Справа № 567/1255/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Венгерчук А.О.

секретар Войтко А.Г.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи Федорчука В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Острозький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Рівненській області, служба у справах дітей Острозької районної адміністрації Рівненської області до ОСОБА_3 про встановлення батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини

встановив

в Острозький районний суд з позовом до ОСОБА_3 про встановлення батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини звернулась ОСОБА_2 .

Зазначає, що з вересня 2011 року по грудень 2013 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем ОСОБА_3 , проте шлюб між ними не був зареєстрований у встановленому законом порядку. Від спільного проживання у них народилась донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківство якої було встановлено згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 29.01.2013. Також у них народилася ще одна дитина - син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В свідоцтві про народження сина вона записана матір`ю, в графі «батько» вказано відомості « ОСОБА_6 », з її слів, оскільки при реєстрації народження сина у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Острозького районного управління юстиції у Рівненській області відповідач не був присутній, він відмовився подавати заяву про встановлення батьківства та внесення відомостей про нього як батька.

Однак після народження сина ОСОБА_3 відмовився реєструвати шлюб та вносити відомості про нього як батька у свідоцтво про народження сина, тому вона здійснила реєстрацію народження сина за своєю вказівкою.

Зазначає, що біологічним батьком сина є саме відповідач - ОСОБА_3 , тому вона вважає, що даний факт має бути встановлений в судовому порядку, у зв`язку з тим, що він добровільно не бажає подавати заяву у відділ РАЦС для внесення відомостей про нього у актовий запис про народження сина.

Також, відповідач, будучи батьком дитини, не приймає участі у її вихованні, не цікавиться її життям та здоров`ям, не забезпечує всім необхідним для нормального життя та розвитку, чим ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Позивач зазначає, що вона працює кухарем в ТРЦ «Екватор» та отримує мінімальну заробітну плату. Син перебуває на її повному матеріальному забезпеченні, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина з моменту народження та по даний час, хоча працює в м. Києві на будівельних роботах, є працездатною особою, стан здоров`я має добрий, має на утриманні доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої сплачує аліменти в сумі 350 грн. щомісячно.

Вказує, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків як батька щодо сина ОСОБА_5 , в добровільному порядку не сплачує аліменти, хоча зобов`язаний це робити, усі зароблені кошти відповідач витрачає для задоволення своїх власних потреб, тому просить стягнути з нього аліменти на утримання сина в розмірі 2500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою від 29.10.2019 відкрито загальне позовне провадження по даній справі, призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 29.07.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному об`ємі. Зазначила, що з вересня 2011 року по грудень 2013 року позивач перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем ОСОБА_3 , проте шлюб між ними не був зареєстрований у встановленому законом порядку. Також у них народилася дитина - син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В свідоцтві про народження сина позивач записана матір`ю, в графі «батько» вказано відомості « ОСОБА_6 », з її слів, оскільки при реєстрації народження сина у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Острозького районного управління юстиції у Рівненській області відповідач не був присутній, він відмовився подавати заяву про встановлення батьківства та внесення відомостей про нього як батька. Під час спільного проживання відповідач хотів народження дитини, був згідний встановити своє батьківство у відділі РАЦС, вони мали намір зареєструвати шлюб та створити сім`ю. Вказував, що після народження дитини вони проведуть реєстрацію шлюбу та реєстрацію народженої дитини у встановленому законом порядку, жодного разу не вказував, що дитина не його. Однак після народження сина ОСОБА_3 відмовився реєструвати шлюб та вносити відомості про нього як батька у свідоцтво про народження сина.

Зазначає, що відповідач, будучи батьком дитини, не приймає участі у її вихованні, не цікавиться її життям та здоров`ям, не забезпечує всім необхідним для нормального життя та розвитку, чим ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Вказує, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина з моменту народження та по даний час, є працездатною особою, стан здоров`я має добрий, має на утриманні доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої сплачує аліменти в сумі 350 грн. щомісячно.

Просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був неодноразово повідомлений у встановленому законом порядку, заперечень щодо позову до суду не подав, відзиву на позов до суду не надходило.

Представник третьої особи, у судовому засіданні не заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що інтереси дитини, є однією із найвищих соціальних цінностей і неповнолітній ОСОБА_5 має право на забезпечення нележаним рівнем розвитку та достатнього його утримання.

За клопотанням представника позивача, з урахуванням положень ст. ст. 280-282 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно у відсутності сторін по справі.

Суд, визначивши юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази у їх сукупності, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 встановлено, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та його батьками вказані ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (а.с.12)

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та її батьками вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.13)

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 29.01.2013 ОСОБА_3 було визнано батьком - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнуто аліменти на її утримання. (а.с.14)

З довідки від 28.10.2019 №1110 встановлено склад сім`ї відповідача, в яку окрім нього входять його батько, мати, брат та сестра. (а.с.27)

Згідно ухвали Острозького районного суду Рівненської області від 14.01.2020 призначено по даній цивільній справі судово-біологічну експертизу молекулярно-генетичного аналізу ДНК. (а.с.53-54)

Згідно клопотань експерта від 28.01.2020, 03.03.2020, 14.04.2020, 13.05.2020 зазначено, що для проведення молекулярно-генетичної експертизи потрібно з`явитися 28.02.2020, 03.04.2020, 08.05.2020, 26.06.2020 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 разом із дитиною - ОСОБА_5 до відділення судово-медично генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз для відбору експериментальних зразків. (а.с.61, 65, 67, 70)

З повідомлення від 03.07.2020 №100-565/1756 встановлено, що 26.06.2020 ОСОБА_3 , на відбір зразків крові не з`явився, тому установа змушена повернути ухвалу до суду без виконання. (а.с.73)

Відповідачу ОСОБА_3 неодноразову надсилалися повідомлення щодо клопотання експерта однак відповідач жодного разу не з`явився, для відібрання біологічних зразків, хоча про дату, час та місце проведення забору зразків був повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідач ОСОБА_3 подавав клопотання про перенесення судових засідань, однак жодних доказів поважності перенесення судових засідань суду не надавалися.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері.

Відповідно до п. 9 Постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Згідно до ч. 1 ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання батьківства.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 СК України жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як про батька дитини з актового запису про народження дитини і така вимога матері відповідно до ч. 2 цієї статті може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Будь-яких доказів на спростування доводів позивача суду не надано. Окрім того, суд враховує, що оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце відібрання біологічних зразків, проте свідомо жодного разу не з`явився до експертної установу, про причини неявки не повідомляв, тому розцінює його дії як намагання уникнення від проведення експертизи та отримання її результатів.

Згідно п. 2.13, п. 2.13.1 Наказу Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5 «Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання» встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Особа, яка в момент реєстрації її батьком дитини знала, що не є таким, а також особа, котра дала згоду на штучне запліднення своєї дружини, не мають права оспорювати батьківство. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено, а для вимог жінки про виключення з цього запису відомостей про її чоловіка як батька позовна давність становить один рік і її перебіг починається з дня реєстрації дитини.

Відповідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За правилами ст. 134 СК України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п.2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за №55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження.

При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Доказів на спростування доводів позивача щодо його не батьківства стосовно дитини відповідачем не надано.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану, в тому числі про народження дитини, проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Відповідно до пунктів 2.16.2 цих Правил за наявності рішення суду щодо оспорювання батьківства або материнства в актовому записі про народження дитини виправляються відомості, про які зазначено в рішенні суду.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Суд встановив, що по справі зібрано достатньо доказів, які підтверджують біологічне батьківство ОСОБА_3 щодо малолітнього ОСОБА_5 , тому в інтересах дитини позов в даній частині підлягає задоволенню, а також підлягають задоволенню вимоги щодо внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини.

Щодо стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття.

Відповідно до ст.180 СК України, обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках.

Згідно норм ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

З позовної заяви та в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 на час розгляду справи, має нерегулярний, мінливий дохід.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Стаття 184 СК України носить диспозитивний характер і не визначає вичерпного переліку обставин для встановлення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, за змістом цієї норми такими обставинами є нерегулярний дохід та будь-які інші обставини, що мають істотне значення, зокрема дані про придбання та утримання боржником майна при відсутності офіційного доходу чи відсутність роботи у боржника тощо.

Згідно ч. 2 ст. Сімейного кодексу України, у редакції Закону в редакції Закону № 2037-VІІІ від 17.05.2017 року, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні відповідач є працездатною особою, має добрий стан здоров`я, має на утриманні одну неповнолітню особу, має нерегулярний дохід.

Разом з тим неповнолітній син, батьками якого є позивач та відповідач, на час розгляду справи, проживає з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні.

Виходячи з того, що сторони повинні забезпечити дітям рівень життя, необхідний і достатній для нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, суд приходить до висновку, що аліменти з відповідача на утримання ОСОБА_3 слід визначити у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" з 01 січня 2020 року встановлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 грн., з 1 липня - 2318 грн., з 1 грудня - 2395 грн.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З даного слідує, що 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року становить 1198 грн., з 1 липня - 1159 грн., з 1 грудня - 1197,50 грн.

Відтак, стягнення з відповідача аліментів на утримання сина у меншому за мінімальний розмір, встановлений ст. 182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення.

Відповідачем не надано суду доказів, що підтверджують його непрацездатність, поганий стан здоров`я, неможливість працевлаштуватися чи перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітного, неможливість сплачувати аліменти у визначеному розмірі, наявність інших утриманців.

Відповідач є працездатною особою, його бажання чи небажання працювати не є тією обставиною, яка враховується при визначенні розміру аліментів. Він не перебуває на обліку як безробітний і не позбавлений можливості працевлаштуватися.

При визначенні розміру вказаних аліментів, враховуючи матеріальне становище платника аліментів ОСОБА_3 , приймаючи до уваги матеріальне становище позивача, яка має власний дохід і зобов`язана у рівній частині з чоловіком займатися утриманням неповнолітньої дитини, виходячи з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому судом береться до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дитини та сторін.

Крім того, суд бере до уваги, що позов про стягнення аліментів був поданий 17.10.2019, а тому за правилами ст. 191 СК України саме з цього часу необхідно стягувати аліменти.

Також, з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 1536,80 грн., оскільки позивач була звільнена від його сплати при подачі позову відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та ч.6 ст. 141 ЦПК України.

Окрім того, з відповідача слід стягнути витрати по сплаті судового збору позивачем відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно пункту 1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Ст.137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Також, ст.137 ЦПК України визначені цілі розподілу судових витрат.

Згідно договору №198 про надання професійної правничої допомоги, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Божко Т.Ю., згідно якого адвокат взяла на себе зобов`язання надавати необхідну правову допомогу клієнту.

Також відповідно до детального розрахунку витрат на надання професійної правничої допомоги та квитанції до прибуткового касового ордеру №272, ОСОБА_2 сплатила адвокату Божко Т.Ю. 4000 грн., що включає в себе: 300 грн. - надання консультаційного висновку, 300 грн. опрацювання документів, 1500 грн. - підготовка позовної заяви, 1900 грн. - представництво в суді та участь в судових засіданнях. (а.с.17,19-20)

Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким процесуальні кодекси викладені у новій редакції, Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визнано таким, що втратив чинність. Відтак, на сьогодні закон не обмежує розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу, однак він має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданим адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт та вважає за достатнє стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

Керуючись ст. 125, 126, 128, 133, 134, 137, 180, 181, 183 СК України, ст. 12, 133, 141, 247, 263-265, 280-282, 352, 354, 367 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

позов ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Острозький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Рівненській області, служба у справах дітей Острозької районної адміністрації Рівненської області до ОСОБА_3 про встановлення батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зобов`язати Острозький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Рівненській області внести зміни до актового запису №1 від 18 лютого 2013 року про народження ОСОБА_5 зазначивши його прізвище відповідно ІНФОРМАЦІЯ_5 , по батькові ІНФОРМАЦІЯ_5 , внести зміни вказавши батьком дитини замість ОСОБА_6 - ОСОБА_3 .

Стягути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 2000 грн. щомісячно але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 17.10.2019 до досягнення дитиною повноліття .

Стягути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 1536 грн. 80 коп.

Стягути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на надання професійної правничої допомоги в сумі 4000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку у загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21 грудня 2020 року.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.