Номер провадження: 22-ц/813/6136/20
Номер справи місцевого суду: 497/383/19
Головуючий у першій інстанції Раца В. А.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

13.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі головуючого судді Громіка Р.Д., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 02 березня 2020 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання недійсними положень кредитного договору,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 02 березня 2020 року позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено частково, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, 16 березня 2020 року ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 березня 2020 року апеляційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме сплати судового збору у розмірі 2398,50 гривень.

Апеляційний суд зазначив, що дійсно, ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Як вбачається з апеляційної скарги, порушення прав ОСОБА_1 як споживача міститься в частині оскаржуваного рішення щодо зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «ФК« Європейська агенція з повернення боргів» про визнання кредитного договору недійсним. Однак за подання апеляційної скарги в частині скасування судового рішення, яким задоволенні позовні вимоги позивача за первісним позовом, необхідно сплатити судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

07 квітня 2020 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшла заява від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 23 березня 2020 року, яка вмотивована тим, що суд першої інстанції скасовуючи пеню фактично задовольнив вимоги за зустрічним позовом. У постанові Великої Палати Верховного суду від 21 березня 2018 року у справі №761/24881/16-ц, на яку зроблено посилання в обґрунтування існування підстав для звільнення споживача від обов`язку сплати судового збору під час апеляційного оскарження рішення суду, зокрема зазначено, що «відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (Відомості Верховної Ради України, 2006 р., N 7, ст. 84) слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

У постановах Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-185цс17 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-916цс17 висловлена правова позиція про те, що споживач звільняється від сплати судового збору лише при поданні позовної заяви і має сплатити судовий збір за подання до суду, зокрема апеляційної скарги.

Відступаючи від практики Верховного Суду України, колегія суддів Великої Палати Верховного Суду вважає, що порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (ст. 22 «Про захист прав споживачів», ст. 1 ЦПК України у редакції на час постановлення оскарженої ухвали, ст. 2 ЦПК України у редакції на час розгляду справи Верховним Судом)». Тобто у зазначеному правовому висновку Великої Палати Верховного Суду відсутнє розмежування підстав для звільнення споживача від сплати судового збору з огляду на задоволення позовних вимог за первісним або за зустрічним позовом та/або в певних частинах, адже йдеться виключно про право гарантоване ст. 55 Конституції України.

Єдиною умовою для звільнення споживача від сплати судового збору при цьому є пред`явлення позову, який в даному випадку судом першої інстанції з огляду на взаємопов`язаний характер було об`єднано в одне провадження. Таким чином, скаржник зазначає, що висновки суду апеляційної інстанції не узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного суду.

Розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про повернення апеляційної скарги з огляду на наступне.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому (статтею 5 Закону України «Про судовий збір»), не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (Відомості Верховної Ради України, 2006 р., N 7, ст. 84) слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Велика Палата Верховного Суду 21 березня 2018 року прийняла постанову в справі № 761/24881/16-ц у якій зазначено, що порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 22 «Про захист прав споживачів», стаття 1 ЦПК України у редакції на час постановлення оскарженої ухвали, стаття 2 ЦПК України).

Отже, апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу, дійшов до висновку про те, що споживачі за позовами, пов`язаними з порушенням їхніх прав, відносяться до суб`єктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Разом з тим, стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Суд звертає увагу, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, валютні знижки, тощо, які передують укладенню договору.

Як вбачається з матеріалів справи, в ухвалі Одеського апеляційного суду від 23 березня 2020 року було зазначено, що порушення прав ОСОБА_1 як споживача міститься в частині оскаржуваного рішення щодо зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання кредитного договору недійсним.

Однак апеляційний суд зауважує, що позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором виник з кредитних правовідносин і жодним чином не порушує права ОСОБА_1 як споживача у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу, що відступу від правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21 березня 2018 року у справі №761/24881/16-ц?не було зроблено, оскільки ОСОБА_1 було звільнено від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» за апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову.

Враховуючи вищевикладене, на станом на 13 квітня 2020 року вимоги ухвали Одеського апеляційного суду від 23 березня 2020 року про залишення апеляційної скарги без руху не виконані.

Згідно з ч. 2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Враховуючи, що скаржник не усунув недоліки апеляційної скарги у строк, встановлений судом, відповідно до вимог ч. 3 ст. 185 ЦПК України, ч. 2 ст. 357 ЦПК України, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається скаржнику.

Повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню з апеляційною скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 357 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 02 березня 2020 року вважати неподаною та повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту її підписання.

Суддя Одеського апеляційного суду Р.Д. Громік