РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Бондаренка К.Ю.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем, заінтересовані особи - Краснолуцька міська рада, Петровська міська рада, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із заявою про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем, посилаючись на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявника - ОСОБА_3 . Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцем майна померлої за заповітом є заявник - ОСОБА_1 , інших спадкоємців не має. Заявник постійно проживав зі своєю матір`ю до дня її смерті, а отже прийняв спадщину після неї. Заявник не був зареєстрований за однією адресою із своєю матір`ю. 03 квітня 2019 року заявник звернувся до державного нотаріуса Рубіжанської нотаріальної контори Луганської області Коваленко Г.П. із заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті його матері, але йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою суду від 17.12.2019, яка відображена у протоколі судового засідання, до участі у справі в якості заінтересованої особи була залучена Петровська міська рада, яка знаходиться за адресою: 94540, Луганська область, місто Хрустальний, місто Петрово-Красносілля, площа Свободи, будинок 1.

В судовому засіданні представник заявника вимоги по заяві підтримав у повному обсязі з підстав, які викладені у заяві.

В судове засідання представники заінтересованих осіб не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Допитаний за правилами допиту свідка в судовому засіданні заявник ОСОБА_1 пояснив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 . Спадкоємцем майна померлої за заповітом є він, інших спадкоємців не має. Він не був зареєстрований за однією адресою із своєю матір`ю, але ж фактично проживав із нею за адресою: АДРЕСА_1 , протягом декількох років до дня її смерті. Його матері за декілька років до смерті був потрібний постійний догляд, адже вона зламала ногу і не могла нормально ходити.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши заявника за правилами допиту свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно із копією свідоцтва про право власності на житло від 09.02.1995 року, виданого Органом приватизації житлового фонду установи УЛ 314/24, на підставі розпорядження (наказу) № 708 від 09.02.1995 року, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

З копії заповіту, посвідченого 13 серпня 1996 року секретарем виконавчого комітету Петровської міської Ради народних депутатів Краснолуцького міськвиконкому Луганської області, зареєстрованого в реєстрі за № 617, вбачається, що ОСОБА_3 заповіла усе її майно, в тому числі й належну їй на праві приватної власності квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 .

Згідно із копією свідоцтва про народження № НОМЕР_1 , виданого Петровською міською радою Краснолуцького району Ворошиловградської області 05 січня 1989 року повторно, ОСОБА_4 (російською) народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Петровське Ворошиловградської області, УРСР, про що в книзі реєстрації актів про народження 25 вересня 1970 року зроблено запис № 201. Батьком вказаний ОСОБА_5 (російською), матір`ю - ОСОБА_6 (російською)

Згідно із копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 05 грудня 2008 року Виконкомом Петровської міської Ради Краснолуцької міськради, Луганської області, Україна, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Петровське Краснолуцької міськради Луганської області, Україна, про що зроблено відповідний актовий запис № 244.

Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної 03 квітня 2019 року вих. № 120 державним нотаріусом Рубіжанської державної нотаріальної контори Луганської області Коваленко Г.П., ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ОСОБА_3 . Зазначену відмову нотаріус обґрунтовує тим, що заявник пропустив строк прийняття спадщини, встановлений ст.ст. 1268-1270 ЦК України, а також тим, що відсутня інформація щодо державної реєстрації прав на квартиру, яка входить до складу спадщини.

З копії довідки № 3 від 02.07.2019 року, виданої «ОСББ «Надія» «Луганської Народної Республіки», вбачається, що ОСОБА_1 проживав разом із матір`ю ОСОБА_3 на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Оцінюючи зміст та допустимість довідки № 3 від 02.07.2019 року, виданої ОСББ «Надія» «Луганської Народної Республіки», суд враховує, що стосовно непідконтрольних певній державі територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Отже, зміст довідки № 3 від 02.07.2019 року, виданої ОСББ «Надія» «Луганської Народної Республіки», береться судом до уваги та оцінюється в якості допустимого письмового доказу.

Суд зазначає, що факт постійного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 до часу її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , достовірно підтверджується показаннями заявника, допитаного за правилами допиту свідків, а також копією довідки № 3 від 02.07.2019 року, виданої ОСББ «Надія» «Луганської Народної Республіки».

Отже, ОСОБА_1 постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що обставини, викладені заявником у заяві в обґрунтування своїх вимог є достовірними, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв`язку із чим заява ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, заінтересовані особи Краснолуцька міська рада, Петровська міська рада - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 03 грудня 2008 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , спільно із ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Б. Баронін