Справа № 274/2638/16-ц
Провадження № 2/0274/85/20
Рішення

Іменем України

10.12.2020 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Вдовиченко Т.М., за участю секретаря судового засідання Рудич М.О., позивачки, представника позивачки - відповідачки ОСОБА_1 , представника відповідача - позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розділ спільного нажитого майна та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю, -

В с т а н о в и в :

В квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, відповідно до якого просить суд визнати автомобільVOLKSWAGEN Т5, Transporter, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю подружжя;

стягнути з ОСОБА_4 на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини проданого автомобіля VOLKSWAGEN Т5, Transporter, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 112 500 грн.;

визнати нежитлову будівлю АДРЕСА_1 , загальною площею 76,2 м.кв. спільною сумісною власністю подружжя;

розділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділивши ОСОБА_3 1/2 частини нежитлової будівлі АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_4 .

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17.12.2010 р. між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, який в подальшому 27.06.2013 р. рішенням Бердичівського міськрайонного суду був розірваний. В період шлюбу вони з відповідачем придбали за їхні спільні кошти наступне майно: нежитлову будівлю АДРЕСА_1 , яка була придбана на підставі договору купівлі - продажу ВРТ № 881155 р№ 1276 від 10.09.2012 року та зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_4 , оціночна вартість вказаного приміщення загальною площею 76,2 кв.м. становить 60000 грн., а також автомобіль VOLKSWAGEN Т5, Transporter, д/н НОМЕР_1 , реєстрація якого відбулася 18.04.2012 р.; 29.06.2013 р. автомобіль був знятий з обліку.

Шлюбні відносини між ними припинились з 27.06.2013 р., спільне господарство ними не ведеться, вони проживають окремо, згоди у розподілі майна, яке є їхньою спільною сумісною власністю, між ними не досягнуто. Шлюбного договору вони не укладали.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_4 після розірвання шлюбу зняв з обліку спільне неподільне майно: автомобіль VOLKSWAGEN Т5, Transporter, д/н НОМЕР_1 , користувався та розпоряджався ним на власний розсуд. Позивачка не мала доступу до автомобіля. В подальшому він продав автомобіль та використав отримані кошти у своїх інтересах. Хто є власником зазначеного автомобіля та де він знаходиться позивачці не відомо. У зв`язку з чим, вона вимушена була звертатися до суду із вказаним позовом.

26.05.2016 р. ухвалою судді Бердичівського міськрайонного суду задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову та накладено арешт на 1/2 частину 1/2 частини нежитлової будівлі АДРЕСА_1 , яка зареєстрована по праву власності за ОСОБА_4 (а.с. 76, Т.1).

12.07.2016 р. відповідачем ОСОБА_4 подано зустрічну позовну заяву, відповідно до якої ОСОБА_4 просить визнати за ним право особистої приватної власності на нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов обґрунтовує тим, що 17.12.2010 р. між ним та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, який був розірваний 27.06.2013 р. Зазначає, що фактично спільне проживання і спільні відносини припинилися між ними з січня 2013 року. За час перебування у шлюбі ОСОБА_4 за його особисті кошти купив нежитлову будівлю, що розташована по АДРЕСА_1 , за 64398 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу від 10.09.2012 р.

08.04.2015 р. шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, йому було передано у приватну власність частину будівлі площею 200,6 кв.м. та 76,2 кв.м. ринковою вартістю 41315 грн. Звертає увагу, що даний об`єкт нерухомого майна було придбано на його особисті кошти, вилучені від продажу автомобіля, купленого задовго до реєстрації шлюбу - 08.10.2008 р. Зазначений автомобіль 05.06.2012 р. був знятий з обліку та проданий за 120000 грн., ринкова вартість автомобіля становила 95870 грн. За зазначені кошти через три місяці - 10.09.2012 р. ним було придбане нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 (а.с. 83-84, Т.1).

21.07.2016 р. ухвалою Бердичівського міськрайонного суду об`єднано в одне провадження позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розділ майна та зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю (а.с. 146).

В судовому засіданні позивачка-відповідачка та її представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Заперечують щодо задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 .

Представник відповідача-позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні у своєму виступі заперечив щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_3 . Поданий відповідачем-позивачем ОСОБА_4 зустрічний позов просив задовольнити повністю.

Допитаний в судовому засіданні 01.12.2020 р. свідок ОСОБА_5 пояснив, що автомобіль VOLKSWAGEN Т5, Transporter, д/н НОМЕР_1 , купував він за власні кошти. Автомобіль він купував разом з ОСОБА_6 , та поставили його на облік на ОСОБА_4 , оскільки його родина на той час переїхала проживати в Україну та в них не було паспортів громадян України. Автомобіль він купував за 19000 доларів США. користувався автомобілем на підставі генеральної довіреності. В 2013 році даний автомобіль був проданий ним. Зазначив, що з квітня 2012 року автомобіль весь час перебував в його користуванні за місцем його проживання в Херсонській області.

Допитана в судовому засіданні 01.12.2020 р. свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є рідною тіткою ОСОБА_4 . Спірний автомобіль VOLKSWAGEN Т5, Transporter, д/н НОМЕР_1 , купував її чоловік за їх гроші для їхніх потреб. В них не було паспортів громадян України, тому її чоловік не мав змоги оформити автомобіль на себе, автомобіль був оформлений на її племінника, а вони ним користувалися по генеральному дорученню. Доказів передачі коштів на купівлю автомобіля ОСОБА_8 у них з чоловіком немає.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та задоволення повністю зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 .

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 17.12.2010 р. міським відділом ДРАЦС Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 682, був зареєстрований шлюб між ОСОБА_4 , 1980 року народження, та ОСОБА_3 , 1976 року народження (а.с. 16).

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 27.06.2013 р. шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був розірваний (а.с. 16).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15).

Як вбачається з довідки № 607 від 13.04.2016 р., виданої Бердичівським МБТІ, встановлено, що нежитлова будівля АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 р. зареєстрована по праву приватної власності за ОСОБА_4 в розмірі 1/2 ідеальних частин на підставі договору купівлі-продажу ВРТ № 881155 р№1276 від 10.09.2012 р., посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу.

Згідно поділу майна ОСОБА_4 належить растворобетонний вузол літ З-1, загальна площа 200,6 м.кв. та пропарочна яма літ Ж-1, загальна площа 76,2 кв. м. (а.с. 13).

Відповідно до довідки № 279 від 22.02.2016 р., виданої Бердичівським МБТІ, встановлено, що нежитлова будівля АДРЕСА_1 зареєстрована по праву приватної власності за ОСОБА_4 на підставі договору про поділ нерухомого майна № 882 від 08.04.2015 р., посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу.

Згідно поділу майна ОСОБА_4 належить растворобетонний вузол літ З-1, загальна площа 201,5 кв. м., та пропарочна камера літ Ж-1, загальна площа 76,2 кв. м. (а.с. 27).

Як вбачається з відповіді Регіонального сервісного центру в Житомирській області від 14.04.2016 р., встановлено, що за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відбулася реєстрація 18.04.2012 р.н., автомобіля VOLKSWAGEN Т5, Transporter, д/н НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , який 24.04.2012 р. переобладнаний для перевезення пасажирів, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 ; 29.06.2013 р. зазначений транспортний засіб знято з обліку для реалізації . Також за ОСОБА_4 в період з 2010 року по 2013 рік було зареєстровано та знято з обліку для реалізації наступні транспортні засоби : 17.11.2010 року реєстрація автомобіля MERCEDES - BENZ 124, д/н НОМЕР_4 , який знято з обліку для реалізації та 05.06.2012 року знято з обліку автомобіль ТАТА LRT613 транзитний номерний знак НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 . який зареєстровано за гр. ОСОБА_4 08.10.2008 року (а.с. 17-20).

Згідно Звіту про оцінку виробничого приміщення площею 76,2 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , визначено ринкову вартість станом на 01.03.2016 р. - 60000 (шістдесят тисяч) грн (а.с. 31-60).

Згідно довідкового висновку про ринкову вартість КТЗ автомобіля VOLKSWAGEN Т5, Transporter, 2007 року випуску, від 25.04.2016 р., встановлено, що середня ринкова вартість станом на 25.04.2016 р. складає: 286786 (двісті вісімдесят шість тисяч сімсот вісімдесят шість) грн. (а.с. 91-97).

Відповідно до повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей від 27.04.2016 р. встановлено, що приватним нотаріусом Оленюком С.Я. 24.04.2012 р. було посвідчено видану Геращенком А.О. довіреність реєстраційний номер: 37639800, строк дії якої до 24.04.2015 р., на представників ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , на транспортний засіб: автомобіль легковий VOLKSWAGEN Т5, Transporter, 2007 року випуску, д/н НОМЕР_1 . Зазначена довіреність була видана у порядку передоручення, відповідно до якої ОСОБА_5 видано довіреність у порядку передоручення на ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на транспортний засіб: автомобіль легковий VOLKSWAGEN Т5, Transporter, 2007 року випуску, д/н НОМЕР_1 (а.с. 108-109).

Відповідно до звіту № 242 про визначення ринкової вартості майна - автомобіля ТАТА LPT613 ( евакуатор), реєстраційний номер НОМЕР_7 , 2006 р.в., встановлено, що ринкова вартість автомобіля станом на 05.06.2012 року без урахування ПДВ становила 95870 грн . ( а.с. 128-145).

Згідно ч. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як визначено ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( ст. 76 ЦПК України).

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Засади шлюбу, а також правовідносини, які виникають із особистих немайнових та майнових прав та обов`язків подружжя, визначаються нормами СК України.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у своїх постановах від 18.02.2019р. по справі № 314/6930/16-ц, від 18.03.2019 р. по справі № 334/8276/15-ц, від 13.02.2019 р. по справі № 174/3/16-ц зазначив наступне щодо правильності застосування ст. 60 СК України:

"Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі."

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Зі змісту п.п. 23,24 постанови ПленумуВСУ від 21.12.2007№11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб ,розірвання шлюбу ,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Однак, як встановлено судом, з боку позивачки не надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що нерухоме майно яке є предметом спору, а саме: нежитлова будівля АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_4 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тобто, документи які підтверджували дійсне джерело його набуття за спільні сумісні кошти чи спільну працю подружжя. В матеріалах справи не міститься жодного належного, допустимого доказу на підтвердження того, що означене в первісній позовній заяві нерухоме майно - нежитлова будівля, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а не особистою приватною власністю її колишнього чоловіка - ОСОБА_4 (згідно зі ст. 57 СК України).

Згідно матеріалів, які наявні в матеріалах справи та досліджені судом, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_12 придбав нежитлову будівлю, що розташована по АДРЕСА_1 за 64398,00 грн., що підтверджується договором купівлі - продажу від 10.09.2012 року. 08.04.2015 року шляхом укладення договору про поділ нерухомого майна йому у власність було передано растворобетонний вузол З-1, площею 200,6 кв.м., пропарочну камеру Ж-1, площею 76,2 кв.м. - ринковою вартістю 41315 грн. Судом встановлено, що даний об"єкт нерухомості придбано за особисті кошти ОСОБА_4 , які він отримав від продажу автомобіля ТАТА LRT613 д.н. з. НОМЕР_7 , приданий ним 08.10.2008 року до шлюбу з позивачкою - відповідачкою, та знятий з обліку 05.06.2012 року, ринкова вартість автомобіля становила 95870 грн., тому враховуючи зазначені обставини суд приходить до висновку, що спірна нежитлова будівля АДРЕСА_1 , є особистою приватною власністю відповідача - позивача ОСОБА_4 .

За таких обставин первісні позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання нежитлової будівлі АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя та розділ даного майна до задоволення не підлягають, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання за ним на праві особистої приватної власності нежитлової будівлі АДРЕСА_1 підлягають до задоволення.

Щодо первісних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання автомобіля VOLKSWAGEN Т5, Transporter, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю подружжя та стягнення з ОСОБА_4 на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини проданого автомобіля VOLKSWAGEN Т5, Transporter, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 112 500 грн., то суд зазначає, що такі вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі, оскільки спірне майно було придбане сторонами під час перебування в шлюбних відносинах, за спільні кошти подружжя, оскільки стороною відповідача - позивача не надано суду належних та допустимих доказів, що спірний автомобіль був придбаний ОСОБА_4 за кошти третіх осіб та на їх користь.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст. 141 ЦПК УКраїни. пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 12- 13, 76-81, 258-261, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розділ спільного нажитого майна задовольнити частково.

Визнати автомобіль VOLKSWAGEN Т5, Transporter, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 286786 грн., спільною сумісною власністю подружжя.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн. НОМЕР_8 , на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля VOLKSWAGEN Т5, Transporter, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 112 500 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю, задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 277,7 кв.м.

Скасувати заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26.05.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати в розмірі 1125 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені ним судові витрати в розмір 551 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть також подаватися учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 21 грудня 2020 року.

Головуючий Т.М. Вдовиченко