Єдиний унікальний номер 243/4675/18
Номер провадження 22-ц/804/273/20
П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

05 лютого 2020 року Донецький апеляційний суд колегією в складі:

Суддів Никифоряка Л.П. (доповідач), Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в м. Бахмут цивільну справу без повідомлення учасників справи за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» про стягнення заробітної плати, в якій подано апеляційну скаргу Приватним акціонерним товариством «Концерн Стирол» на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 жовтня 2019 року (головуючий у суді 1 інстанції Пронін С.Г.),

ВСТАНОВИВ:

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» /далі Товариство/ про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування позову заявник посилалася на те, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем по 27 листопада 2017 року, про що має відповідний запис у трудовій книжці та у вказаний період виконував роботу слюсаря згідно своїх посадових обов`язків і був звільнений з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. При звільненні відповідач не провів розрахунок та не сплатив заробітну плату за період з 01 січня 2017 року по день звільнення, розмір якої згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу, які подавались Товариством до установ Пенсійного фонду України станом на 07 червня 2018 року становив 37 660,73грн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Товариства на його користь заборгованість з заробітної плати в сумі 6 304,03грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Товариство просило скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в повному обсязі через недоведеність обставин що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права. Доводи апеляційної скарги зводились до того, що судом першої інстанції при задоволенні вимог взято до уваги інформаційну довідку ПФУ за формою ОК-7 від 03 жовтня 2018 року, яка не відображає дійсних обставин, оскільки дані що подавались до ПФУ коректувались та за дійсними даними залишалась несплаченою позивачу сума заборгованості із заробітної плати за січень 2017 року в розмірі 2 568,55грн, яку Товариство виплатило в повному обсязі.

На час розгляду справи відзивів не надходило.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із Товариством до 27 листопада 2017 року та був звільнений за пунктом 1 статті 40 КЗпП України /копія трудової книжки а.с.6-8/.

Індивідуальні відомості Пенсійного фонду України, станом на 07 червня 2018 року містили дані про застраховану особу ОСОБА_1 , відповідно до яких Товариство показало наступні суми заробітку з січня 2017 року по листопад 2017 року, які враховувались для нарахування пенсії: за січень 2017 року - 4898,74грн, за лютий 2017 року - 5 382,60грн, за березень 2017 року - 4391,03грн, за квітень 2017 року - 3 909,40грн, за травень 2017 року - 2897,12грн, за червень 2017 року - 2 897,12грн, за липень 2017 року - 3 061,11грн, за серпень - 3 188,66грн, за вересень - 3 061,11грн, за жовтень 0,00грн, за листопад - 3 973,84грн /а.с. 9-11/.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 21 червня 2018 рік місцезнаходженням Товариства () є м.Горлівка Донецької області, відомості про перебування юридичної особи в процесі припинення відсутні /а.с. 12-14/.

Слов`янським відділом поліції ГУНП в Донецькій області здійснюється досудове розслідування за повідомленням Товариства про те, що у червні 2014 року невстановлені озброєні особи на території Товариства вчинили дії, пов`язані з захопленням приміщень та майна підприємства /витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінальне провадження № 0000891 від 28 квітня 2018 року/.

Відповідно до науково-правового висновку Торгово-промислової палати України від 28 листопада 2017 року № 3799/2/21-10.2 Товариство було позбавлене можливості виконати обов`язок, передбачений частиною 1 статті 47, частиною 1 статті 83 і статтею 116 КЗпП України та здійснити розрахунок з кожним звільненим працівником у день звільнення, 29 вересня 2017 року через вплив форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: дії актів тероризму, з боку незаконних збройних формувань, на території міста Горлівка Донецької області, яке знаходиться під їх контролем, починаючи з квітня 2014 року /а.с.46-58/.

Згідно наказу товариства № 1341/1 від 15 квітня 2014 року «Про зупинення виробництва на всіх структурних підрозділах концерну через нестабільну та небезпечну ситуацію у м. Горлівка» здійснено повну зупинку технологічних процесів на всіх виробничих структурних підрозділах концерну/а.с. 60/.

Виписка з карткового рахунку ОСОБА_1 № 0040-2687 відкритого в Товаристві містить відомості про те, що ОСОБА_1 згідно договору № 27-13/210 від 10 лютого 2015 року були нараховані за період з 01 січня 2017 року по 15 червня 2018 року та сплачені наступні суми:

13 січня 2017 року заробітну плату за грудень 2016 року в сумі 1 374,00грн;

20 січня 2017 року заробітну плату за грудень 2016 року в сумі 687,00грн;

23 січня 2017 року заробітну плату за грудень 2016 року в сумі 1 054,00грн;

24 січня 2017 року заробітну плату за грудень 2016 року в сумі 518,00грн;

25 січня 2017 року заробітну плату за грудень 2016 року в сумі 522,00грн;

27 січня 2017 року заробітну плату за грудень 2016 року в сумі 426,22грн;

21 лютого 2017 року заробітну плату за січень 2017 року в сумі 584,00грн;

01 березня 2017 року заробітну плату за січень 2017 року в сумі 820,00грн;

02 березня 2017 року заробітну плату за січень 2017 року в сумі 374,00грн;

13 квітня 2017 року заробітну плату за січень 2017 року в сумі 264,00грн

/а.с. 102-103/.

Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що подавався Товариством до Бахмутської ОДПІ ГУ ДФС, з урахуванням уточнення від 25 серпня 2018 року містить інформацію про те, що ОСОБА_1 були нараховані наступні суми заробітної плати:

в лютому 2017 року 5 382,60грн (єдиний соціальний внесок 1 184,17грн);

в березні 2017 року 4 011,21грн (єдиний соціальний внесок 882,47грн);

в квітні 2017 року 3 909,40грн (єдиний соціальний внесок 860,07грн);

в травні 2017 року 2 897,12грн (єдиний соціальний внесок 637,37грн);

в червні 2017 року 2 897,12грн (єдиний соціальний внесок 637,37грн);

в липні 2017 року 3 061,11грн (єдиний соціальний внесок 673,44грн);

в серпні 2017 року 3 188,66грн (єдиний соціальний внесок 701,51грн);

в вересні 2017 року 3 061,11грн (єдиний соціальний внесок 673,44грн);

однак в звіті в графі: «кількість календарних днів перебування у трудових відносинах протягом звітних місяців» відсутня інформація /а.с.131/.

Індивідуальні відомості Пенсійного фонду України, вже станом на 03 жовтня 2018 року містили відомості про застраховану особу ОСОБА_1 , відповідно до яких Товариство показало наступні суми заробітку з січня 2017 року по листопад 2017 року, які враховувались для нарахування пенсії:

за січень 2017 року сума заробітної плати становила 4 898,74грн; за лютий 2017року - 0,00грн; за березень 2017 року - 0,00грн; за квітень 2017 року - 0,00грн; за травень 2017 року - 0,00грн; за червень 2017 року - 0,00грн; за липень 0,00грн, за серпень 0,00грн, за вересень (-3 061,11), за жовтень 0,00грн, за листопад 3 973,84грн /а.с. 156/.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що Товариство має заборгованість по заробітній платі перед позивачем за січень та листопад 2017 року в розмірі 6 304,03грн, при цьому врахував Індивідуальні відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України за січень 2017 року, які були приведені у відповідність до дійсних обставин, та надані представником Товариства на час розгляду справи судом першої інстанції.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції всесторонньо і повно з`ясував обставини у справі та дотримався норм матеріального права.

Згідно частини 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Беззаперечним є та обставина що в період часу з січня 2017 року по 27 листопада 2017 року позивач та відповідач перебували у трудових відносинах та позивач мав правомірні та законні очікування на оплату своєї праці.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд виходив із того, що відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не провів розрахунок з позивачем при звільненні в повному обсязі за січень та листопад 2017 року, при цьому обґрунтовано вважав, що відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав що, на страхувальника покладено обов`язок надавати відомості про застрахованих осіб. Реєстр застрахованих осіб складається з електронних облікових карток застрахованих осіб, до яких включаються відомості про застрахованих осіб, інформація про набуття прав на одержання страхових виплат за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та інформація про виплати за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України. Персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховані і з якої сплачені страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Пунктом 5 розділу I Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою ПФУ від 18 червня 2014 року № 10-1 /надалі Положення/ передбачено, що реєстр застрахованих осіб забезпечує, в тому числі, облік застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікацію.

За змістом пункту 2 розділу IV Положення, до облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, в тому числі персоніфіковані відомості про застрахованих осіб та інформація про нарахування страхових внесків, період, який відповідно до законодавства зараховується до страхового стажу без сплати страхових внесків, кількість календарних днів перебування у трудових та цивільно-правових відносинах, відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомога та компенсація, на які нараховані і з яких сплачено страхові внески), що подаються роботодавцями.

У відповідності до положень частини 1 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.

Причому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі /ч. 5 ст. 81 ЦПК України/.

Відповідач на час розгляду справи судом першої інстанції надав відомості, довідку з ПФУ станом на 15 жовтня 2018 року, яка по своїй формі та змісту відповідала всім вимогам та у сторін не виникало сумнівів щодо достовірності даного доказу.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що суд першої інстанції сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, роз`яснив позивачу його права та обов`язки щодо надання доказів і сприяв здійсненню їхніх прав, а також попереджував про наслідки неподання доказів, встановлені цивільним процесуальним кодексом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За обставинами підтвердженими в ході судового розгляду відповідач свої заперечення обґрунтовував необхідністю брати до уваги відомості про застраховану особу, які було приведено у відповідність до дійсних обставин, та які містилися в Індивідуальних відомостях ПФУ, станом на 03 жовтня 2018 року.

Та суд обґрунтовано при вирішенні спору керувався саме відомостями щодо суми заробітної плати за січень та листопад 2017 року, яка становила 4 898,74грн та 3 973,84грн відповідно при цьому враховував, що відомості саме про цю суму було надано страховиком Товариством до ПФУ та саме ця сума враховувалась для нарахування пенсії і з неї, за даними Товариства, сплачено страхові внески.

Суд першої інстанції відреагував на аргументи відповідача щодо достовірності та надійності документальних доказів, довідок з ПФУ як станом на 07 червня 2018 року так і станом на 03 жовтня 2018 року, які містять інформацію щодо предмету доказування та згідно яких для нарахування пенсії за січень 2017 року брався 31 трудовий день та за листопад 2017 року брався 30 трудових днів, які включено в страховий стаж та розмір заробітної плати склав в сумі 4 898,74грн та 3 973,84грн

У той же час, згідно з іншою довідкою Індивідуальні відомості Пенсійного фонду України, вже станом на 20 січня 2020 року зазнали змін та вже містили відомості про застраховану особу ОСОБА_1 , відповідно до яких Товариство за січень 2017 року показало суму 2 568,55грн /а.с.230-231/.

Відповідно до статті 20 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зміни та уточнення вносяться до відомостей реєстру застрахованих осіб у порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Відповідно до пункту 3 розділу IV Положення, відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до пункту 4 розділу V Положення інформація з Реєстру застрахованих осіб містить відомості актуальні на дату та час її формування, що обробляються в Реєстрі, або відомості про відсутність інформації за визначеними параметрами пошуку.

Отже, законодавством передбачено можливість внесення роботодавцем (страхувальником) змін та уточнень до відомостей Реєстру застрахованих осіб.

Однак відповідачем в жодний спосіб не підтверджено обставин що мають вирішальне значення для вирішення цього спору щодо того, коли та на підставі чого відбувалось корегування відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 , якому згідно встановлених обставин, які не оспорені сторонами, ще у лютому та березні 2017 року, тобто до внесення корегувань Товариством до Індивідуальних відомостей ПФУ, було сплачено ті суми зарплати, якими обґрунтовував свої вимоги відповідач.

Апеляційним судом встановлено, що відповідачем, який в спірний період був роботодавцем позивача, було внесено зміни до Реєстру застрахованих осіб, але не підтверджено що зміни які мали місце після ухвалення рішення впливають на правові висновки здійснені судом, і не підтверджено що дані відомості існували на час ухвалення судом рішення.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: "Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи ... незалежним і безстороннім судом ..., який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".

Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У розумінні норм процесуального права України особа визначивши свої права, реалізує їх за своїм розсудом та розпорядження своїми правами являється одним із основоположних принципів судочинства.

Заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб відповідач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень. Відповідач беззаперечно мав можливість ознайомитися із змістом позовної заяви і матеріалами справи, та саме відповідач несе ризик настання наслідків, пов`язаних із не вчиненням ним процесуальних дій.

Тому рішення в частині наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, вимогам матеріального і процесуального права на час його ухвалення і підстав для його скасування немає.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду в частині задоволення позовних вимог здійсненні з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статтями 374, 376, 382-384 ЦПК України, Донецький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» залишити без задовольнити.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2020 року.

Судді: