Справа № 344/9272/20
Провадження № 22-ц/4808/1340/20
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Єлісевич О.М.,

з участю: відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , представника позивачки ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене головуючим суддею Антоняком Т.М. 29 вересня 2020,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16.02.2002 укладено шлюб між нею та відповідачем. У шлюбі в сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач вказала, що протягом останніх 5 років спільно з відповідачем не проживає, будь-які спроби примиритися не дали бажаних результатів, шлюб між ними носить формальний характер. Вважає, що примирення та збереження їхньої сім`ї є неможливим. А тому просила шлюб розірвати, неповнолітніх дітей залишити на проживання з нею. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі по 3000 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття При цьому позивач вказала, що діти проживають разом з нею, вона не працює, займається веденням домашнього господарства. Коштів на утримання неповнолітніх дітей недостатньо для забезпечення їх всім необхідним, а тому просила позов задовольнити.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 29 вересня 2020 року позов задоволено. Вирішено розірвати шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , зареєстрований 16.02.2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис за № 162. Неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено на проживання з матір`ю ОСОБА_4 . Прізвище позивачки після розірвання шлюбу змінено на дошлюбне - « ОСОБА_7 ». Визначено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 3000 грн на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Стягнення аліментів розпочато з 21.07.2020, вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення суду в частині стягнення аліментів незаконним та необґрунтованим. Апелянт вказав, що судом не враховано, що він має системні проблеми зі здоров`ям, тому потребує постійного лікування. Згідно медичного заключення для нього визначені обмеження фізичної важкої роботи, перегріву та переохолодження. Відповідач з посиланням на ч. 2 ст. 182 СК України та ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2020 рік» зазначив, що батьки несуть спільну відповідальність щодо утримання дітей. Вказує, що позивач не перебуває у декретній відпустці, а тому зобов`язана брати участь в утриманні дітей. На думку апелянта, суд не взяв до уваги, що відповідач працює з 11.08.2020 в ТзОВ «Укр-тест-стандарт» на умовах неповного робочого часу і отримує заробітну плату в розмірі 1960,98 грн, в зв`язку з чим з нього слід було стягувати аліменти в частці від заробітку, а не в твердій грошовій сумі. Крім того вказав, що позивачка не довела, що він має можливість сплачувати аліменти у визначеному розмірі. Апелянт зазначив, що не є юридично обізнаним, а тому написав заяву про визнання позову. Однак, зауважив, що в частині стягнення аліментів він не міг визнати позов з огляду на розмір своїх доходів та вимог позивача. Просить оскаржене рішення скасувати в частині стягнення аліментів та ухвалити нове, яким стягувати щомісячно аліменти на утримання неповнолітніх дітей в 1/3 частці від заробітку ОСОБА_1 , але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ними повноліття.

У поданому до суду відзиві ОСОБА_4 вказала, що відповідач був належно повідомлений про розгляд справи, йому було надіслано копію позовної заяви, однак в передбачений законом строк своїм правом на подачу відзиву та долучення доказів відповідач не скористався. Також позивач зазначає, що в переліку обставин, які слід враховувати при визначенні розміру аліментів відсутня така обставина як недостатність заробітку для сплати аліментів. Крім того, позивач вказала, що вибір способу стягнення аліментів є винятковою прерогативою отримувача аліментів згідно ч. 3 ст. 181 СК України. ОСОБА_4 зауважила, що відповідач визнає факт не проживання з позивачем близько 5 років, однак ним не надано жодних доказів щодо утримання своїх дітей протягом цього періоду, що на думку позивачки, можна розцінювати як тривале ігнорування своїх батьківських обов`язків. Рішення суду вважає обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали з мотивів, наведених у ній. ОСОБА_1 зазначив, що на даний час працює на двох роботах та сума його доходу становить близько 6000 грн. Також вказав, що він завжди допомагав дітям матеріально, однак визначена судом сума аліментів, зважаючи на його дохід, а також стан здоров`я, є для нього надмірною.

Представник позивачки апеляційну скаргу заперечила, оскільки рішення суду вважає законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 , суд першої інстанції з врахуванням вимог ст. ст. 180-182 та 184 СК України, зважаючи, що відповідач визнав позов, дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі по 3000 гривень щомісячно до досягнення дітьми повноліття. З цими висновками місцевого суду апеляційний суд не може погодитися в повній мірі з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки судове рішення оскаржується в частині позовних вимог щодо розміру стягнутих аліментів, то відповідно до положень частини першої статті 367 ЦПК України законність судового рішення, ухваленого у іншій частині, апеляційний суд не перевіряє.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, сторони зареєстрували шлюб 16.02.2002 згідно Свідоцтва про одруження серія НОМЕР_1 , виданого 16.02.2002 відділом реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 162 (а.с. 5).

У шлюбі в подружжя народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6, 7).

Як вбачається з наданої позивачем копії Індивідуальної відомості про застраховану особу, позивачка отримувала доходи до червня 2013 року (а.с. 9).

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

У даному випадку спір у першу чергу стосується майнових інтересів дітей, батьком яких є відповідач, і найкращі інтереси дітей полягають у максимальному забезпечені їх усім необхідним для гармонійного розвитку, що вимагає, зокрема, від батьків фінансувати такі витрати у першу чергу серед своїх особистих витрат.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Як встановлено судом першої інстанції неповнолітні діти сторін проживають із позивачкою, що не заперечується сторонами.

Таким чином, апеляційний суд відхиляє аргументи відповідача про необхідність визначення аліментів у частці від доходу, остільки спосіб призначення аліментів обирає той з батьків, з яким проживає дитина.

Щодо доводів відповідача про неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, апеляційний суд зауважує наступне.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання має доводитися сторонами відповідно до правил ст.ст. 12, 81 ЦПК України в контексті обов`язку батьків по утриманню дітей, поєднаного з презумпцією можливості батьків його забезпечувати, що витікає із свідомого рішення батьків народити дітей, яке нерозривно пов`язано з існуючою спроможністю батьків належним чином їх утримувати.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Як на підставу зменшення розміру аліментів апелянт посилається на своє матеріальне становище, що підтверджує копією Довідки № 398 ТОВ «Укр-тест-стандарт» від 04.11.2020 згідно якої ОСОБА_1 займає посаду фахівця з діагностики автотранспортних засобів, його дохід за період з 11.08.2020 по 30.09.2020 склав 2436 грн (а.с. 42). Згідно копії Довідки № 399 ТОВ «Укр-тест-стандарт» від 04.11.2020 ОСОБА_1 працює на умовах неповного робочого часу з тривалістю робочого тижня 10 годин (а.с. 43).

Відповідачем також подано медичне заключення від 06.11.2020 згідно якого йому рекомендовано обмеження фізичної важкої роботи, перегріву і переохолодження (а.с.47).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, визначаючи необхідність стягнення із відповідача аліментів у розмірі по 3000 грн на кожну дитину, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

При визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати як інтереси дитини, на користь якої будуть стягуватися аліменти, так і інтереси платника аліментів.

Однак, посилання позивачки на можливість ОСОБА_1 сплачувати аліменти у визначеному розмірі необґрунтовані ніякими об`єктивними доказами.

Беручи до уваги, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, які повинні забезпечити належне утримання дітей до повноліття незалежно від розміру їх доходів та, враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 років, матеріальне становище сторін, апеляційний суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений судом першої інстанції, є надмірним.

На думку колегії суддів визначення розміру аліментів у сумі по 2000 грн на кожну дитину буде відповідати як інтересам дітей, так і буде забезпечувати баланс із інтересами платника аліментів, розмір доходів якого є невисокий (на час розгляду цієї справи його місячна заробітна плата дорівнює орієнтовно 6036 грн, що підтверджено долученими до справи довідками).

Також апеляційний суд зауважує, що подана відповідачем до суду першої інстанції заява про визнання позову не може визнаватися безумовною підставою для задоволення позову без перевірки судом доказів, якими він обґрунтований. З цього приводу колегія суддів зауважує, що ухвалюючи рішення щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 , місцевий суд не мав ніяких відомостей про його заробітну плату чи дохід. Тому повністю погодитись з розміром аліментів, визначеним судом першої інстанції, не можна.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку, що така підлягає задоволенню частково, а рішення - зміні через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа віднесена законом до малозначних, рішення в ній не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Івано-Франківського міського суду від 29 вересня 2020 року в частині визначення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінити, визначивши розмір аліментів у сумі по 2000 (дві тисячі) гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, і у випадках, передбачених п.2 частини 3 статті 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови виготовлено 23 грудня 2020 року.