КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/111/2020
справа № 760/3420/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого2020року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

Розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва, постановленого суддею Оксютою Т.Г. 18 липня 2019 рокупо цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2019 року позивач ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог вказував, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги з надання у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності.

Зазначав, що 25.01.2016 між позивачем та відповідачем був укладений договір №6136 в електронній формі. За умовами вказаного договору, позивач надав відповідачу позику в розмірі 900,00 грн, а відповідач зобов?язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позику надано строком на 10 днів.

Відповідно до п. 1.4 Договору, дата перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між позичальником і позикодавцем.

Позивачем належним чином виконані умови договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість зі сплати основного боргу, процентів.

Згідно п. 1.5 Договору, нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,5 процентів від суми позики, але не менше 50,00 грн за перший день користування позикою; 1,5 процентів від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.2 Договору; 3 проценти від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п. 1.2 Договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов?язань за Договором.

Відповідач взяті на себе зобов?язання за Договором позики не виконав, у зв?язку із чим станом на 01.02.2019 виникла заборгованість в загальному розмірі 30596,00 грн, з яких: 900,00 грн борг за позикою, 29 696,00 грн заборгованість за процентами.

За таких обставин, просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість в загальному розмірі 30 596,00 грн та судові витрати.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18 липня 2019 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики №6136 від 25.01.2016 в сумі 30596,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1921,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення, яким направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за належною підсудністю, а саме, до Кузнецовського міського суду Рівненської області за встановленою підсудністю, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що зі змісту договору позики №6136 від 25.01.2016 вбачається, що даний договір відповідачем не підписаний. Договір містить суперечливі дані, зокрема, щодо місця реєстрації відповідача (відсутня інформація про квартиру), крім того, прізвище відповідача зазначено на російській мові « ОСОБА_1 », а не українською «ОСОБА_1».

Зазначає, що судом порушено ст. 27 ЦПК України, якою регламентовано, що позови до фізичної особи пред`являються за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання/перебування, а отже, спір має бути вирішеним за місцем реєстрації відповідача.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За положенням ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач зобов?язання щодо повернення позики не виконав, в зв?язку із чим у нього виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом установлено, що порядок та умови надання ТОВ «ВЕЛЛФІН» грошових коштів у позику визначені Правилами надання грошових коштів у вигляді позики, затверджених наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН» № 2-1 від 27.10.2015.

В Правилах зазначено, що вони є публічною пропозицією (офертою) ТОВ «ВЕЛЛФІН» в розумінні ст. 641, 644 ЦК України на укладання договору позики на умовах, що встановлені Товариством і застосовуються в разі подання фізичною особою - заявником заявки на сайті Товариства за електронною адресою на отримання позики та здійснення інших дій, що передбачають дані Правила (акцепт). Згідно Правил, вони є невід?ємною частиною договору позики.

Судом установлено, що відповідач згідно умов Розділу 4 Правил акцептував оферту, здійснивши дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті ТОВ «ВЕЛЛФІН», з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому відповідачу було перераховано грошові кошти.

Відповідно до умов Договору позики № 6136 від 25.01.2016, укладеного між позивачем (позикодавцем) та відповідачем (позичальником), позивач зобов?язується надати відповідачу грошові кошти в позику в сумі 900,00 гривень шляхом перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний відповідачем. Позика надається строком на 10 днів. Нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,5 % від суми позики, але не менше ніж 50,00 грн, за перший день користування позикою; 1,5% від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики; 3% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк позики у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором.

Згідно повідомлення директора ТОВ «Платежі Онлайн», яке згідно договору доручення № ФБ 211/11 від 18.11.2015 забезпечує здійснення Банками - еквайрами платежів клієнтів ТОВ «ВЕЛЛФІН» за допомогою сервісу Platon, 25.01.2016 через вказану систему платежів було проведено успішно видачу займу в сумі 900,00 грн на банківську карту, зазначену відповідачем.

Розглядаючи справу на підставі наданих позивачем доказів, суд вважає встановленим, що 25.01.2016 року між ТОВ «Веллфін» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір позики № 6136 у формі електронного документу з електронними підписами сторін.

За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до положень статті 1046, 1049 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей - стаття 1047 ЦК України.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року (далі - Закон № 675-VIII) , який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закон № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов?язків та оформлена в електронній формі.

За приписами статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2 статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону № 675-VIII передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно - цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 статті 3 Закону № 675-VIII.

Встановлені колегією суддів фактичні обставини у справі свідчать про те, що Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, прав і обов?язків сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов?язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов?язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов?язання є прострочення - невиконання зобов?язання в обумовлений сторонами строк.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що позичальник взяті не себе зобов?язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування позикою не повернув, унаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов?язанням, яка складається із суми позики - 900,00 грн та процентів за користування позикою в сумі 29696,00 грн.

Правові наслідки порушення грошового зобов?язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов?язують його сплати суму боргу кредитору.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов?язанням, яка складається із суми позики та процентів за користування позикою є доведеною та підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не укладав договору позики та не отримував грошових коштів у позивача, оскільки відповідач в порядку, передбаченому статтею 1051 ЦК України зазначений правочин не оспорював.

Згідно ч. 8 ст. 28 ЦПК України, позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред?являтися також за місцем виконання цих договорів.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 39 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних суддів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року № 3, позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред?являтися також за місцем виконання цих договорів (частина восьма статті 110 ЦПК). Правила визначення місця виконання зобов?язання передбачено статтею 532 ЦК. При цьому слід ураховувати, що правила цієї статті застосовуються до зобов?язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена (наприклад, пункт 4 частини першої статті 532 ЦК) і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.

Відповідно до п. 7.3 Договору позики № 8801 від 01.02.2016 року, місцем виконання цього Договору є місцезнаходження позикодавця, зазначене в розділі 8 цього Договору.

У розділі 8 вказаного Договору зазначена адреса позикодавця, а саме: АДРЕСА_2

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що відповідно до ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред?являються за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання/перебування, колегія суддів відхиляє, оскільки це не спростовує висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав до відкриття провадження у справі та не свідчить про порушення правил підсудності.

Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, заочне рішення постановлено судом першої інстанції з додержанням вимог матеріального та процесуального закону.

Ураховуючи, що відповідач не виконав зобов?язань за договором позики, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ТОВ «ВЕЛЛФІН».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки матеріалами справи доведено, що відповідач належним чином не виконав зобов?язання з повернення коштів позивачу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18 липня 2019 року залишити без змін.

Постанованабирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2020 року.

Суддя - доповідач:

Судді :