Ухвала

Іменем України

16 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 638/2255/18

провадження № 61-15698св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Усика Г. І., Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування», Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 26 липня 2019 року у складі колегії суддів: Кругової С. С., Маміної О. В., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Альфа Страхування»), Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» (далі - ТДВ «СК «Київ Ре»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у лютому 2017 року трапилась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участі автомобіля «ЗАЗ Lanos» під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «ВАЗ 2113» під керуванням позивача. Внаслідок ДТП були пошкоджені транспортні засоби, а позивач зазнав тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим був доставлений до медичного закладу, перебував на стаціонарному лікуванні з 20 лютого 2017 року до 27 лютого 2017 року, після чого був направлений для продовження лікування за місцем проживання, де надалі перебував на амбулаторному лікуванні до 08 квітня 2017 року. Загальний строк втрати працездатності позивача складає 47 днів.

З урахуванням наведеного просив стягнути з солідарно з відповідачів на його користь відшкодування витрат на відновлення транспортного засобу у розмірі 54 723 грн, витрати, пов`язані з транспортуванням та перебуванням транспортного засобу на штрафмайданчику, у розмірі 2 448 грн, відшкодування шкоди, завданої здоров`ю, у розмірі 5 013,33 грн, відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, у розмірі 65 519,12 грн, стягнути з ПрАТ «СК «Альфа Страхування» пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 26 069,01 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2018 року позов в частині вирішення позовних вимог до ТДВ «СК «Київ Ре» залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 275 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Альфа Страхування» на користь ОСОБА_1 відшкодування відновлення транспортного засобу у розмірі 26 003,59 грн.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Альфа Страхування» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з транспортуванням та перебуванням транспортного засобу на штрафмайданчику, у розмірі 2 448 грн.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Альфа Страхування» на користь ОСОБА_1 відшкодування шкоди, завданої здоров`ю, у розмірі 5 013,33 грн; відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, у розмірі 65 519,12 грн; пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 26 069,01 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вимоги позивача підлягали частковому задоволенню, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими та підтверджені належними доказами, крім обґрунтування розміру відшкодування яке підлягало стягненню в рахунок відновлення транспортного засобу, що спростовано звітом вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля.

Постановою Харківського апеляційного суду від 29 липня 2019 року апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Альфа Страхування» задоволено частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2018 року змінено в частині задоволення позову.

Позов в частині стягнення відшкодування шкоди, завданої здоров`ю та пені задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Альфа Страхування» на користь ОСОБА_1 відшкодування шкоди, завданої здоров`ю у розмірі 4 373,47 грн та пеню в розмірі 6 729,59 грн.

В задоволенні позову в частині відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності у розмірі 65 519,12 грн, відмовлено.

Рішення суду в частині задоволення позову про стягнення суми на відновлення транспортного засобу у розмірі 26 003,59 грн та витрат, пов`язаних з транспортуванням та перебуванням транспортного засобу на штрафмайданчику, у розмірі 2 448 грн залишено без змін. Відновлено виконання заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2018 року у вказаній частині.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Альфа Страхування» в порядку повороту виконання рішення суду 86 748,93 грн. В іншій частині в задоволенні заяви про поворот виконання рішення суду відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача на рахунок позивача шкоди, пов`язаної з тимчасовою непрацездатністю, в розмірі 65 519,12 грн у зв`язку з недоведеністю вказаних позовних вимог. Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно розміру відшкодування шкоди, завданої здоров`ю позивача, а саме загальний строк втрати працездатності позивача складає 41 день, а не 47, як вказав суд першої інстанції, а тому з ПрАТ «СК «Альфа Страхування» на користь позивача підлягала стягненню сума шкоди, завданої здоров`ю, в розмірі 4 373,47 грн, а не 5 013,33 грн. Крім того суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно відшкодування шкоди, завданої тимчасовою непрацездатністю в розмірі 65 519,12 грн, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження розміру такого відшкодування.

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку щодо тривалості лікування позивача та розміру матеріальної шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності і, відповідно, неправомірно відмовив у задоволенні позову у цій частині.

У жовтні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ПрАТ «СК «Альфа Страхування», в якому воно просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційна скарга у цій справі подана у серпні 2019 року, тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі 1 921 грн.

Предметом позовних вимог ОСОБА_1 є відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП.

За змістом положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці, у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є вимога про стягнення матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП та пені у розмірі 153 772,46 грн.

Таким чином, ціна позову у цій справі становить 153 772,46 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100=192 100 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Касаційна скарга заявника не містить посилання на зазначені випадки.

Доводи касаційної скарги хоча і містять посилання на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте в основному зводяться до незгоди із встановленими обставинами та оцінкою доказів, не стосуються питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного та враховуючи, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 26 липня 2019 року відкрито у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, то касаційне провадження необхідно закрити.

Відповідно до частини другої статті 396 ЦПК України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Керуючись пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394, частиною другою статті 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 26 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування», Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпекизакрити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

Г. І. Усик

В. В. Яремко