Провадження № 2/643/5509/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2020

Суддя Московського районного суду м. Харкова Олійник О.О. розглянувши без повідомлення учасників справи заяву позивача ОСОБА_1 , про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментах,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовною заяву до ОСОБА_2 (відповідач) про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментах у порядку ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 24.12.2020 відкрито провадження у справі № 643/20386/20, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, судове засідання призначено на 21.01.2021 року.

Одночасно з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, відповідно до змісту якої позивач просить суд:

- до набрання рішення законної сили шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні ВП№ 62547894, відкритому Міжрайонним ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області на підставі виконавчого листа № 643/1489/18, виданого 13.06.2019 року Московським районним судом м. Харкова та шляхом зобов`язання Міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області зняти обмеження на майно та кошти ОСОБА_1 у зазначеному виконавчому провадженні ВП № 62547894.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову позивач вказує на те, що його рахунки було заблоковано та на всі кошти накладено арешт, він не може виконувати рішення суду в цей період, коли вже не проживає з дітьми, не має доступу до власних коштів, вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може порушити його права та інтереси.

Розглянувши подану Позивачем заяву про забезпечення позову, суд вирішив відмовити в її задоволенні, враховуючи наступне.

На сьогоднішній день рішення Московського районного суду м. Харкова від 01.02.2019 року у справі №643/14689/18 про стягнення аліментів з Позивача на утримання дітей набрало законної сили, було відкрито виконавче провадження.

Позивач вказане рішення не оскаржував в апеляційному порядку, однак в заявленій позовній заяві виражає незгоду з фактичними обставинами справи № 643/14689/18 які були встановлені, а також не погоджується із розміром присуджених з нього аліментів на утримання своїх дітей.

Таким чином, позивач заявляючи вимогу про забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження ВП№ 62547894, відкриту Міжрайонним ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області на підставі виконавчого листа № 643/1489/18, виданого 13.06.2019 року Московським районним судом м. Харкова та шляхом зобов`язання Міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області та зняття обмеження на майно та кошти ОСОБА_1 у зазначеному виконавчому провадженні ВП № 62547894, просить суд фактично зупинити рішення Московського районного суду м. Харкова у справі № 643/14689/18, яке набрало законної сили та ним не оскаржено в апеляційному порядку, що є порушенням завдань цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України.

Відповідно до пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову») - недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Відповідна правова позиція також вказана і в Постанові Верховного Суду від 1 жовтня 2020 року у справі № 524/188/18 (провадження № 61-38051св18).

Крім того, задоволення заяви про забезпечення позову негативне вплине на права дітей Позивача, оскільки саме вони є власниками аліментів, які присуджені за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 Сімейного кодексу України - Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову"розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Також позивач не надав жодних доказів того факту, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

За таких обставин, не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч.2 ст. 149 ЦПК України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на судовий захист.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Європейським судом у справі "Горнсбі проти Греції" зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

У рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Таким чином, суд, будучи органом правосуддя, повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Виходячи з викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення даної заяви про забезпечення позову.

Разом з тим суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід.

Керуючись статтями 149, 150, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити позивачу ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні ВП№ 62547894, відкритому Міжрайонним ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області на підставі виконавчого листа № 643/1489/18, виданого 13.06.2019 року Московським районним судом м. Харкова та шляхом зобов`язання Міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області та зняття обмеження на майно та кошти ОСОБА_1 у зазначеному виконавчому провадженні ВП № 62547894.

Відповідно до статті 261 Цивільного процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її підписання, та може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її підписання шляхом подання у відповідності до п. 15.5. ч. 1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Цивільного процесуального кодексу України апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду або через Московський районний суд м. Харкова.

Суддя Олійник О.О.