Справа № 204/8432/19
Провадження № 2/204/404/20 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю позивача за первісним позовом

та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1

за участю представника позивача за

первісним позовом та відповідача

за зустрічним позовом ОСОБА_2

за участю відповідачки за первісним позовом

та позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_3

за участю представника відповідачки

за первісним позовом

та позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком і зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування в особі Управління-служби у справах дітей виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визначити місце проживання малолітньої дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовної заяви вказав, що 28 вересня 1990 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 , від якого народилася дитина - ОСОБА_5 . За ініціативою відповідачки рішенням суду від 25.07.2019 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 зібрала свої особисті речі і пішла від позивача до іншого чоловіка, переїхавши у інше місто, а дитина за її згодою залишилась проживати з позивачем. Дитина знаходиться на його утриманні. До розірвання шлюбу ОСОБА_3 приймала належну участь у вихованні дитини, оскільки вона хороша мати. Однак, після розірвання шлюбу відповідач, змінивши місце проживання деякий час фактично перестала приймати участь у вихованні дитини. В той же час саме позивач доглядав за дитиною, забезпечив дитину всім необхідним перед початком навчального року, бере участь у духовному та фізичному розвиткові дитини за межами шкільного навчання. Дочка займається повітряною гімнастикою, грає у шахмати, займалася музикою. Крім того, у дочки є подружка зі школи, з якою вони спілкуються тривалий час. Також дитина постійно спілкується з бабусями та дідусем, які проживають у м. Дніпрі, що також забезпечує міцні соціальні зв`язки та нормальний психологічний стан та розвиток дитини. У позивача наявне гарне жиле приміщення в якому створено умови для належного виховання та розвитку дитини. На даний час дочка навчається у 3 класі КЗОСЗШ № 62 м. Дніпро. За бажанням малолітньої ОСОБА_5 позивач не заперечує щодо спілкування її з матір`ю ОСОБА_3 коли вона цього потребує. Позивач має постійний заробіток та зареєстрований у відповідності до законодавства, як фізична особа підприємець. Нещодавно відповідачка почала погрожувати, що забере дитину жити до себе без його згоди та згоди дитини. 23 листопада 2019 року ОСОБА_3 , приїхавши до позивача додому поспілкуватися та провідати дитину, без його на це згоди забрала дитину і вивезла її з міста до себе. Після того, зателефонувала позивачеві і повідомила, що дитини залишається жити із нею і буде там же і навчатися. Позивач зазначає, що ним створені всі належні та необхідні для нормального фізичного та психологічного розвитку дитини умови. Дитина має з ним стійкий психоемоційний зв`язок, між ними склалися дружні, приязні відносини. Дитина звикла до свого фактичного місця проживання, навчання, має гарні житлові умови, звичну побутову та соціальну обстановку, дитина спілкується з бабусями та дідусем, які живуть неподалік, має друзів серед дітей, що мешкають поруч, навчаються разом з нею у школі, проводить з ними багато вільного часу (прогулянки, дозвілля після навчання, святкування днів народження тощо). Розірвання цих соціальних зв`язків неодмінно призведе до виникнення у дитини психологічної травми, що ніяк не можна вважати таким, шо відповідає її як найкращім інтересам в розумінні. Таким чином, враховуючи, що їх дитина після розлучення залишилася проживати разом з позивачем, він приділяє більше уваги вихованню дитини й більш відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, дитина доглянута, перебуває на його утриманні та вихованні, а також враховуючи те, що до моменту виникнення даного спору матір дитини , після розірвання шлюбу, не приділяла достатньої уваги для створення належних умов щодо повноцінного розвитку та проживання дитини, тому вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з батьком, що буде відповідати найкращим інтересам дитини.

В січні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічно позовною заявою, в якій просила визначити місце проживання малолітньої дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_3 . В обґрунтування позовної заяви вказала, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народилася дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Втім, рішенням суду шлюб було розірвано. Наприкінці серпня 2019 року ОСОБА_3 повідомила відповідача, що вона разом з донькою має намір переїхати до м. Маріуполя, відповідач проти цього не заперечував. Через те, ще необхідний був час для того, щоб вирішити побутові та організаційні питання пов`язані з переїздом, сторони домовились, що дитина тимчасово. протягом декількох місяців, проживатиме разом з батьком у м. Дніпрі. Неодноразова донька була з мамою в м. Маріуполі, позивач часто приїздила до м. Дніпра. Із розмов з вчителькою ОСОБА_3 стало відомо, що останнім часом дитина запізнюється на перший урок, всі розмови дівчинки лише про спорт, що впливає на успішність в навчання, заняття з фізичної культури ОСОБА_5 взагалі не відвідує. ОСОБА_3 винайняла квартиру у м. Маріуполі, знайшла школу для доньки, куди з метою адаптації та в ознайомчих цілях приводила ОСОБА_5 на пробні заняття. Під час цих відвідувань дитина знайшла спільну мову з майбутніми однокласниками, доньці сподобались умови проживання у м. Маріуполі, мати знайшла для дитини секцію із занять повітряною гімнастикою. Наприкінці листопада, коли ОСОБА_3 повідомила про те, що забирає дитину до м. Маріуполя, ОСОБА_1 , в односторонньому порядку змінив домовленості та висловив бажання визначити місце проживання дитини разом з ним, у зв`язку з чим звернувся з позовом до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, в той час, як мати дитини намагалася вирішити справу в позасудовому порядку. Зазначає, що ОСОБА_1 був обізнаний, що ОСОБА_3 забрала дитину до м. Маріуполя. Вказує, що ОСОБА_1 чинив перешкоди ОСОБА_3 , яка хотіла забрати документи доньки зі школи. Крім цього, квартира АДРЕСА_2 була придбана за час шлюбу, а отже є спільною сумісною власністю подружжя. ОСОБА_3 вважає, що дитині буде краще проживати з мамою, оскільки вони з донькою мають дуже тісний емоційний зв`язок, дівчинці підлітку буде комфортно зростати разом з мамою, яка стане для неї прикладом для наслідування жіночої поведінки, з якою можливо встановити більш довірливі відносини, ніж з чоловіком, хоча батько дитини беззаперечно дуже любить свою дитину та завжди діє в її інтересах.

Ухвалою суду первісний позовом ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_3 були об`єднані в одне провадження.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 підтримала первісну позовну заяву та просила її задовольнити, посилаючись на обставини, які зазначені в позовній заяві.

В судовому засіданні відповідачка та її представник ОСОБА_4 просила відмовити в задоволенні первісної позовної заяви, а зустрічну позовну заяву задовольнити в повному обсязі, посилалися на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник органу опіки та піклування виконкому Чечелівської районної у місті Дніпрі ради Волошенюк Г.С. в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги позивача за первісним позовом підлягають задоволенню в повному обсязі, а позовні вимоги позивача за зустрічним позовом не підлягають задоволенню по наступним підставам.

Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 є батьками малолітньої дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про її народження Серії НОМЕР_1 , виданим 19 травня 2011 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 508 від 19 травня 2011 року (а.с. 11).

28 вересня 1990 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_3 (до шлюбу ОСОБА_3 ), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Серії НОМЕР_2 , виданим 28 вересня 1990 року, актовий запис № 1395 (а.с. 10).

В той же час, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2019 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , укладений 28 вересня 1990 року, зареєстрований у відділі ЗАГС Ленінської райради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 1395, в якому є дитина - розірвано (а.с. 12).

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, обидва батьки, згідно наявних в матеріалах справи доказів, позитивно характеризуються.

На підтвердження їхніх вимог, в судовому засіданні були допитані наступні свідки:

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що досить тривалий час знає сім`ю ОСОБА_1 . Характеризує ОСОБА_3 як ввічливу та порядну людину, яка дуже любить свою доньку. Крім цього вказала, що ОСОБА_1 одного разу вдарив свою дружину ОСОБА_3 з дитиною на руках. Через деякий час влаштував сварку, під час якої перебив весь посуд на кухні. В той же час вказує, що ОСОБА_1 є приємною людиною, втім має дуже запальний характер. Повідомила про те, що батьки ОСОБА_1 не дуже любили ОСОБА_3 (знає вона це зі слів ОСОБА_3 , оскільки спілкується з нею).

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні вказала, що може охарактеризувати сім`ю лише з позитивної сторони, дитина дуже ввічлива та вихована. Батько приділяє дуже багато уваги вихованню дитини. З весни минулого року ОСОБА_3 покинула свою родину та переїхала до м. Маріуполя. З початком розгляду даної справи помітила, що дитина перебуває у пригніченому стані. Повідомила, що батько дуже лагідно відноситься до своєї доньки.

ОСОБА_1 в судовому засіданні був допитаний в якості свідка та повідомив, що ОСОБА_3 навесні 2019 року поїхала до Польщі та інколи приїздила до дитини, приблизно один раз у місяць. В листопаді вона забрала дитину без його згоди, у зв`язку з чим він звернувся до суду. Вказав, що дитина на теперішній час в Дніпрі, «розривається» між батьками, оскільки любить кожного з них. Обидва з батьків люблять свою дитину. Пояснив, що донька навчається, добре, але по деяким предметам як кожна дитина трошки відстає, донька активно займається спортом. Він проводить багато часу з дитиною. Вказав, що дитина дуже погано сприймає ситуацію, яка склалася між її батьками.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона вважає, що дитина повинна проживати з матір`ю, так як вона дівчинка і саме мати може приділити необхідну увагу дитині. Вказує, що батько дитини вважає, що дівчинка повинна займатися спортом, у збиток навчанню, оскільки спорт - найголовніше. Без матері дівчинка дуже сумує. Крім цього вказала, що дитина дуже погано навчається.

Свідок ОСОБА_9 , яка є матір`ю ОСОБА_3 пояснила, що дитина повинна проживати там, де саме дитині буде краще. На даний момент таким місцем є м. Дніпро. Тому на її думку дівчинка повинна проживати саме з батьком, оскільки вона має окрему кімнату, ходить в школу з першого класу, має друзів, займається спортом. В м. Дніпрі проживають бабуся та дідусь дитини, з якими вона спілкується. Також зазначає, що саме ОСОБА_3 повинна думати саме про інтереси дитини. Про свій від`їзд до Польщі ОСОБА_3 повідомила матері вже під час прямування до Польщі, а дитина залишилася разом з батьком.

Свідок ОСОБА_10 (яка є хрещеною матір`ю дитини) в судовому засіданні пояснила, що у ОСОБА_3 дуже гарні стосунки з донькою, вона її виховує, пояснює, підтримує в усьому. Вказала, що бабуся і дідусь налаштовують дитину проти її матері.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 є відповідальним співробітником та дуже гарною мамою.

Інтереси дітей захищаються передусім і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. ч. 4-5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При цьому, висновок в даному випадку не є рішенням суб`єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності, а носить рекомендаційний характер для прийняття судового рішення у спорі, який виник між сторонами та є одними із доказів у цивільній справі, оцінка якому має бути надана під час розгляду цивільної справи про позбавлення батьківських прав.

Так, згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради від 02.04.2020 року за № 281, діючи в інтересах дитини, керуючись ст. ст. 19, 161 Сімейного кодексу України, п. 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.09.2008 № 866, орган опіки та піклування виконкому Чечелівської районної у місті Дніпрі ради вважає доцільним проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Тому, суд враховує вказаний висновок при ухваленні рішення, але він не є визначальним для визначення місця проживання малолітньої дитини.

Також, з матеріалів справи вбачається, що батьки дитини позитивно характеризуються, психічних чи наркологічних захворювань не мають, а іншого суду не доведено. При цьому, між ними наявні неприязні стосунки на ґрунті взаємних непорозумінь та неможливості вирішення питання щодо проживання їхньої малолітньої доньки.

В судовому засіданні було опитано саму дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в присутності педагога ОСОБА_12 , яка вказала, що хотіла б проживати з мамою, втім їй дуже подобався графік життя під час карантину, коли вона жила по тижню з кожним з батьків. Вказала, що їй дуже подобається займатися спортом та відвідувати гуртки, які вона зараз відвідує. Пояснила, що дуже любить своїх бабусь та дідуся та часто проводить з ними час.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що під час допиту дитини вона почала плакати, що підтверджує ту обставину, що дитина дуже нервує через ситуацію, стосовно визначення її місця проживання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 разом з дитиною проживають у квартирі АДРЕСА_1 , яка відповідно до свідоцтва про право власності від 12 листопада 2002 року належить ОСОБА_1 (а.с. 88). Більш того, саме за вказаною адресою малолітня ОСОБА_5 зареєстрована, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 3929 від 05.03.2020 року (а.с. 87).

Згідно же наявного в матеріалах справи акту обстеження умов проживання за місцем проживання батька і дитини, вбачається, що одна з кімнат облаштована як дитяча кімната: є спальне місце, письмовий стіл, є шафа, комод для зберігання особистих речей, одягу, взуття, шкільного приладдя, тобто умови для можливого перебування дитини - належні (а.с. 13).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М.С. проти України» стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

20 листопада 1959 року була прийнята Декларація прав дитини резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН.

Декларація визнається універсальним і ефективним механізмом та інструментом захисту прав дитини в світовому масштабі і діє з дати прийняття Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей.

Втім, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) вказано, що: «У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року» (з повним текстом постанови можливо ознайомитись за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/77361954.

Таким чином, оскільки під час судового розгляду було встановлено, що дитина відвідує школу з першого класу, в якій вже має друзів та знає всіх вчителів, гуртки та спортивні секції (а їй подобається займатися спортом, про що вона повідомила сама в судовому засіданні), в м. Дніпрі проживають її бабусі та дідусі, суд вважає для якнайкращого забезпечення інтересів дитини визначити місце проживання малолітньої дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 3, 19, 141, 160, 161 СК України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), Декларацією прав дитини резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН, ст. ст. 3, 12, 13, 77, 81-82, 89, 229, 258-259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Первісну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком - задовольнити повністю.

Визначити місце проживання малолітньої дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування в особі Управління-служби у справах дітей виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04052488, місцезнаходження: 49006, м. Дніпро, пр. Пушкіна, буд. 65.

Суддя В.В. Самсонова