ПОСТАНОВА

Іменем України

18 грудня 2020 року м. Кропивницький

справа № 405/878/19

провадження № 22-ц/4809/1021/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С. І., Чельник О. І.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» ,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда (суддя Іванова Л. А.) від 04 березня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

В лютому 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08 травня 2007 року між банком і відповідачем був укладений кредитний договір б/н шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідно до умов цього договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 10000,00 грн у формі встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. За умовами договору він зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом і відсотками, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати неустойку на умовах, передбачених договором, у разі невиконання покладених на неї зобов`язань.

Відповідач зобов`язання за договором не виконує, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 14 січня 2019 року становила 20294,74 грн, з яких:

3167,32 грн - заборгованість за кредитом;

8819,35 грн - заборгованість по відсотках за користуванням кредитом;

6865,46 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором;

500,00 грн штраф (фіксована частина),

942,61 грн штраф (процентна складова),

які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 березня 2020 року позов задоволено частково. Суд ухвалив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 3167,32 грн та 299,80 грн компенсації судового збору. В задоволенні інших вимог відмовив.

Суд встановив, що відповідач не повернув використані ним кошти, які надав йому банк в межах кредитного ліміту, а тому задовольнив позов в цій частині.

Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог банку, суд виходив з того, що позивач не надав доказів досягнення між ним і відповідачем домовленості про проценти та неустойку, тому дійшов висновку, що такі вимоги позивача безпідставні.

Короткий зміст апеляційної скарги та відзиву на неї

Частково не погоджуючись із рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати це рішення в частині відмови в задоволенні вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості за процентами й ухвалити щодо цього нове рішення.

Доводами апеляційної скарги полягають у тому, що банк вважає безпідставною відмову суду в задоволенні його вимоги про стягнення з боржника процентів так, як суд не врахував юридичну природу укладеного між сторонами договору та його умов про проценти, які вказані у заяві позичальника ОСОБА_1 від 08 травня 2007 року. Оскільки за змістом ст. 1048, 1054 ЦК України кредитний договір є оплатним, то суд неправильно застосував норми матеріального права в цій частині.

Відповідачу ОСОБА_1 копію ухвали суду про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги надіслано за адресою його місця проживання, яке зареєстровано у встановленому законом порядку (п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України), оскільки іншої адреси він суду не повідомив. Однак, судова кореспонденція йому не вручене у зв`язку з тим, що він відсутній за адресою його місця проживання, що підтверджується відміткою на поштовому повідомленні номер: 029 (с. 111). Не зважаючи на це, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, судова кореспонденція вважається йому врученою. Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду не надійшов.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

08 травня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до ЗАТ КБ «ПриватБанк», який у зв`язку з низкою змін типу банку у 2018 році остаточно змінив найменування на АТ КБ «ПриватБанк», із підписаною ним заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку в якій вказав, що він підтверджує свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які йому надані для ознайомлення, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Крім того, в заяві вказано, що тип кредитного ліміту фінансовий. Валюта картка гривня, базова процентна ставка 36 % із розрахунку 360 днів на рік.

Банк свої зобов`язання за договором виконав: надав ОСОБА_1 платіжну картку № НОМЕР_1 та ПІН-код до неї, що підтверджується підписом відповідача у відповідному полі заяви. Банк також встановив кредитний ліміт у розмірі 10000,00 грн.

ОСОБА_1 використані ним кошти, які надав йому банк, не повернув і має заборгованість за кредитом у сумі 3167,32 грн.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

У цій справі рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем лише в частині вирішення судом позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь банку процентів, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредиту, а також про відмову в задоволенні вимог банку про стягнення неустойки, апеляційним судом не перевіряється.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).

Колегія суддів наголошує, що у справах про відповідальність боржника за невиконання зобов`язання, зокрема грошового, саме позивач зобов`язаний довести наявність невиконаного зобов`язання, підстави його виникнення та розмір.

Обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування наданим кредитом, позивач посилався, зокрема, на підписану ОСОБА_1 заву від 08 травня 2007 року, яка, зокрема, містяться відомості про номер кредитної картки, валюту кредитування, процентну ставку у розмірі 36 % з розрахунку 360 днів на рік, розмір мінімального щомісячного платежу та строк його сплати (с. 12).

Згідно з частинами 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Цих приписів процесуального законодавства суд першої інстанції не дотримався, проігнорував надану позивачем копію заяви відповідача від 08 травня 2007 року, не дав їй оцінки, не мотивував її відхилення, як доказу.

Зі змісту статей 1048, 1054, 1056-1 ЦК України вбачається, що кредитний договір є консенсуальним, двостороннім та відплатним.

Зобов`язання з кредитного договору передбачає єдиний обов`язок боржника повернути кредит у повному розмірі та сплатити проценти за користування кредитом.

При цьому однією з істотних умов укладення кредитного договору, яка повинна бути узгоджена в договорі, є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Надана позивачем заява, яку підписав ОСОБА_1 , вказує на те, що відповідач погодився на запропоновані банком умови отримання банківської послуги з кредитування, зокрема, він погодився на сплату процентів за користування кредитними коштами в розмірі 36 % на рік.

Врахувавши заяву ОСОБА_1 від 08 травня 2007 року, як доказ укладення між ним і банком кредитного договору, суд непослідовно не взяв до уваги всіх її умов.

Фактично підстав не враховувати цей доказ у повному обсязі суд не мав.

Отже, вимога позивача про стягнення процентів за користування кредитом ґрунтується на доказах, які є справі.

Згідно з розрахунком заборгованості, який надав позивач, проценти за користування ОСОБА_1 кредитом банк нараховував за весь період користування відповідачем кредитними коштами так, як сторони окремо не обумовили строк кредитування у межах якого банк може нараховувати проценти.

Проте, з розрахунку вбачається, що з 01 квітня 2015 року позивач в односторонньому порядку збільшив процентну ставку до 42 % річних.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції чинній станом на час укладення між сторонами кредитного договору (08 травня 2007 року), про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Положеннями ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, у редакції яка діяла станом на 01 квітня 2015 року, коли позивач в односторонньому порядку збільшив процентну ставку до 42 % річних, банкам заборонено збільшувати процентну ставку в односторонньому порядку.

Близьке за змістом положення містить чинна на час розгляду справи в суді редакція ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України.

Посилання позивача на пункти Умов та Правил надання банківських послуг, витяг з яких він додав до позовної заяви, та якими передбачено право банку в односторонньому порядку змінювати (в тому числі збільшувати) процентну ставку, обґрунтовано відхилено судом першої інстанції з посиланням на норми матеріального права та практику їх застосування, визначену Верховним Судом у справах за подібних правовідносин.

У зв`язку з цим вимоги позивача про стягнення процентів підлягають задоволенню частково виходячи з обумовленої сторонами в договорі процентної ставки 36 % річних, що в сумарному виразі становить 7349,46 грн.

Так, як суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи чим позбавив себе можливості правильно застосувати закон та ухвалив помилкове рішення про повну відмову в задоволенні вимог позивача про стягнення процентів, на підставі приписів ст. 376 ЦПК України в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Про судові витрати

Згідно з п. «в» ч. 4 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Принцип розподілу судового збору закріплений у ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 995,08 грн, та за подання апеляційної скарги в сумі 1492,62 грн, а всього 2487,70 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 березня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення процентів, а також в частині розподілу судових витрат скасувати і ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 7349,46 грн (сім тисяч триста сорок дев`ять гривень сорок шість копійок) заборгованості по процентах за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 2487,70 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят сім гривень сімдесят копійок) компенсації судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. І. Мурашко

О. І. Чельник