КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 761/35264/19 Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О. А.

№: апеляційного провадження 22-ц/824/633/2020 Головуючий: Гаращенко Д.Р.

22 січня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

Головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О.,Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Мічуріної Олени Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10.09.2019 року про забезпечення позову у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

Просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 , а саме: машиномісце № 4 (2-й рівень) в підземному автопаркінгу за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна: 391, квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна: 91 та накладення арешту на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер нерухомого майна: 31150669.

Заяву обґрунтовано тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.09.2019 року заяву ОСОБА_2 задоволено повністю.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 10.09.2019 року адвокат Мічуріна О. В. яка діє в інтересах ОСОБА_1 05.11.2019 року подала апеляційну скаргу.

Просила скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині накладення арешту на квартиру за адресою АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційних вимог посилалась на те, що ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову до подання позовної заяви є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Апелянт зазначила, що за змістом заяви про забезпечення позову до подання позову вказано, що 16.06.2015 р. заявником надано ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в строкове платне користування суму коштів в розмірі 800 000 Австралійських доларів.

На підтвердження даного факту до заяви було долучено копію договору позики від 16.06.2015.

Водночас, зі змісту вказаного договору очевидно, що позичальником є лише ОСОБА_4 , тоді як ОСОБА_5 взагалі не є стороною договору.

Надання гарантійного листа на дату укладення договору підтверджує той факт, що ОСОБА_1 не є стороною договору позики, оскільки в іншому разі був зазначений в договорі як позичальник.

У самому ж договорі позики від 16.06.2015 про будь-яке його забезпечення третіми особами (у тому числі шляхом укладання договору поруки) також не йдеться.

Крім того, зазначила, що підстави припинення поруки визначено положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Вважаючи, що судом першої інстанції накладено арешт на майно особи, яка не є стороною договору позики від 16.06.2019, не є поручителем за вказаним договором.

Згідно з інформацією, зазначеною в заяві про забезпечення позову до подання позовної заяви, сума боргу згідно договору позики від 16.06.2015 року складає 388 699,97 австралійських доларів, що на дату подачі клопотання є еквівалентом 6 650 656,49 грн. або 266 026, 26 доларів США.

Вартість квартири за адресою: АДРЕСА_4 загальною площею 192,3 кв.м, яка належить ОСОБА_1 , становить близько 500 000 доларів США. Вартість квартири за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 133,7 кв.м, яка належить ОСОБА_3 , також становить близько 500 000 доларів США. Відповідно, вартість кожної окремої квартири майже вдвічі перевищує суму боргу, яку мав намір стягнути Заявник.

З урахуванням оцінки квартири вважає, що розмір забезпечення, застосований судом, не відповідає вимозі співмірності.

Крім того, апелянт зазначив, що накладаючи арешт на квартиру ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виник спір та невжиття вказаних заходів забезпечення позову в разі його задоволення може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому суд не звернув увагу на той факт, що Заявник жодним чином не довів намірів ОСОБА_6 відчужити квартиру, на яку просив накласти арешт, або чинити будь-які перешкоди у виконанні рішення суду.

Посилання про можливість відчуження спірної квартири на користь третіх осіб без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для її задоволення. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у Постанові від 21.08.2019 (справа №761/39201/18).

24 грудня 2019 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 . У відзиві представник зазначила, що доводи апеляційної скарги є безпідставними. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, та постановити нову про відмову в задоволенні заяви.

Представник заявника ОСОБА_2 адвокат Гудій В.В. заперечував проти апеляційної скарги, просив її відхилити. Ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову залишити без змін.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про день, час та місце розгляду справи належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції посилався на врахування обставини справи, характер правовідносин, прийняв до уваги те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити виконання рішення суду.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до положень ч.ч. І, 3 ст. 150 ЦПК України одним із видів забезпечення позову є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року за № 9, встановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів майбутнього позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Накладаючи арешт на машиномісце № 4 (2 -й рівень) в підземному автопаркінгу за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна: 391, квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна: 91, які належать на праві власності ОСОБА_3 та квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер нерухомого майна: 31150669, яка належать на праві власності ОСОБА_1 суд першої інстанції належним чином не перевірив розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, не встановив співмірність вимог заявника про забезпечення позову з фактичною вартістю об`єктів нерухомості на які накладається арешт.

Згідно з ч. 1 п.п. 5, 6 та 7 ст. 151 ЦПК України заявник зазначає ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

В своїй заяві про забезпечення позову заявник зазначив, що відповідачі не повертають заявнику отримані у позику грошові кошти сума яких з урахуванням відсотків за користування за період з 16.11.2016 по 16.08.19 складає 388 699,97 австралійських доларів, що фактично відповідає ціні позову.

Згідно з наданим апелянтом до апеляційного суду звіту про оцінку майна № 376 /19, ринкова вартість трикімнатної квартири за адресою АДРЕСА_2 складає 9 977 900 грн., що за курсом НБУ на день ухвалення рішення складає 16.6717 за одну гривню = 598 493 австралійських долара 25 центів, машиномісця №; 4м в підземному автопаркінгу за адресою АДРЕСА_5 , що складає 713 700, що за курсом НБУ складає 42 809 австралійських доларів 07 центів, чотирикімнатної квартири за адресою АДРЕСА_3 складає 14 810 500 грн., що за курсом НБУ складає 888 361 австралійських долара 71 цент.

Колегія судів вважає, що ціна позову та вимог позивача значно менше вартості майна яке належить ОСОБА_1 .

Згідно з договором позики наданого заявником до клопотання про забезпечення позову, договір позики укладений з ОСОБА_3 .

Колегія суддів прийшла до висновку, що здійснене судом першої інстанції забезпечення є значно завищеним у порівнянні ціни позову із вартістю нерухомого майна на яке судом першої інстанції накладено арешт.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, арешт скасуванню в частині накладення арешту на квартиру за адресою АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 379, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката Мічуріної Олени Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10.09.2019 року в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_6 , реєстраційний номер нерухомого майна 31150669, що належить на праві власності ОСОБА_1 скасувати та постановити в цій частині нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2020 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль