлягає і моральна шкода у розмірі 1 000 грн. з урахуванням усіх обставин справи.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 21 липня 2018 року по автомобільній дорозі «Харків-Мерефа-Павлоград» у напрямку міста Лозова, на відстані близько двох кілометрів від міста Первомайський Харківської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ІЖ 412», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «TOYOTA COROLLA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1

В результаті дорожньо-транспортної пригоди зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 26 липня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення (а.с.12).

Цивільно-правова відповідальність відповідача на час ДТП була застрахована ПрАТ «СК «Провідна».

Актом огляду транспортного засобу від 26 липня 2018 року був встановлений перелік пошкоджень, отриманих автомобілем «TOYOTA COROLLA», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

07 серпня 2018 року ПрАТ «СК «Провідна» було складено ремонтну калькуляцію вартості ремонтних робіт автомобіля TOYOTA COROLA, яка складає: вартість роботи 14 220 грн., вартість фарбування 18 883,80 грн., вартість запчастин 91 504,15 грн., вартість ремонту 124 607,95 грн. (а.с.22-25).

10 серпня 2018 року ПрАТ «СК «Провідна» складено страховий акт № за договором (полісом) страхування, згідно якого ОСОБА_1 нараховано загальну суму збитку в сумі 72 295,03 грн., а сума до сплати по транспортному засобу складає 66 680 грн. (а.с.20-21).

Проте згідно акту виконаних робіт № 89 від 21 жовтня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 сплатила за ремонт автомобіля TOYOTA COROLA 88 970,52 грн. (а.с.26-27).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що сума відновлювального ремонту її автомобіля після ДТП, яка сталася 21 липня 2018 року, є значно більшою ніж відшкодовано страховою компанією. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить 22 290,52 грн. Вважає, що вказана сума підлягає стягненню з відповідача на її користь. Крім того протиправними діями ОСОБА_2 їй також завдано моральної шкоди, яку вона оцінює у 5 000 грн. У зв`язку з цим позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь 27 290,52 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 1166, ст. 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Матеріали справи свідчать про те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час ДТП була застрахована ПрАТ «СК «Провідна».

Розмір страхового ліміту встановлено у 100 000 грн. Тоді як виплачено страховою компанією позивачці 66 680 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 22 290,52 грн., ОСОБА_1 посилалася на те, що вказану суму має відшкодовувати винна у ДТП особа, як різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вимоги ст. 1194 ЦК України встановлюють обов`язок особи відшкодувати перевищення розміру спричиненої ним шкоди над розміром страхового відшкодування лише у разі належного та повного виконання страховою компанією своїх обов`язків.

Збитки позивачки, завдані їй в результаті ДТП, яка мала місце 21 липня 2018 року, знаходяться в межах страхового ліміту.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки матеріальної шкоди у розмірі 22 290,52 грн., яка знаходиться у межах страхового ліміту.

Твердження позивача щодо неналежного розміру отриманого нею відшкодування можуть стосуватися її взаємовідносин зі страховиком, який застрахував відповідальність винуватця ДТП, однак не обумовлюють підстави для покладення такої відповідальності на таку особу у разі неперевищення розміру шкоди розміру страхового ліміту.

Доводи апеляційної скарги в цій частині спростовують висновки суду першої інстанції.

При цьому позивач не позбавлений можливості звернутися до страхової компанії відповідача з вимогою про стягнення матеріального збитку у розмірі 22 290,52 грн.

Разом з тим колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 1000 грн., - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відшкодування моральної шкоди не входить в обов`язок страхових компаній.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вказаного, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 22 290,52 грн. слід скасувати та у задоволенні позову в цій частині відмовити. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, тому зміні підлягає і розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені на 4 % (з 27 290,52 грн. на 1000 грн.). При подачі позовної заяви позивачем підлягало сплаті 768,40 грн., оскільки ціна позову у справі становить 27 290,52 грн. Тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 30,70 грн. (4 % від 768,40 грн.).

При цьому вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 задоволені на 96%. За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 1 152,60 грн. Таким чином зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 106,50 грн. (96% від 1 152,60 грн.).

Керуючись ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 21 жовтня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 22 290,52 грн. та в частині стягнення судових витрат скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 22 290,52 грн. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 30,70 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 106,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук