ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/6333/20
Провадження № 2/210/2363/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"23" грудня 2020 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Сільченко В. Є. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в трудових відносинах з Рудоуправлінням ім. Кірова ВО «Кривбасруда» ш. Північна, правонаступником якого на сьогоднішній день є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі Відповідач/ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»), на посаді гірничого майстра, 24 травня 1983 року, близько 08 год. 30 хв., знаходячись на дільниці №1 ходового підняттєвого блоку 167 горизонту 775-765м, виконував роботи по скреперуванню руди по ортам 1-2 лежачого блоку штреку І юг горизонту 765м, блоку 167 горизонту 775-765м. В момент виконання вказаних робіт стало відшарування руди, при цьому один із шматків руди впав у місце, де знаходився Позивач тим самим спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді: «струс головного мозку».

05.04.2007 року Позивач повторно пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 45%, з яких 30% по трудовому каліцтву та 15% по туговухості, а також встановлено ТРЕТЮ групу інвалідності з 01.04.2007р. - безстроково, визначено потребу в санаторно-курортному лікуванні, медикаментозному лікуванні та виробах медичного призначення.

У зв`язку з вказаним нещасним випадком та професійним захворюванням порушено звичний спосіб життя позивача, останній постійно відчує шум у голові та вухах, його бентежить зниження слуху, головний біль та запаморочення, підвищена втома. Порушення функції слуху позбавляє Позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, при спілкуванні з оточуючими людьми, Позивач часто просить повторити співрозмовника висловлені ним слова, що в свою чергу, призводить до дискомфорту при вербальному спілкуванні.

Внаслідок постійних больових відчуттів, особливо в нічний час, порушується сон ОСОБА_1 , що не дозволяє нормально відпочивати, призводить до зниження уваги в денний час доби, до постійного відчуття втоми, перебування позивача в напруженому стані, стані роздратованості.

Після отримання травми змінилися умови життя Позивача, які стали характеризуватись суттєвим зниженням його активності, що вказує на відсутність у Позивача можливості в достатній мірі реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати, що, як наслідок, відображається на погіршенні матеріального становища, втратою соціальних зв`язків, необхідність лікування та проходження оглядів ЛТЕК/МСЕК призводить до нераціонального витрачання часу Позивачем.

ОСОБА_1 обмежений у можливості реалізовувати свої звички та бажання, що в свою чергу, призводить до зниження якості життя та зменшення благ, які він мав до моменту травмування та втрати професійної працездатності.

З моменту отримання трудового каліцтва та виникнення професійного захворювання, Позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Внаслідок вказаних негативних явищ у житті ОСОБА_2 , що супроводжуються значною втратою працездатності, ОСОБА_1 відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, , він позбавлений можливості вести активний спосіб життя, адже стан його здоров`я є невідновним.

Вказане постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах Позивача, наразі він обмежений у виконанні деяких робіт по господарству та не зможе вже як раніше приділяти час своїй родині.

За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом - 212535 гривень, без урахування податків, зборів та інших платежів.

Сторони в судове засідання не викликались.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Так, у відзиві, поданому в строки та за встановленими правилами, відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивачем не підтверджено факт отримання моральних страждань, розмір моральної шкоди не обґрунтований, окрім того, вина підприємства не підтверджена. Окрім того, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» вважає, що позовна заява подана до неналежного відповідача, оскільки відповідач не є правонаступником ДП «РУ ім. Кірова»

Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

З письмових матеріалів справи судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з Рудоуправлінням ім. Кірова ВО «Кривбасруда» ш. Північна на посаді гірничого майстра, 24 травня 1983 року (а.с. 39-48).

Щодо правонаступництва ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» прав та обов`язків ш. Північна та ш. №1 ім. Артема Рудоуправління ім. Кірова суд погоджується з позицією позивача та зазначає наступне.

У 1989 році Рудоуправління ім. Кірова вийшло зі складу ВО «Кривбасруда» та стало самостійною юридичною особою - Рудоуправління ім. Кірова ДВО «Південруда» ММ УРСР, яке в наступному підпорядковувалось Мінпромполітики України.

Відповідно до спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна №65/322 від 22.02.1999 року Рудоуправління ім. Кірова Мінпромполітики України перейменоване у Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром.

28 грудня 2000 року на підставі спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром реорганізоване у Державне рудоуправління імені Кірова.

