ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

23 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Поливач Л.Д.,-

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 серпня 2020 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року представник ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» звернувся із позовом, в якому просив стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 7 069, 65 грн., 3 % річних та інфляційну складову боргу у розмірі 1 608, 47 грн., обґрунтовуючи позов тим, що між сторонами укладено договір про користування електричною енергією, відповідно до якого Товариство постачало електричну енергію до квартири АДРЕСА_1 , однак відповідачка належним чином своїх зобов`язань щодо сплати боргу за спожиті послуги не виконала, через що за нею рахується заборгованість.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 серпня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, представник ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що місцевим судом не було належним чином досліджено усіх обставин справи, зокрема того, що відповідно до п. 4.3.1 договору купівлі-продажу квартири від 20 липня 2018 року, за яким відповідачка придбала вказану квартиру, передбачено обов`язок відповідачки сплатити за заборгованість з комунальних послуг продавців, крім того судом не враховано, що 09 вересня 2019 року позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію, тому позовна давність перервалася, через що вважає висновок суду про пропуск позивачем строку позовної давності безпідставним.

У свою чергу, ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається зокрема на те, що наразі відповідачка позбавлена можливості проживати у своїй квартирі, оскільки позивачем було припинено електропостачання до її житла, що порушує її права, крім того договір між сторонами щодо постачання електричних послуг укладений лише 02 жовтня 2018 року, і нарахована позивачем заборгованість з грудня 2016 року допущена попереднім власником квартири, тому за законом вона не зобов`язана сплачувати цей борг, через що просить суд закрити апеляційне провадження у справі та зобов`язати позивача негайно відновити електропостачання до квартири АДРЕСА_1 .

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним задовольнити її частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 липня 2018 року відповідачка ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу (а. с. 15-17, 18).

Відповідно до пункту 4.3.1 укладеного договору купівлі-продажу від 20 липня 2018 року, відповідач зобов`язалася сплатити заборгованість за комунальні послуги продавців.

07 вересня 2018 року відповідачка подала позивачеві заяву-приєднання до договору про постачання електричної енергії побутовому споживачу, а також заяву про надання інформації, за який період часу утворився борг у розмірі понад 7 000, 00 грн. за споживання електроенергії (а. с. 19-24, 43).

02 жовтня 2018 року бригада працівників позивача здійснила відключення в електроустановках від електроспоживання квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 25).

08 жовтня 2018 року відповідачка звернулася до Антимонопольного комітету України, Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України та позивача - ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» із заявою про те, що квартиру АДРЕСА_1 було відключено від електропостачання без надання споживачу попередження (а. с. 44).

З наданої відповіді Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕПК) від 30 липня 2018 року № 10447/20/9-18 ОСОБА_1 стало відомо, що, відповідно до наданої ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» інформації, 28 серпня 2018 року, у зв`язку із заборгованістю на суму у 7 076, 85 грн. на ім`я ОСОБА_2 було сформоване попередження про припинення електропостачання до помешкання та надіслане на адресу споживача рекомендованим листом (а. с. 45).

З матеріалів справи також вбачається, що 09 вересня 2019 року представник ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» звернувся до Печерського районного суду міста Києва про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року було відмовлено у видачі судового наказу.

Відповідно до статей 7, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуги з постачання та розподілу електричної енергії зобов`язаний постачати споживачеві електричну енергію відповідно до умов укладеного договору про постачання з дотриманням встановлених показників якості послуг, а споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про електроенергетику» правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність. Згідно з частиною 2 вказаної статті правопорушеннями в електроенергетиці, зокрема, є: крадіжка електричної енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку.

Загальними умовами виконання зобов`язання, що встановлені ст. 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України , інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

У частині 2 статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також тоді, коли предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини 1 статті 95 ЦПК України (у редакції чинній на час постановлення судового наказу) є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Враховуючи, що судовий захист позивача на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання позивачем заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому ЦПК України, перериває позовну давність.

Вказане також узгоджується із висновками Верховного Суду, викладених у постанові № 61-3144св18 від 21 березня 2018 року.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд не взяв до уваги, що 09 вересня 2019 року позивач звертався до суду про видачу судового наказу, через що строк позовної давності перервався, тому звернення до суду із цим позовом відбулося з дотриманням встановленого законом строку позовної давності, чого місцевий суд не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову з цих підстав.

Разом з тим, відповідно до ст. 511 ЦК України, зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

З огляду на те, що визначена позивачем заборгованість по квартирі АДРЕСА_1 існувала за попереднім власником цієї квартири, який її не погасив, натомість відповідачка придбала квартиру 20 липня 2018 року та уклала договір про користування електричною енергією лише 07 вересня 2018 року і саме з цього часу у відповідачки ОСОБА_1 виник обов`язок зі сплати спожитих нею комунальних послуг за цієї адресою, тому підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача нарахованої заборгованості відсутні.

Крім того, посилання позивача на те, що оскільки відповідно до п. 4.3.1 договору купівлі-продажу від 20 липня 2018 року, за яким відповідачка придбала вказану квартиру, передбачено обов`язок покупця сплатити заборгованість за комунальними послугами, то нарахований борг має бути покладений на ОСОБА_1 як нового власника квартири, колегія суддів відхиляє, оскільки згідно зі ст. 511 ЦК України, зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи, тобто борг не може перейти від одного боржника до іншого без згоди кредитора, тому такий пункт договору не може бути безумовною підставою для покладення на нового власника квартири боргу попереднього власника за відсутності належної процедури заміни боржника у зобов`язанні, позаяк ОСОБА_1 заперечує проти прийняття боргу попереднього власника квартири, що не позбавляє позивача права звернутися до суду із позовними вимогами до попереднього власника квартири про стягнення заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин справи, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову з підстав необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 259, 369, 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські Електромережі» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 серпня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: