Ухвала

06 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 300/951/18

провадження № 61-2523ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 09 квітня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення вартості не облікованої електричної енергії,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Закарпаттяобленерго» (надалі - ПрАТ «Закарпаттяобленерго») звернулося до суду з цим позовом у жовтні 2018 року.

Позов обґрунтувало тим, що 12 січня 2015 року між ПАТ «Закарпаттяобленерго» (правонаступником якого є позивач) і ФОП ОСОБА_1 був укладений договір про постачання електричної енергії № 140495. Об`єктом, який живиться електроенергією від мереж ПрАТ «Закарпаттяобленерго» є готель «ІНФОРМАЦІЯ_1» в АДРЕСА_2. Власником указаного об`єкту є ОСОБА_2 , а користувачем - ОСОБА_1 (на підставі договору позички нерухомого майна від 01 жовтня 2014 року).

Зазначало, що ОСОБА_1 як споживач електроенергії не повідомив ПрАТ «Закарпаттяобленерго» ні про закінчення строку дії договору позички (31 серпня 2017 року), ні про факт припинення підприємницької діяльності (28 квітня 2015 року).

17 січня 2018 року під час здійснення перевірки дотримання споживачами вимог Закону України «Про ринок електричної енергії» і Правил користування електричною енергією працівниками ПрАТ «Закарпаттяобленерго» на об`єкті «готель «ІНФОРМАЦІЯ_1» було виявлено порушення пункту 10.2 Правил користування електричною енергією у виді підключення до електричних мереж, що не є власністю енергопостачальника; підключення дублюючого вводу поза приладом обліку, а саме: підключення зі шпильок трансформатора зі сторони 0.4 кВ, про що був складений акт про порушення № 120571 у присутності та за підписом споживача ОСОБА_1

22 січня 2018 року указаний акт був розглянутий комісією Воловецького РЕМ ПрАТ «Закарпаттяобленерго» за участі ОСОБА_1 і прийнято рішення, оформлене протоколом № 148, про проведення розрахунку недорахованої електричної енергії згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення

споживачами правил користування електричною енергією за період із 18 січня 2017 року по 17 січня 2018 року із визначенням обсягу недорахованої електричної енергії у кількості 143 093 кВт/год. на суму 349 914,20 грн.

14 лютого 2018 року за заявами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 акт про порушення № 120571 був розглянутий обласною комісією позивача, якою прийнято рішення, оформлене протоколом № 17-02/2018, про правомірність складення акту і правильність застосування комісією Воловецького РЕМ Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією.

Вказувало, що відповідачами розрахункові документи за недораховану енергію не оплачені.

Просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь 349 914,20 грн вартості не облікованої електричної енергії і 5 248,71 грн судового збору.

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 09 квітня 2019 року, яке залишено без змінпостановою Закарпатського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року, позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Закарпаттяобленерго» 349 914,20 грн вартості не облікованої електричної енергії, 5 248,71 грн судового збору, 40 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, а всього - 395 162,91 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

30 січня 2020 року ОСОБА_1 за допомогою засобів поштового зв`язку звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 09 квітня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року в указаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено що з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 102,00 грн.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом позову у цій справі є вимога про стягнення вартості не облікованої електричної енергії. Ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2020 року не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 500 = 1 051 000,00 грн) та становить 349 914,20 грн. Справа є незначної складності, ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані ОСОБА_1 рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 09 квітня 2019 року та постанова Закарпатського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року ухвалені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 09 квітня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення вартості не облікованої електричної енергії.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький