П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2020року м. Київ

Справа № 756/12497/17

Провадження: № 22-ц/824/1471/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.,

секретар Гулієв М.Д.о,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року, постановлену під головуванням судді Шевчука А.В.,

у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Веред Катерина Миколаївна, Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України", на дії державного виконавця та про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаною скаргою, обґрунтовуючи її тим, що 14.09.2017 року вона отримала письмову вимогу державного виконавця від 30.08.2017 року про надання доступу до квартири АДРЕСА_1 для опису майна, яке належне боржнику. З даної вимоги їй стало відомо, що на виконання виконавчого листа № 2-3930/2010, виданого 11.02.2011 року Оболонським районним судом м. Києва РВ ДВС відкрито виконавче провадження № 24996967/2, однак ухвали про відкриття такого провадження вона не отримувала. Також зазначала, що державний виконавець до направлення їй вказаної вимоги мав пересвідчитись у тому, що їй як боржнику на праві власності належить ј вказаної квартири. Окрім того, зазначає, що її частка не є виділеною в натурі, а відтак у державного виконавця відсутні правові підстави на примусове проникнення до квартири. Оскільки вимогу державного виконавця вона отримала 14.09.2017 року, подаючи вказану скаргу 19.09.2019 року, вважала, що строк на її подання не пропущений.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року в поновленні строку ОСОБА_1 на оскарження постанови від 14.03.2011 року про відкриття виконавчого провадження № 24996967 (№24996967/2), відкритого з метою примусового виконання виконавчого листа № 2-3930/2010, виданого 11.02.2011 року Оболонським районним судом м. Києва, відмовлено.

Скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження постанови від 14.03.2011 року про відкриття виконавчого провадження №24996967 (№24996967/2), відкритого з метою примусового виконання виконавчого листа №2-3930/2010, виданого 11.02.2011 року Оболонським районним судом м. Києва про стягнення на користь ПАТ "Ощадбанк" 748441,34 грн кредитної заборгованості, залишено без розгляду.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині вимог про визнання дій суб`єкта оскарження в рамках даного виконавчого провадження щодо направлення вимоги від 30.08.2017 року про надання доступу до житла неправомірними відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подалаапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення скарги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що вона 14.09.2017 року отримала письмову вимогу державного виконавця від 30.08.2017 року про надання доступу до квартири АДРЕСА_1 для опису майна, яке належне боржнику. З даної вимоги убачається, що з метою примусового виконання виконавчого листа № 2-3930/2010, виданого 11.02.2011 року Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з неї на користь ПАТ «Ощадбанк» 748 441,34 грн. кредитної заборгованості, РВ ДВС відкрито виконавче провадження № 24996967/2, як повторне, а ніж ВП № 24996967 без позначки «/2».Зазначала, що до теперішнього часу ВП не містить доказу надсилання їй чи її представнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження. На її думку, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вимогу державного виконавця вона отримала 14.09.2017 року, а скаргу подала до суду 19.09.2017 року, тобто, у визначений законом строк. Також вказувала, що суд першої інстанції в порушення законодавства не допустив її представника до розгляду справи.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 20 грудня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштових відправлень, а тому колегія суддів відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12.10.2010 року позов ВАТ" Державний ощадний банк України" в особі філії Печерського відділення № 3715 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ" Державний ощадний банк України" в особі філії Печерського відділення № 3715 суму кредитної заборгованості у розмірі 748 441,34 гривень, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ" Державний ощадний банк України" в особі філії Печерського відділення № 3715 державне мито в розмірі 1700 гривень та витрати на інформаційно - технічне забезпечення в розмірі 120,00гривень, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 5853 від 21.04.2008 року, а саме, однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 34,2 кв. м., що на праві власності належить ОСОБА_2 .

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.12.2010 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12.10.2010року залишено без змін.

11.02.2011 року Оболонським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-3930/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ощадбанк» 748 441, 34 грн. кредитної заборгованості

На виконання заяви позивача від 10.03.2011року постановами Шевченківського РУЮ у м. Києві від 14.03.2011 року за місцем проживання ОСОБА_1 відкрито виконавчі провадження №24996967 та № 24096887 щодо стягнення з ОСОБА_1 відповідно суми боргу по кредиту та з повернення судових витрат на виконання виконавчих листів від 11.02.2011року.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що скаржниці ОСОБА_1 було достеменно відомо про винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №24996967 з метою примусового виконання виконавчого листа №2-3930/2010, виданого 11.02.2011 року Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ощадбанк» 748 441 грн. 34 коп. кредитної заборгованості, чергова скарга, що подана ОСОБА_1 19.09.2017 року, обґрунтованого клопотання про поновлення строку на звернення до суду не містить. При цьому, зазначив, що позначка «/2» не свідчить про відкриття іншого виконавчого провадження, а є лише інформацією про дільницю державного виконавця.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 3-4 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Враховуючи вищевказані норми процесуального права, строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволення скарги, правильно виходив із того, що на примусове виконання виконавчого листа № 2-3930/2010, виданого Оболонським районний судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ощадбанк» 748 441,34 грн. кредитної заборгованості відкрито лише виконавче провадження за № 24996967 .

Згідно копій матеріалів виконавчого провадження № 24996967, усі дії державного виконавця були вчинені в межах даного провадження, при цьому позначка «/2» будь-якого правового значення не має та не свідчить про наявність іншого виконавчого провадження.

Окрім того, в клопотанні про розгляд справи без участі заявника ОСОБА_1 особисто зазначила, що після ознайомлення її представника з матеріалами виконавчого провадження було з`ясовано, що виконавчі провадження № 24996967/2 та № 24996967 є одним і тим же виконавчим провадженням.

Обґрунтовуючи подану скаргу, ОСОБА_1 посилалася також на відсутність відомостей про направлення їй державним виконавцем копії постанови про відкриття виконавчого провадження, однак, такі твердження заявниці спростовуються наявними у матеріалах справи копіями супровідного листа про направлення ОСОБА_1 копії постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 14.03.2011 року та конверту.

Вірним також є і те, що ОСОБА_1 було достеменно відомо про винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №24996967, відкритого з метою примусового виконання виконавчого листа №2-3930/2010 ще 23.12.2011 року, що підтверджується, окрім, копій скарги ОСОБА_1 за 2011 рік, ухвал Оболонського районного суду м. Києва від 10.08.2011 року, Шевченківського районного суду м. Києва від 15.04.2011 року, Оболонського районного суду м. Києва від 09.04.2012 року, розпискою самої ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Отже, ОСОБА_1 , подаючи дану скаргу19.09.2017 року, не дотрималась встановленого законом десятиденного строкуна звернення до суду з такою скаргою.

Однією із основних засад цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, відповідно до змісту якого саме особа, яка звертається зі скаргою до суду, повинна довести факт дотримання нею вимог закону щодо оскарження нею дій державного (приватного) виконавця в межах встановленого законом строку, а у разі оскарження поза межами передбаченого законом строку - довести наявність поважних причин, які перешкодили їй вчинити цю процесуальну дію в передбачений законом строк.

Проте, ОСОБА_1 , звертаючись до суду із даною скаргою, клопотання про поновлення строку звернення до суду не обґрунтувала, доказів, які б підтверджувалиповажність пропуску такого строку суду не надала.

Твердження ОСОБА_1 про те, що вона дізналася про виконавче провадження лише 14.09.2017 року, тобто, відразу після отримання вимоги державного виконавця, не є визначальним при вирішенні питання щодо дотримання встановленого законом строку на звернення до суду зі скаргою, оскільки такі дії державного виконавця вчинені в межах виконавчого провадження №24996967, з яким вона була ознайомлена ще за 6 років до отримання такої вимоги.

За таких підстав, висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для поновлення строку на оскарження постанови від 14.03.2011 про відкриття виконавчого провадження №24996967 (№24996967/2), відкритого з метою примусового виконання виконавчого листа №2-3930/2010 виданого 11.02.2011 року Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ощадбанк» 748 441 грн. 34 коп. кредитної заборгованості є правильним.

Щодо доводів апеляційної скарги про необґрунтоване не допущення представника ОСОБА_1 до участі у справі колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ч.2 ст.15 ЦПК представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, установлених законом.

30.09.2016 набрав чинності закон «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 2.06.2016 №1401-VIII.

У ч.4 ст.1312 Конституції передбачено, що законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Згідно з абз. 1 пп. 11 п. 16-1 (впроваджений 30.09.2016 р.) Розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 та ст. 131-2 цієї Конституції, представництво виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01.01.2017 року, в судах апеляційної інстанції - з 01.01.2018 року, в судах першої інстанції - з 01.01.2019 року.

Відповідно до п.1 ч.6 ст.19 ЦПК для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.60 ЦПК представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла 18 років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у ст.61 цього кодексу.

Оскільки, дана цивільна справа не є малозначною, представником ОСОБА_1 . може бути лише адвокат, відповідно доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо необґрунтованого недопущення її представника, який не є адвокатом, до участі у справі, колегія суддів відхиляє як безпідставні та необґрунтовані.

Щодо доводів апеляційної скарги про необґрунтованість звернення стягнення на майно боржника колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно дост. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право лише за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника.

Згідно вимоги державного виконавця від 30.08.2017 року №24996967/2 ОСОБА_1 було запропоновано добровільно надати доступ державному виконавцю до кв. АДРЕСА_1 07.09.2017 року о 17 год.30 хв. з метою опису належного боржнику майна.

Згідно матеріалів виконавчого провадження вказаній вимозі передували запити державного виконавця щодо належності об`єктів рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 на праві власності, на підставі якихбуло достовірно встановлено право власності останньої на ј частину квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.02.2018 року відмовлено у задоволенні подання державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Веред К.М. щодо примусового проникнення до житла боржника ОСОБА_1

Вимога державного виконавця надати доступ до вказаної квартири мала лише рекомендаційний характер, і з огляду на дотримання процедури отримання дозволу проникнення до житла в подальшому через вмотивоване рішення суду і відмови в такому, не порушила прав та інтересів як ОСОБА_1 , так і інших співвласників спірного помешкання.

Отже, державним виконавцем здійснено в повній мірі заходи, спрямовані на примусове виконання виконавчого документа, відповідно до вимог чинного законодавства України та у межах наданих повноважень.

Апеляційна скарга за своїм змістом є повторенням правової позиції, викладеної в в скарзі на дії державного виконавця, аргументи якої знайшли належну оцінку в судовому рішенні першої інстанції. Доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Оболонського районного суду міста Києва 18 вересня 2019 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва 18 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль