Номер провадження: 22-ц/813/6539/20
Номер справи місцевого суду: 491/231/20
Головуючий у першій інстанції Желясков О. О.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Князюка О.В.

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ананьївського районного суду Одеської області від 19 березня 2020 року про відмову у відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Романівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, треті особи, що не заявляють самостійні вимоги, на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , про визнання незаконними та скасування рішень Романівської сільської ради Ананьївського району Одеської області із застосуванням наслідків їх недійсності, скасування державної реєстрації, встановлення заборони розпоряджатися земельними ділянками, до моменту реєстрації права комунальної власності,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Романівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, треті особи, що не заявляють самостійні вимоги, на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , в якому просив:

1) визнати незаконними та скасувати рішення Романівської сільської ради Ананьївського району Одеської області від 29.08.2019 за №№265, 302, 301, 318, 376, 293, 269, 296, 244, 270, 271, 335, 268 прийняті на двадцять сьомій сесії сьомого скликання про надання дозволів громадянам на розроблення проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок на землях колективної власності колишнього КСП «Романівське» на території Романівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, та застосувати наслідки їх недійсності;

2) заборонити розпоряджатися Романівській сільській раді Ананьївського району Одеської області земельними ділянками колишнього КСП «Романівське» до моменту реєстрації за Романівською сільською радою Ананьївського району Одеської області права комунальної власності на зазначені земельні ділянки у відповідності до вимог чинного законодавства;

3) скасувати державні реєстрації земельних ділянок із кадастровими №№ :01:002:0604; :01:002:0580; :01:002:0577; :01:002:0602; :01:002:0529; :01:002:0610; :01:001:0192; :01:001:0195; :01:001:0187; :01:001:0190; :01:001:0188; :01:001:0185; :01:001:0189, які розташовані на території Романівської сільської ради Ананьївського району Одеської області у Державному земельному кадастрі та у Поземельній книзі.

Ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області від 19 березня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Ананьївського районного суду Одеської області від 19 березня 2020 року про відмову у відкритті провадження скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, сторони в судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи в режимі відео конференції не подавали.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Враховуючи, що клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, а сторони належним чином повідомлені, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності належним чином повідомлених сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 п.6 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст.379 ЦПК україни підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм роцессуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір є публічно-правовим, оскільки грунтується на протиправності дій Романівської сільської ради при вирішенні питання щодо передачі земельної ділянки у власність громадян та надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а тому в силу ч.1 п.1 ст.19 КАС України має бути розглянутий за правилами адміністративного судочинства.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.19 КАС україни юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників є суб`єктом владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

При цьому визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, обставин у справі.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Водночас правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами ЗК України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Згідно із частинами другою та третьою статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно із частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Порядок набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності громадянами та юридичними особами передбачено вказаною статтею та статтями 118, 122 ЗК України. При цьому порядок паювання земель та виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) установлено відповідно Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» і Законом України від 05 червня 2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання рішення незаконним розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного права особи (зокрема, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Справи у спорах, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь субєкти господарської діяльності, проте предмет спору в яких безпосередньо стосується прав та обовязків фізичних осіб, підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

Колегією суддів встановлено, що спір у справі виник з приводу того, що Романівською сільською радою Ананьївського району Одеської області було надано третім особам дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність тринадцяти земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 2.00 га кожна для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель колективної власності колишнього КСП „Романівське на території Романівської сільської ради. На час звернення до суду з позовом на частину цих земельних ділянок видано кадастрові номери та зареєстровано право власності за третіми особами.

Таким чином, вказаний спір є приватноправовим, оскільки спірні відносини стосуються прав третіх осіб, які отримали відповідні дозволи на розробку проектів землеустрою та зареєстрували право власності на земельні ділянки, у звязку з чим в даному випадку існує спір про право.

Враховуючи вимоги позивача та їх суб`єктний склад, суд першої інстанції не мав правових підстав відмовляти у відкритті провадження, оскільки спірні правовідносини впливають на права та обов`язки третіх, фізичних осіб.

Аналогічна позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.05.2018 року у справі № 911/4144/16.

Аналогічна позиція викладена П`ятим Апеляційним адміністративним судом у постанові від 07.11.2018 року у справі № 1540/3583/18.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляді зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.368, ч.1 п.6 ст. 374, 379 , 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Ананьївського районного суду Одеської області від 19 березня 2020 року про відмову у відкритті провадження скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07.12.2020 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді А.П. Заїкін

О.В. Князюк