Справа № 283/2269/19
Провадження №2/283/49/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

14 січня 2020 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Міхненка С.Д.

за участю

секретаря судового засідання - Ільніцької С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 03 листопада 2006 року в розмірі 124760,02 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

18 жовтня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 03 листопада 2006 року.

В судове засідання представник позивача не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю.

Зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 03 листопада 2006 року відповідач отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Також було визначено порядок погашення заборгованості за наданим кредитом, зокрема шляхом внесення щомісячних платежів в розмірі 7% від суми заборгованості.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, отже їх зміст вона розуміла, а їх положень зобов`язувалася неухильно дотримуватись.

Підписавши Анкету - заяву, клієнт приєднується і зобов`язується виконувати вимоги, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - договорі банківського обслуговування в цілому.

Отже, в даному випадку, на думку позивача, ОСОБА_1 , підписуючи заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловила свою згоду з формою договору та його умовами.

Також, щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

За вказаних обставин у зв`язку з виникненням у відповідача значної заборгованості за договором, яку вона в добровільному порядку не сплачує, позивач звернувся до суду з позовом, який просить задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 : заборгованість за кредитом - 6857,84 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 117902,18 грн., а всього - 124760,02 грн.

Вважає, що позивач не пропустив строк позовної давності для звернення до суду з вимогами до відповідача, оскільки пунктом 1.1.7.31 Умов договору , строк позовної давності про повернення кредиту, відсотків, винагороди,неустойки був збільшений до 50 років.

Строк випущеної кредитної картки до останнього дня 07.2016 ,позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача - 11 жовтня 2019 року.

Відповідач в судове засідання 14 січня 2020 року не з`явилась, в попередніх судових засіданнях позов не визнала повністю, зазначила, що строки позовної давності, в межах яких АТ КБ «ПриватБанк» міг звернутися до суду про захист своїх прав та інтересів, почав спливати з 2006 року, а тому просить застосувати суд при прийнятті рішення по справі строки позовної давності і відмовити позивачу у задоволенні вимог за їх безпідставністю.

Крім того, вона не була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Суд, дослідивши надані докази в межах позовних вимог, вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що між сторонами 03 листопада 2006 року укладено кредитний договір № б/н, за яким АТ КБ «Приватбанк» зобов`язувався надати грошовий кредит, а ОСОБА_1 - повернути отримані в кредит грошові кошти в строки, вказані в договорі та сплатити кредитору проценти нараховані в період всього терміну використання грошових коштів (а.с.11).

Відповідно до змісту Заяви від 03 листопада 2006 року відповідач погоджується на те, що підписана нею заява, разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

В заяві зазначено суму кредитного ліміту - 2000 гривень, базову відсоткову ставку - 36% з розрахунку 360 днів на рік, термін дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії картки, а також порядок погашення заборгованості, зокрема, щомісячними платежами в розмірі 7% від суми боргу.

Визначено, що погашення заборгованості по Кредитному ліміту може проводитися як шляхом внесення на карту клієнтом грошових коштів, так і списанням Банком коштів з Дебетової карти № НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 отримала платіжну картку № НОМЕР_2 , яка була відкрита 10 серпня 2006 року, з кінцевим терміном дії - до останнього дня серпня 2012 року.

04 жовтня 2012 року була перевипущена картка за № НОМЕР_3 , з кінцевим терміном дії - до останнього дня липня 2016 року (а.с.55).

Таким чином, умовами укладеного договору встановлено розмір щомісячних платежів, строки їх внесення. Строк дії картки вказаний на лицевій стороні картки (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці.

Однак, свої зобов`язання за договором відповідач виконувала неналежним чином, порушуючи графік розрахунків, внаслідок чого станом на 31 серпня 2019 року утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку позивача, становить 370000,89 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 6857,84 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками за користуванням кредитом 358413 грн.;, заборгованість за пенею та комісією 4730,05 грн.

Фактично банк просить стягнути заборгованість в розмірі 124760,02 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 6857,84 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками за користуванням кредитом за період з 03 листопада 2006 року по 30 березня 2018 року - 117902,18 грн. (а.с.6-10).

Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Стаття 527 ЦК України визначає, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16-ц), припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 03 листопада 2006 року, наданого позивачем, вбачається, що позивач остаточно просить стягнути заборгованість по процентам за користування кредиту за період з 03 листопада 2006 року по 30 березня 2018 року в сумі 117902,18 гривень.

Однак право кредитодавця АТ КБ «ПриватБанк» нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилося після спливу строку кредитування, який встановлений терміном дії перевипущеної картки - тобто 31 липня 2016 року.

Станом на 31 липня 2016 року розмір заборгованості по процентах за користування кредитом становив 26153,88 грн.

Отже, нарахування позивачем процентів за користування кредитом за період з 01 серпня 2017 року по 30 березня 2018 року є безпідставним, а тому у задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами у розмірі 91748,30 гривень, необхідно відмовити за безпідставністю.

Вимоги про стягнення заборгованість за кредитом в розмірі 6857,84 грн. є правомірними.

Разом з тим відповідачем до суду подано заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У правовідносинах, в яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, якщо умовами договору визначено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Останній платіж по погашенню кредитної заборгованості відповідач здійснила 11 лютого 2016 року.

Враховуючи, що трирічний строк позовної давності сплив 01 серпня 2019 року, а з позовом позивач звернувся 11 жовтня 2019 року, то відсутні підстави для задоволення решти позовних вимог.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У Заяві позичальника від 03 листопада 2006 року посилання на домовленість сторін щодо збільшення строку давності відсутнє. Відсутній і окремий договір про збільшення строку давності.

Тому суд вважає, що не можуть бути прийняті до уваги доводи позивача з посиланням на п.1.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг, в якому зазначено, що строк позовної давності стосовно вимог банку по поверненню кредиту, оплати процентів, неустойки складає 50 років.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 06 лютого 2019 року № 14-491цс18 (справа № 202/26885/13-ц), Умови, які знаходяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, у заяві позичальника відсутнє посилання на збільшення строку давності, а тому відсутні підстави вважати, що сторони збільшили позовну давність за вимогами про стягнення кредитної заборгованості до п`яти років. Договору про збільшення позовної давності сторони не укладали.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відмову АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12,23,76,81,258,259,263,265,273,354 ЦПК України, на підставі ст.ст.256-257,261,266 ЦК України,суд, -

/

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження м. Київ по вул. Грушевського,1-д до ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 03 листопада 2006 року в розмірі 124760,02 грн., відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Малинський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя: С. Д. Міхненко