30.03.2001 року Державним комітетом Промислової політики України було видано Наказ №135 від 30.03.2001 року «Про створення робочої групи з питань приєднання окремих виробничих потужностей РУ ім. Кірова до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», згідно якого на робочу комісію було покладено обов`язки щодо розгляду питань, пов`язаних з передачею основних фондів та виробничих потужностей державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», в тому числі й питань дебіторської та кредиторської заборгованості, заборгованості рудоуправління з нарахованих регресних позовів, заробітної плати та інших виплат.

Згідно з п.п. 1.1.-2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19.04.2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова»» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення його статутного фонду та створення на його базі шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах структурного підрозділу комбінату та проведена інвентаризація РУ ім. Кірова по всіх статтях балансу станом на 01.04.2001 року.

П.п 3.1.-3.2 розділу 3 вказаного Наказу було передбачено створення комісії з прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»; забезпечення прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова станом на 01.05.2001 року, які передаються до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».

Відповідно до Додатку № 1 до Наказу № 165 від 19.04.2001 року «Укрупнений перелік об`єктів та виробничих потужностей РУ ім. Кірова, що підлягають передачі на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»», шахта Північна та шахта №1 імені Артема, на яких працював позивач, відійшла до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».

Згідно ст.37 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, при злитті і поділі юридичних осіб (права і обов`язки) переходять до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права та обов`язки) переходять до останньої.

Тобто, на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої, а тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступник Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», являється також правонаступником шахти «Північна» та шахти №1 імені Артема Рудоуправління імені Кірова ВО «Кривбасруда».

Вказана правова позиція вказана, зокрема, в ухвалі Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 212/8630/19 провадження № 61-5395ск20 від 13.04.2020 року.

Зважаючи на вищевказану правову позицію, суд доходить до висновку, що позовна заява подана до належного відповідача.

Згідно з Актом Форми Н-1 «Про нещасний випадок на виробництві» №7/5 (а.с. 20-25), близько 08 год. 30 хв., знаходячись на дільниці №1 ходового підняттєвого блоку 167 горизонту 775-765м, виконував роботи по скреперуванню руди по ортам 1-2 лежачого блоку штреку І юг горизонту 765м, блоку 167 горизонту 775-765м. В момент виконання вказаних робіт стало відшарування руди, при цьому один із шматків руди впав у місце, де знаходився Позивач тим самим спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді: «струс головного мозку».

Відповідно до п. 15 акту Форми Н-1 травмуючим фактором (вид події) є падіння шматків руди.

Згідно п.15.1 акту Форми Н-1 причинами виникнення нещасного випадку є незадовільна організація та утримання ходового підняттєвого.

Внаслідок зазначеного вище нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, Позивач 06.04.1993 року вперше пройшов огляд лікарсько-трудовою експертною комісією (надалі -ЛТЕК), де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 25%, що підтверджується випискою з акту огляду ЛТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби в додаткових видах допомоги», виданої на ім`я Позивача.

Також, необхідно зазначити, що працюючи на підприємстві Відповідача на посаді гірничого майстра шахти №1 ім. Артема протягом 11 років 6 місяців (з 09.04.1984р. по 01.11.1995р.) Позивач підпадав під вплив на організм шкідливих виробничих факторів, таких як шум. Так, у зоні дії скреперних лебідок шум досягав 91-99 дБА при ГДР 80 дБА, в зоні дії ручних перфораторів 112-115 дБА при ГДР 80 дБА. Супутніми факторами захворювання органів слуху були вузько замкнутий простір гірничих виробок, підвищений атмосферний тиск, підвищена вологість повітря, не ефективні засоби індивідуального захисту органів слуху.

Вищезазначені факти підтверджуються підтверджується Актом Форми П-4 «Розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання» (надалі по тексту акт Форми П-4) та трудовою книжкою на ім`я Позивача .

У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, з вини Відповідача, Позивачем отримано хронічне професійне захворювання.

Відповідно до відомостей, зазначених у акті Форми П-4, Криворізьким науково-дослідним інститутом гігієни праці та професійних захворювань, Позивачу встановлено наступний діагноз: «двосторонній кохлеарний неврит з помірним ступенем зниження слуху» (надалі-туговухість).

Згідно даних, вказаних у акті Форми П-4, причинами виникнення та розвитку професійного захворювання є тривала праця в умовах підвищеного рівня шуму та неефективність засобів індивідуального захисту.

У зв`язку із заподіянням шкоди, 12.04.1994 року Позивач пройшов огляд ЛТЕК, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 35%, з яких 25% по трудовому каліцтву та 10% - первинно по туговухості, що підтверджується випискою з акту огляду ЛТЕК « Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби в додаткових видах допомоги», виданої на ім`я Позивача.

06.04.1995 року Позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 35% та визначено потребу в оздоровленні в профілакторії, що підтверджується випискою з акту огляду ЛТЕК « Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби в додаткових видах допомоги», виданої на ім`я Позивача.

25.03.1997 року Позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 35% та встановлено третю групу інвалідності, визначено потребу в оздоровленні в профілакторії, що підтверджується випискою з акту огляду лтек « про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби в додаткових видах допомоги», виданої на ім`я позивача.

02.04.1998 року позивач повторно пройшов огляд лтек, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 35% та встановлено третю групу інвалідності, визначено потребу в оздоровленні в профілакторії, що підтверджується випискою з акту огляду лтек «про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби в додаткових видах допомоги», виданої на ім`я позивача.

25.03.1999 року позивач повторно пройшов огляд лтек, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 35% та встановлено третю групу інвалідності, визначено потребу в оздоровленні в профілакторії, що підтверджується випискою з акту огляду лтек «про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби в додаткових видах допомоги», виданої на ім`я позивача.

04.04.2000 року позивач повторно пройшов огляд лтек, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 35%, визначено потребу в нагляді у лікаря-лора та оздоровленні в профілакторії, що підтверджується витягом з акту огляду лтек «про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби в додаткових видах допомоги», виданого на ім`я позивача.

05.05.2001 року позивач повторно пройшов огляд лтек, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 35%, визначено потребу в оздоровленні в профілакторії, в денному нагляді у лікаря-лора та невропатолога, в санаторно-курортному лікуванні один раз в три роки, що підтверджується витягом з акту огляду лтек «про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби в додаткових видах допомоги», виданого на ім`я позивача.

09.04.2003 року позивач повторно пройшов огляд лтек, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 35% та встановлено третю групу інвалідності, визначено потребу в санаторно-курортному лікуванні один раз в три роки, медикаментозному лікуванні, що підтверджується випискою з акту огляду лтек «про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби в додаткових видах допомоги», виданої на ім`я позивача.

05.04.2005 року позивач пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі мсек), де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 35% та встановлено третю групу інвалідності, визначено потребу в санаторно-курортному лікуванні один раз в три роки, медикаментозному лікуванні що підтверджується випискою з акту огляду мсек «про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби в додаткових видах допомоги», виданої на ім`я позивача.

05.04.2007 року позивач повторно пройшов огляд мсек, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 45%, з яких 30% по трудовому каліцтву та 15% по туговухості, а також встановлено третю групу інвалідності з 01.04.2007р. безстроково, визначено потребу в санаторно-курортному лікуванні, медикаментозному лікуванні та виробах медичного призначення, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби в додаткових видах допомоги», виданої на ім`я Позивача (а.с. 12-19).

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України, відповідно в п. 5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Згідно зі ст.ст. 440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

При цьому, відповідно до ст. 441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно зі ст.450 ЦК УРСР, організації, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов`язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки.

Крім того, згідно до п. 1 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків» (які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин), власник підприємства, установи і організації або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці.

Позивач зазначив, що у зв`язку з вказаним нещасним випадком порушено звичний спосіб життя позивача, останній постійно відчує шум у голові та вухах, його бентежить зниження слуху, головний біль та запаморочення, підвищена втома. Порушення функції слуху позбавляє Позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, при спілкуванні з оточуючими людьми, Позивач часто просить повторити співрозмовника висловлені ним слова, що в свою чергу, призводить до дискомфорту при вербальному спілкуванні..

ОСОБА_1 обмежений у можливості реалізовувати свої звички та бажання, що в свою чергу, призводить до зниження якості життя та зменшення благ, які він мав до моменту травмування та втрати професійної працездатності.

Крім того, зазначені обставини наступили у позивача у зв`язку із нещасним випадком на виробництві під час виконання ним трудових обов`язків, яке призвело до встановлення стійкої втрати професійної працездатності, що було встановлено судом, тому суд доходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

З вказаних обставин вбачається, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному стані.

Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що йому були спричинені моральні страждання, отримання трудового каліцтва, безумовно, змінила його нормальний життєвий ритм.

Приймаючи рішення стосовно розміру суми відшкодування, слід звернути увагу на роз`яснення, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Тому при вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації, суд виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги здійснення страхових виплат, вважає можливим стягнути на його користь 90000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на даний час.

Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 900 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 43, 46 Конституції України, ст. 440-1 ЦК УРСР, ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141,259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», ІНН 24432974, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень, без урахування податків, зборів та інших платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», ІНН 24432974 в дохід держави судовий збір у розмірі 900 (дев`ятсот) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: В. Є. Сільченко