Ухвала

24 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 464/7255/18

провадження № 61-18545ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н.Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О.М., Білоконь О. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Микуша Дмитра Михайловича на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 21 серпня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій приватного виконавця Михайловського Сергія Володимировича,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії та рішення приватного виконавця Михайловського С. В., у якій просила визнати неправомірними дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження № 57755841, яке було відкрито на підставі виконавчого листа, виданого Сихівським районним судом м. Львова 01 лютого 2017 року, скасувати постанову приватного виконавця від 21 листопада 2018 року про відкриття виконавчого провадження № 57755841; скасувати постанову від 21 листопада 2018 року про арешт майна боржника, яка винесена в межах виконавчого провадження № 57755841, скасувати постанову від 05 грудня 2018 року про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника, яка була винесена у межах виконавчого провадження № 57755841.

Скарга обґрунтована тим, що дії та рішення приватного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Вказує, що 21 листопада 2018 року приватний виконавець відкрив виконавче провадження на підставі виконавчого документа, який не відповідав вимогам Закону України «Про виконавче провадження. У постанові про відкриття виконавчого провадження виконавець вирішив питання стягнення виконавчого збору із боржника, не врахувавши, що заборгованість за виконавчим листом частково погашена. Стверджує, що виконавчий документ пред`явлено до виконання поза межами трьохрічного строку. Всі ці обставини є підставами для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки така прийнята з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 21 серпня 2019 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року, в задоволенні скарги відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що в діях приватного виконавця відсутні обставини вчинення неправомірних дій щодо винесення спірних постанов, а вказані заявником обставини не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи.

У грудні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Микуша Д. М. на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 21 серпня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Микуша Д. М., посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове судове рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, оскільки не в повному обсязі з`ясовано обставини справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із оскаржуваних судових рішень, доданих до скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Вимогами ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог статтей 1,7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Закону України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Судами встановлено, що на виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 липня 2015 року № 464/2571/15-ц видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 841 752,71 грн. Встановлено, що рішення суду набрало законної сили 17 липня 2015 року, стягувач звернувся до приватного виконавця із заявою про примусове виконання 04 липня 2018 року, тобто у межах трьохрічного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

05 липня 2018 року вказаний виконавчий лист було повернуто стягувачу у зв`язку із невідповідністю вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема: була відсутня інформація про дату народження боржника, невірно вказано прізвище стягувача, відсутня інформація про реєстраційний номер облікової картки платника податків стягувача, адреса стягувача не відповідала даним паспорта.

21 листопада 2018 року приватний виконавець відкрив виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 464/2571/15-ц.

Ухвалою суду від 23 листопада 2018 року ці недоліки усунуто у відповідності до частини першої статті 432 ЦПК України про виправлення помилок у виконавчому листі.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець може з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, врахувавши, що при винесенні постанови про арешт майна боржника разом з постановою про відкриття виконавчого провадження 21 листопада 2018 року приватним виконавцем було дотримано вимог частини 5 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не було відомо про часткову сплату боржником заборгованості за рішенням суду, а недоліки, на підставі яких виконавчий лист був повернутий стягувачу, стосувалися відомостей, які були усунуті стягувачем самостійно, строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання не було пропущено з огляду на його переривання на час здійснення виконавчих дій у відповідності до пункту 1 частини 4 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», дійшли вірного висновку, що в діях приватного виконавця відсутні обставини вчинення неправомірних дій щодо винесення спірних постанов.

У касаційній скарзі заявник не конкретизує, які порушення процесуального права були допущені судами при розгляді його скарги на дії приватного виконавця та не вказує, яким обставинам не було надано оцінки, що свідчить про незгоду з оскаржуваними судовими рішеннями та не вливає на законність та обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судами норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Микуша Д. М. на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 21 серпня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року є необґрунтованою.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Микуша Дмитра Михайловича на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 21 серпня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій приватного виконавця Михайловського Сергія Володимировича.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. М. Осіян

О. В. Білоконь