Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1022/20 Головуючий у 1-й інст. Коцюба О. М.
Категорія 11 Доповідач Миніч Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Шевчук А.М.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю представника позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Коцюби О.М.

у цивільній справі №285/1022/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні підвальним приміщенням, -

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом. Просила зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні підвальним приміщенням АДРЕСА_1 , шляхом надання вільного доступу до останнього. В обґрунтування поданого позову зазначала, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 . Як співвласниця та мешканка з 1983 року вказаної вище квартири вона фактично користувалася підвальним приміщенням АДРЕСА_3 , облаштувала там полиці для консервації, встановила двері та замок, оскільки там зберігала цінні речі. 26.10.2018 року вона виявила, що замок зрізаний, як з`ясувалося пізніше, ОСОБА_4 , котрий являється сином відповідачки. Остання, у свою чергу, є власником квартири АДРЕСА_1 . Численні звернення до поліції та ОСББ результату не дали. Тому вона змушена була звернутися до суду для захисту своїх прав.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення - про задоволення позовних вимог. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що 35 років користувалася підвальним приміщенням. Однак, 26.10.2018 року сином відповідача ОСОБА_4 був самовільно зрізаний замок. Останній в судовому засіданні розповів, що власник дав йому ключі від підвального приміщення. Керуючий «ОСББ Перспектива» ОСОБА_5 пояснив в суді, що ОСОБА_6 вішав табличку і шукав собі підвальне приміщення (сарай). Керуючий ОСББ також пояснив, що нумерація 95% підвальних приміщень збігається з номером квартири. На думку апелянта, свідок ОСОБА_7 на суді давала неправдиві покази, а свідок ОСОБА_8 сказав, що на дверях було написано 146.

У поданій апеляційній скарзі адвокат позивача також просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що відповідно до листа ОСББ «Перспектива» №7 від 26.11.2018 року у них немає будь-яких документів, які б регламентували реєстрацію підвальних приміщень (а.с.7). Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , що є керуючим ОСББ «Перспектива», та ОСОБА_9 , що є Головою правління, підтвердили, що підвальні приміщення офіційно ні за ким не закріплені. Матеріалами справи, показами свідків та поясненнями самої відповідачки встановлено, що остання самовільно зайняла підвальне приміщення, що перебуває у спільній сумісній власності усіх мешканців багатоквартирного житлового будинку, висловила свою незгоду звільнити приміщення у добровільному порядку. А тому судом першої інстанції встановлено, що будь-яких документів, які закріплюють право власності, чи користування конкретним підвальним приміщенням за конкретними особами відсутні. Такі висновки суду, на думку апелянта, є помилковими, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону, зокрема, ст.ст.369, 384 ЦК України. Крім того, у ч.1,2 ст.5 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Наведене розуміння узгоджується з тлумаченням Конституції України. Так, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09 листопада 2011 року №14-рп/2011 положення п.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Згідно зі ст.1 Закону України «Про об`єднання співвласників багато-квартирного будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). У відповідності до приписів ст.1 Закону Україну «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 №572, які надають жителям квартир, житлових приміщень рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням, а також рівні права встановлюють по згоді жильців порядок використання підсобних приміщень.

До початку апеляційного розгляду справи по суті позивачкою подано заяву про відмову від апеляційної скарги (ст.364 ЦПК).

Відмову від апеляційної скарги підтримала в судовому засіданні представник позивача.

Так, відповідно до ч.4 ст.364 ЦПК особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження. За відмови від апеляційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги, постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження.

У разі закриття апеляційного провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги на судове рішення повторне оскарження цього рішення особою, що відмовилася від скарги, не допускається (ч.5 ст.364 ЦПК).

В даному випадку, обгрунтовуючи заяву про відмову від апеляції, позивач зазначає, що спір вирішено в позасудовому порядку.

Тобто, відмова від апеляції не порушує права будь-кого із сторін у справі, оскільки спір сторонами врегульовано.

За наведених обставин слід прийняти відмову від апеляційної скарги, оскільки таке право апелянта передбачене законом. В звязку з цим, апеляційне провадження в даній справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.258,259,364,374,381-384 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Прийняти відмову ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 від апеляційної скарги на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 жовтня 2020 року у цивільній справі №285/1022/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні підвальним приміщенням та у зв`язку з цим закрити апеляційне провадження у справі.

Розяснити ОСОБА_1 , що повторне оскарження цього судового рішення з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і з цього часу протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді: