Постанова

Іменем України

24 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 308/12857/17-ц

провадження № 61-399св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

заявник (стягувач) - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - головний державний виконавець міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області (назва суб`єкта оскарження станом на час подачі касаційної скарги - Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції

у Закарпатській області) ОСОБА_2 ,

заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_3 ,

заінтересована особа (боржник) - ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції

у Закарпатській області на постанову Закарпатського апеляційного суду

від 20 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Куштана Б. П.,

Кожух О. А., Собослоя Г. Г.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст скарги

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області Грищук М. П. (далі - міський ВДВС Ужгородського МРУЮ у Закарпатській області) про визнання неправомірними дій та бездіяльності державного виконавця і зобов`язання вчинити дії.

Скаргамотивована тим, що 10 вересня 2015 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було видано виконавчий лист

у справі № 308/4834/14-ц про стягнення із ОСОБА_4 на користь

ОСОБА_1 понесені витрати на проведення експертизи у розмірі

1 400,00 грн та судові витрати - 243,60 грн.

21 вересня 2015 року головним державним виконавцем міського ВДВС Ужгородського МРУЮ у Закарпатській області Грицищуком М. П. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а 31 серпня 2017 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 вважав оскаржувану постанову незаконною та такою,

що порушує його права, як стягувача, оскільки державним виконавцем усупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» не було вжито всіх необхідних виконавчих дій із примусового виконання виконавчого листа.

Також у оскаржуваній постанові, як він вважав, неповно вказано відомості щодо результатів проведеної роботи, спрямованої на перевірку майнового стану боржника.

З урахуванням викладеного та уточнень скарги, ОСОБА_1 просив суд:

визнати дії головного державного виконавця міського ВДВС Ужгородського МРУЮ у Закарпатській області Грищука М. П. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні № 48768612 неправомірними;

скасувати постанову головного державного виконавця міського ВДВС Ужгородського МРУЮ у Закарпатській області Грищука М. П. про повернення виконавчого документа стягувачеві від 31 серпня 2017 року;

зобов`язати головного державного виконавця міського ВДВС Ужгородського МРУЮ у Закарпатській області Грищука М. П. відновити виконавче провадження № 48768612 з примусового виконання виконавчого листа № 308/4834/14-ц та провести у передбачений законом строк усі необхідні виконавчі дії із примусового виконання судового рішення.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 23 березня 2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що головним державним виконавцем здійснено необхідні дії та встановлено, що у боржника відсутнє будь-яке майно, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості, а тому судом не встановлено порушення головним державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» і прав заявника.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 задоволено. Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 березня 2018 року скасовано, скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано дії головного державного виконавця Ужгородського міського ВДВС Головного ТУЮ у Закарпатській області Грищука М. П. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві

у виконавчому провадженні № 4876812 неправомірними.

Скасовано постанову головного державного виконавця Ужгородського міського ВДВС Головного ТУЮ у Закарпатській області Грищука М. П. про повернення виконавчого документа від 31 серпня 2017 року у виконавчому провадженні № 48768612.

Зобов`язано головного державного виконавця Ужгородського міського ВДВС Головного ТУЮ у Закарпатській області Грищука М. П. відновити виконавче провадження № 48768612 з примусового виконання виконавчого листа № 308/4834/14-ц та провести у передбачений законом строк усі необхідні виконавчі дії із примусового виконання судового рішення.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що головним державним виконавцем Ужгородського міського ВДВС Головного ТУЮ

у Закарпатській області Грищуком М. П. не було вжито передбачених Законом України «Про виконавче провадження» необхідних заходів,

які б забезпечували можливість виконання повністю або частково рішення та стягнення боргу за рахунок іншого, окрім житла боржника, майна. Матеріали справи, як вважав суд апеляційної інстанції, враховуючи суму боргу, не вказували на неможливість такого стягнення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2019 року до Верховного Суду, Ужгородський міський ВДВС Головного ТУЮ у Закарпатській області, посилаючись на неправильне застосування норм Закону України «Про виконавче провадження» та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2019 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

У травні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки тим обставинам, що головним державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа № 308/4834/14-ц, виданого

10 вересня 2015 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, були вжиті всі необхідні заходи, передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» щодо розшуку майна боржника.

Ужгородський міський ВДВС Головного ТУЮ у Закарпатській області зазначав, що головному державному виконавцю при здійсненні виконавчих дій не потрібно було ініціювати питання про примусове проникнення

до житла чи іншого володіння особи з метою виявлення майна, оскільки головного державного виконавця за адресою, зазначеною у виконавчому документі, безпосередньо впускала у приміщення дочка боржниці, у якому все рухоме майно належало не боржниці, а її дочці та її трьом неповнолітнім дітям, про що було складено відповідний акт.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив представника

ОСОБА_1 - ОСОБА_5 на касаційну скаргу, в якому зазначено,

що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

10 вересня 2015 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області у справі № 308/4834/14-ц за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3

до ОСОБА_4 про проведення стіни у попередній стан, відшкодування завданої майнової та моральної шкоди було видано виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 понесених витрат на проведення експертизи у розмірі 1 400,00 грн і судових витрат

у справі - 243,60 грн (а. с. 5).

На виконання вказаного виконавчого листа головним державним виконавцем міського ВДВС Ужгородського МРУЮ у Закарпатській області 21 вересня 2015 року було відкрито виконавче провадження № 48768612

(а. с. 6).

Постановою головного державного виконавця міського ВДВС Ужгородського МРУЮ у Закарпатській області від 21 жовтня 2015 року було накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_4 у межах суми звернення стягнення у розмірі 1 643,60 грн та оголошено заборону

на відчуження будь-якого майна, яке їй належить (а. с. 60).

26 жовтня 2015 року головним державним виконавцем міського ВДВС Ужгородського МРУЮ у Закарпатській області було подано запити

до Пенсійного фонду України та Державної податкової служби України

(а. с. 61-64).

Аналогічні запити були зроблені головним державним виконавцем міського ВДВС Ужгородського МРУЮ у Закарпатській області 15 червня 2017 року

до Пенсійного фонду України (а.с.70-71).

За боржником ОСОБА_4 на праві приватної власності 24 грудня 2011 року зареєстрована квартира

АДРЕСА_1 ,

що підтверджується інформацією із Державного реєстру речових прав

на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а. с. 116).

Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 27 червня 2017 року за ОСОБА_4 жодних земельних ділянок не зареєстровано, так як і не значиться за нею транспортних засобів

(а. с. 76- 77).

31 серпня 2017 року головним державним виконавцем міського ВДВС Ужгородського МРУЮ у Закарпатській області було складено акт про відсутність у боржника ( ОСОБА_4 ) майна, на яке може бути звернуто стягнення (а. с. 78).

31 серпня 2017 року головним державним виконавцем міського ВДВС Ужгородського МРУЮ у Закарпатській області було зроблено запит

до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майно щодо суб`єкта з метою встановлення права власності, інші речові права, іпотеки та обтяження щодо боржника ОСОБА_4 , проте інформація щодо будь-якого майна

у боржника у вказаних реєстрах відсутня (а. с. 72).

Постановою головного державного виконавця міського ВДВС Ужгородського МРУЮ у Закарпатській області від 31 серпня 2017 року було повернуто виконавчий документ стягувачу ОСОБА_1 . Підставою для винесення такої постанови стало те, що у результаті вжитих заходів

на примусове виконання рішення суду, майно належне боржникові, на яке може бути звернуто стягнення з метою погашення заборгованості,

не виявлено (а. с. 8).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга Ужгородського міського ВДВС Головного ТУЮ

у Закарпатській області задоволенню не підлягає з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати

або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною другою статті 451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних

та обов`язкових судових рішень, які у країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній

із сторін» (Жовнер проти України, № 56848/00, § 33, Європейський суд

з прав людини, від 29 червня 2004 року).

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено,

що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення

на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб,

або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення

в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною третьою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику

в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа,

що охороняється банком; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

Відповідно до частини восьмої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два

тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що головний державний виконавець не вжив достатніх, ефективних заходів для своєчасного примусового виконання виконавчого документу,

виданого 10 вересня 2015 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, про стягнення на користь стягувача понесених витрат за проведення експертизи у розмірі 1 400,00 грн та судових витрат - 243,60 грн, проявивши неправомірну бездіяльність всупереч

статей 10, 18, 48 Закону України «Про виконавче провадження»,

які регламентують здійснення заходів, необхідних для своєчасного

і в повному обсязі виконання рішення з використанням можливостей, передбачених у статті 48 цього Закону. Внаслідок цього рішення суду тривалий час не виконувалось, а потім було прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 31 серпня 2017 року,

яка є передчасною, порушує права стягувача у виконавчому провадженні, позбавляє останнього можливості отримати стягнуті на його користь грошові кошти.

Отже, ураховуючи вказані вимоги норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції встановив та належним чином перевірив доводи ОСОБА_1 щодо недотримання головним державним виконавцем норм чинного законодавства та дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку,

що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться

до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися

для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але

не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування

чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович