ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2305/20 Справа № 210/5640/19 Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/5640/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, та відповідача Публічного акціонерного товариства «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року, яке ухвалено суддею Хлистуненко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 18 листопада 2019 року, -

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2019 року позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром», (надалі ПАТ «ПВП «Кривбасвибухпром») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`ю.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він, працюючи у відповідача в шкідливих умовах праці, отримав професійне захворювання, у зв`язку із чим, висновком МСЕК від 25.06.2009 року, йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 15 % з 15.06.2009 року безстроково.

Вважає, що у зв`язку з отриманим професійним захворюванням йому спричинено моральну шкоду, яка завдана з вини відповідача та підлягає відшкодуванню ним, а тому просив суд стягнути на його користь моральну шкоду з відповідача у розмірі 62 595,00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 40 000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром» на користь держави судові витрати у розмірі 768,40 грн.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити його розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Внаслідок втрати професійної працездатності позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно проходити курси лікування, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивач, внаслідок отриманого професійного захворювання, втратив 15 % професійної працездатності безстроково. При цьому, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275 000 гривень, за умови що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності. Також посилається на постанову Верховного Суду України від 19 грудня 2011 року по справі № 6-65цс11, якою визнано розумним та справедливим розмір грошової компенсації на відшкодування батькам моральної шкоди, завданої вбивством їх сина в 1 мільйон гривень.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не об`єктивне з`ясування всіх обставин, які мають значення для справи. Вважає, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки, позивач при укладенні трудового договору був повідомлений і ознайомлений під розпис про шкідливі умови праці, працював тривалий час на підприємстві добровільно, а тому підстави для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди на підприємство відсутні. Також визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є необґрунтованим, завищеним, без врахування засад розумності, виваженості й справедливості.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та відзиву відповідача на апеляційну скаргу позивача, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 21.08.1979 року по 29.01.1981 року та з 22.03.1993 року по 23.03.2009 року працював вибуховиком в ГЦ № 2 ВАТ «Промислово-виробниче підприємства «Кривбасвибухпром», правонаступником якого є відповідач, у шкідливих умовах праці. (а.с. 19-25).

23.03.2009 року позивач звільнений за власним бажанням, в зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України (а.с. 25).

Відповідно п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання №3 від 30.03.2009 року професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло за таких обставин: працюючи в гірничому цеху №2 ВАТ «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром», правонаступником якого є ПАТ «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром», виконував наступні роботи: вимірював параметри свердловин на блоках, виготовляв проміжні детонатори на складах ВМ, розвантажував з автомашин ящики з проміжними детонаторами і засобами ініціювання, установлював поліетиленові рукава у свердловини, проводив механізоване заряджання свердловин гранульованою вибуховою речовиною, виконував роботи по монтажу та комутації вибухової мережі, проводив огляд місця вибуху.

При цьому, до 30.01.2006 року, через недосконалість технологічних процесів (використання при зарядженні свердловин тротиловміщуючих ВР) та заряджувальної техніки, підпадав під дію на організм тринітротолуолу, концентрація якого в повітрі робочої зони перевищувала гранично допустимі концентрації. ЗІЗ забезпечувався згідно норм (а.с. 10-12).

Відповідно до п. 17 Акту № 3 розслідування хронічного професійного захворювання від 30.03.2009 року, причиною професійного захворювання позивача є тривалий контакт з тринітротолуолом (ТНТ): запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу) ТНТ: фактичний 0,8мг/м3 гранично допустимий 0,5/мг/м3 (а.с.10-12).

Висновком МСЕК від 25.06.2009 року ОСОБА_1 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 15 % - тринітротолуолова катаракта першого ступеня обох очей з 15.06.2009 року безстроково.(а.с. 9)

На підставі встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу, у зв`язку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням, моральної шкоди відповідачем з вини якого її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту № 3 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30 березня 2009 року, причиною професійного захворювання позивача є тривалий контакт з тринітротолуолом (ТНТ): запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу) ТНТ: фактичний 0,8мг/м3 гранично допустимий 0,5/мг/м3.

Отже, роботодавець ВАТ «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром», під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ВАТ «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Промислово-виробниче підприємства «Кривбасвибухпром», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, був повідомлений про умови праці, наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст.153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача, впродовж 13 років 6 місяців, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі 15 % безстроково, що свідчить про незворотність втрати професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та можливістю його відновлення, зважаючи на встановлення 15 % втрати ним професійної працездатності безстроково.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційних скарг представників, як позивача так і відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Посилання представника позивача, як на приклад, на судові рішення у цивільних справах, які виникли з подібних правовідносин, а саме на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою стягнуто більші суми компенсації моральної шкоди, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступні обставини.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.

Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 15% безстроково, що свідчить про неможливість відновлення попереднього фізичного стану та безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди (40 000,00 грн.) не є заниженим та відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у її ситуації.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах, як позивача, так і відповідача, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційних скарг відсутні, тому апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, та Публічного акціонерного товариства «Промислово-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром» - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2020 року.

Головуючий:

Судді: