ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м.Суми

Справа №592/2149/18

Номер провадження 22-ц/816/382/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Орлова І. В.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Дочірнє підприємство «Завод обважених бурильних та ведучих труб»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Супруна Дмитра Володимировича

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 грудня 2019 року, ухваленого у складі судді Котенко О.А., в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми, повний текст рішення складено 11 грудня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В :

01 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Завод обважених бурильних та ведучих труб» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я.

Вимоги мотивував тим, що з 25 травня 2010 року по 07 липня 2016 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював виконуючим обов`язки заступника начальника відділу головного механіка, його було звільнено з підприємства на підставі п.5 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з втратою працездатності внаслідок трудового каліцтва і встановлення інвалідності.

Вказує, що згідно акта про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом №8 від 07 грудня 2017 року при виконанні трудових обов`язків 25 лютого 2016 року о 14 год 10 хв з ним стався нещасний випадок, в результаті якого йому заподіяно опік полум`ям ША-Б-ІУ ст. голови, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок 45 (25%). Опіковий шок ПДП. ІПП = 120 у.о., внаслідок чого 06 грудня 2017 року йому встановлено, а в подальшому підтверджено, 100% втрати працездатності та І групу інвалідності. На даний час повний поточний діагноз ОСОБА_1 : післяопікові комбіновані рубці тазостегнових, колінних і гомілкостопових суглобів з ФНС II ступеня, значним порушенням статики і ходи; після операційні рубці кистей, сформована ампутаційна культя 5 пальця правої кисті, больовий синдром в кистях, значне порушення захвату та утримання. Гіпертонічна хвороба І стадія, ступінь 1, ризик низький. Посттравматичний нейротрофічний синдром як наслідок перенесеного опіку полум`ям. Змішаний астигматизм, ангіопатія сітківки обох очей.

Отримані ним травми потягли за собою спричинення як фізичних так і моральних страждань. З вини роботодавця позивач став інвалідом І групи прикутим до ліжка, він змушений постійно лікуватися як амбулаторно, так і в стаціонарах, проходити реабілітацію. Виражені дефекти зовнішнього виду, зокрема, видимих ділянок шкіри рук та обличчя, викликають в нього страждання, обмежують його соціальне функціонування, звужують коло спілкування, він назавжди втратив можливість працювати за професією через що постійно відчуває фізичний дискомфорт та моральне пригнічення. Він позбавлений можливості утримувати сім`ю, перебуває у безпорадному стані, втратив спокій, сон, апетит.

Уточнивши позов (т.2 а.с.69-75), просить стягнути з відповідача 1 000 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Завод обважених бурильних та ведучих труб» на користь ОСОБА_1 230 000 грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я.

Стягнуто з ДП «Завод обважених бурильних та ведучих труб» на користь держави 704 грн 80 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Супрун Д.В., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить прийняти по справі нову постанову, якою змінити рішення суду в частині розміру задоволених позовних вимог, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди.

Вважає, що судом першої інстанції не достатньо оцінені і не враховані характер та обсяг моральних і фізичних страждань, стан здоров`я позивача, незворотність фізіологічних процесів, що свідчать про неможливість покращення його стану, зміни в звичайному укладі життя, непрацездатність, та необґрунтовано зменшено розмірі відшкодування моральної шкоди.

Вказує, що судом не враховано необхідність подальшої реабілітації, проведення нових операцій, постійне вживання ліків, що потребує значних коштів.

Доводить, що в силу положень ст.ст. 23, 1167, 1168, 1187 ЦК України на відповідача, як власника джерела підвищеної небезпеки ковша від закипання якого стався нещасний випадок, покладено обов`язок відшкодування завданої шкоди, а також враховуючи, що причиною отримання позивачем травм під час виконання трудових обов`язків стало порушення роботодавцем п. 4 ст. 43 Конституції України, ст.ст. 7, 8, 13 Закону України «Про охорону праці», відповідач несе безпосередню відповідальність.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП «Завод обважених бурильних та ведучих труб» просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. Зазначає, що відповідним актами встановлено, крім наявності вини роботодавця, також і вину позивача в нещасному випадку через недотримання ним вимог інструкції з охорони праці. Також вказує на те, що усі заявлені у позові витрати на відшкодуванню шкоди здоров`ю поніс саме відповідач, адже сума надана позивачу більше ніж заявлені у позові витрати позивача. Крім того, подальші витрати позивача відшкодовані останньому Фондом соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та продовжується відшкодовуватись щомісячно у розмірі щомісячних страхових виплат. Відповідно з діючим законодавством Фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача адвоката Супруна Д.В., який підтримав апеляційну скаргу, представника відповідача ОСОБА_2 .О., який заперечує проти апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 25 травня 2010 року до 07 липня 2016 року перебував у трудових відносинах з ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб», де працював на посаді виконуючого обов`язки заступника начальника відділу головного механіка (т.1 а.с.9, 72, 73).

07 липня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на підставі п.5 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з втратою працездатності внаслідок трудового каліцтва та встановлення інвалідності.

Із Акта про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом №8 від 07 грудня 2017 року та Акта проведення повторного (додаткового) спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 25 лютого 2016 року о 14 год 10 хв (т.1 а.с.10-14, 15-22) на ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» вбачається, що близько 11 год головний інженер Карлюков Б.А., начальник відділу головного механіка Бичихін С.В. та виконуючий обов`язки заступника начальника відділу головного механіка Шумило О.Г. прибули в сталеплавильний цех №31 на місце виконання робіт біля електропечі ДСП-2, роботи по підготовці приямку до монтажу привода та монтажу рейок під візок ОСОБА_3 доручив ОСОБА_1 у присутності ОСОБА_4

О 13 годині 40 хвилин згідно технологічної інструкції на сталеплавильній дільниці відбувався процес зливу рідкого металу з електропечі ДСП-1. Під час обідньої перерви ОСОБА_1 було прийнято рішення, що після перерви він разом із ОСОБА_5 підуть на сталеплавильну ділянку для виконання завдання, яке йому було доручено ОСОБА_3 . Шляхом проходу через зону охолодження злитків потерпілі прибули до місця виконання робіт, при цьому не попередивши нікого з керівництва цеху про те, що будуть працювати та не переконавшись у відсутності небезпечних факторів. Для уточнення монтажних розмірів і виконання ескізу опалубки вони спустилися в приямок та почали проводити заміри.

Не знаючи про те, що в приямку працюють робітники і так як з його місця приямок не проглядається, сталевар ОСОБА_6 о 14 год 10 хв дав команду кранівнику ОСОБА_7 на транспортування ковша на подальшу обробку до установки позапічної обробки сталі. Не знаючи, що в приямку працюють люди, не маючи змоги їх бачити і так як перед цим при транспортуванні ковша під злив на шляху руху крану не було сторонніх осіб, подала звуковий сигнал, зробила переміщення візком, розвернула траверсу, підняла ковш на висоту вище скрапних корзин та почала рух по сталеплавильній дільниці. Коли кран доїхав до першої скрапної корзини від ДСП-2, проїхавши шлях близько 18 м, і не доїхавши до приямку близько 6 м кранівник ОСОБА_7 помітила людей, які знаходилися у приямку. ОСОБА_7 зупинила кран і в черговий раз подала звуковий сигнал, та в цей час відбувся раптовий самовільний викид шлаку з металом із ковша. Оскільки верхній рівень металу був на висоті приблизно 8м, від покриття підлоги цеху, то радіус бризок розплавленого металу і шлаку був значний і поле зору машиніста крана закрило клубами пилу та диму. Потерпілі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , які в цей час повернулись спинами до крану та проводили заміри в приямку, з пояснень ОСОБА_1 , не почувши сигнал кранівника, не покинули небезпечне місце, внаслідок чого відчули удари по захисних касках розплавленим металом і побачили багато бризок розплавленого металу.

Постраждалими від нещасного випадку є начальник конструкторського бюро відділу головного механіка ОСОБА_8 В.М., який помер від отриманих травм, та виконуючий обов`язки заступника начальника відділу головного механіка Шумило О.Г.

Згідно з висновком комісії особами, дії або бездіяльність яких призвели до настання даного групового нещасного випадку, є: ОСОБА_1 , виконуючий обов`язки заступника начальника відділу головного механіка ДП «Завод ОБ та ВТ», який організував виконання робіт без узгодження з керівництвом цеху, чим не дотримався вимог п.п.2.6., 2.26. посадової інструкції заступника головного механіка відділу головного механіка щодо організації підготовки виконання капітальних і поточних ремонтів, дотримання правил і норм охорони праці, п.п.1.9., 2.8., 7.3.2. Інструкції з охорони праці №1; ОСОБА_5 начальник конструкторського бюро відділу головного механіка; ОСОБА_4 . начальник відділу головного механіка ДП, який не забезпечив достатній контроль за виконанням посадовими особами покладених на них функцій, чим не дотримався вимог п.п.4.2.27, 4.2.28 Положення про підрозділ «Відділ головного механіка»; ОСОБА_9 начальник відділу охорони праці ДП, який не забезпечив достатній контроль за виконанням посадовими особами покладених на них функцій, чим не дотримався вимог п.2.3.7 Положення про підрозділ «Відділ охорони праці і технічного нагляду»; ОСОБА_10 головний інженер ДП, який не забезпечив якісне розроблення проектної документації на будівництво (реконструкцію) обладнання електропечі ДСП №»; ОСОБА_11 директор ДП «Завод ОБ та ВТ» (т.1 а.с.1522).

Причини настання нещасного випадку: основна організаційна (невиконання посадових обов`язків; невиконання вимог інструкцій з охорони праці; незадовільне функціонування системи управління охороною праці); супутні технічні (неякісне розроблення або відсутність проектної документації на будівництво, реконструкцію виробничих об`єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, обладнання, устаткування тощо).

25 лютого 2016 року ОСОБА_1 був доставлений до реанімаційного відділення Сумської обласної клінічної лікарні, де йому була надана невідкладна допомога (т.1 а.с.24).

Для подальшого лікування, 26 лютого 2016 року позивач ОСОБА_1 був перевезений в Харківську міську клінічну лікарню швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. О.І. Мещанінова, де перебував в реанімаційному відділенні два місяці включно до 27 квітня 2016 року, де переніс дев`ять операцій по пересадці шкіри (т.1 а.с.25, 82-122).

З 27 квітня 2016 року до 22 листопада 2016 року і всі подальші періоди між операціями в стаціонарі позивач ОСОБА_1 перебував вдома, де отримував лікування, спеціальний медичний догляд, ін`єкції знеболюючого, лікування пролежнів, масаж, фізпроцедури.

З 22 листопада 2016 року до 02 грудня 2016 року позивач ОСОБА_1 перебував на лікуванні в КЗ «Сумська обласна клінічна лікарня» в ортопедично-травматологічному відділенні, де було проведено операцію на правій руці (т.1 а.с.26).

В подальшому позивач ОСОБА_1 проходив реабілітацію та медикаментозне лікування вдома.

27 вересня 2017 року в ХМКЛ швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. О. ОСОБА_12 Мещанінова була проведена операція (формування II і IV міжфалангових проміжків лівої кисті, II міжфалангового проміжку правої кисті, ампутація V пальця правої кисті на рівні основної фаланги) (т.1 а.с.27).

З 02 жовтня до 27 жовтня 2017 року позивач проходив чергове планове лікування у СОКЛ, пов`язане з реабілітацією після проведеної вищевказаної операції через ускладнення у вигляді інфекції (т.1 а.с.29, 251-252).

Відповідно до висновків МСЕК від 06 грудня 2017, від 17 грудня 2018 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності ОСОБА_1 склав 100% та встановлено І групу інвалідності. За рекомендацією лікарів позивач потребує постійного стороннього догляду, медикаментозного лікування, санаторно-курортного лікування. Встановлена необхідність у кріслі колісному універсальному, протипролежнева подушка, ортопедичне взуття (т.1 а.с.30).

Повний поточний діагноз позивача це післяопікові комбіновані рубці тазостегнових, колінних і гомілкостопових суглобів з ФНС II ступеня, значним порушенням статики і ходи. Післяопераційні рубці кистей, сформована ампутаційна культя 5 пальця правої кисті, больовий синдром в кистях, значне порушення захвату та утримання. Гіпертонічна хвороба І стадія, ступінь 1, ризик низький. Посттравматичний нейротрофічний синдром як наслідок перенесеного опіку полум`ям. Змішаний астигматизм, ангіопатія сітківки обох очей (т.1 а.с.253-255).

У період лікування та реабілітації ОСОБА_1 у різних аптеках придбавалися ліки дружиною та за рахунок ДП «Завод обважених бурильних та ведучих труб» на суму 220 857,39 грн на підставі до договору купівлі-продажу, укладеного підприємством з КП ОЗ Міжлікарняна аптека №271, що підтверджується відповідними чеками та специфікаціями (т.1 а.с.124-169, 211, 212).

Також відповідно до Договору про закупівлю №17/16 від 29 лютого 2016 року ДП «Завод обважених бурильних та ведучих труб» для ОСОБА_1 було придбано ксеноімплантанти із шкіри свині ліофілізовані вартістю 19 260 грн (т.1 а.с.214-218).

За вказаним нещасним випадком на виробництві відкрите кримінальне провадження №0001019 відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.271 КК України, яке спрямовано до розгляду до Ковпаківського районного суду м.Суми. Потерпілими у цьому кримінальному провадженні є ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_5 , який помер від отриманих травм (т.1 а. с. 230, т.2 а.с.54, 114).

Частиною другою ст. 153 КЗпП України визначено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку (ст. 173 КЗпП України).

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9)

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягуючи моральну шкоду, суд обґрунтовано виходив із встановлених у справі фактичних обставин та положень ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, ст. 23 ЦК України.

Зокрема, суд дійшов правильного висновку про те, що у зв`язку із отриманим під час роботи у відповідача каліцтвом, позивач втратив професійну працездатність на 100% та отримав 1 групу інвалідності, це призвело до фізичних страждань, погіршення стану здоров`я, потреби у постійному лікуванні та реабілітації, вимушених змін у житті, в результаті чого він зазнав моральних страждань. Для нього настали негативні наслідки: втрата повноцінного життя, порушено нормальні життєві зв`язки, необхідність вживати додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість працювати та отримувати дохід для задоволення своїх потреб та утримання сім`ї. Усвідомлення своєї безпорадності стало причиною морального пригнічення, замкнутості, роздратованості, дискомфорту.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначено судом з урахуванням всіх обставин справи та вимог закону, з дотриманням вимог розумності, виваженості та справедливості.

Доводи апеляційної скарги щодо отримання позивачем травм, втрати професійної працездатності та встановлення у зв`язку з цим інвалідності, лише з вини відповідача, як власника джерела підвищеної небезпеки, є необґрунтованими, оскільки відповідні акти (про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом за Формою Н-1 від 25 лютого 2016 року №8 та про проведення повторного (додаткового) спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 25 лютого 2016 року о 14 год 10 хв за Формою Н-5 від 07 грудня 2017 року;), складені уповноваженими особами у встановленому законом порядку, свідчать про те, що крім вини роботодавця ДП «Завод обважених бурильних та ведучих труб» також наявна і вина ОСОБА_1 в нещасному випадку, яка полягає у недотриманні ним вимог, посадової інструкції заступника головного механіка відділу головного механіка, інструкції №1 з охорони праці для працюючих в цехах, відділах та інших підрозділах підприємства.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції надана належна правова оцінка наявним в матеріалах справи доказам, якими сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення, підстави для їх переоцінки та визначення іншого розміру моральної шкоди, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Супруна Дмитра Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 07 лютого 2020 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.І. Собина

І.В. Орлов