КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2020 року про передачу справи на розгляд іншого суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Укрсоцбанк", третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про скасування арешту,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства "Укрсоцбанк", третя особа: Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якому просила: зняти арешт та заборону відчуження майна власником якого вона є, що накладенні Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві постановою від 12.10.2016 року в рамках виконавчого провадження №ВП 52492686; вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №32688819 від 02.12.2016 року щодо арешту нерухомого майна.

В обґрунтування позову зазначала, що 01.02.2008 року вона уклала кредитний договір №406/120/08-П з ПАТ "Укрсоцбанк", виконання договірних зобов'язань за вказаним договором було забезпечено іпотекою нерухомого майна. 08.06.2016 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" 176 605, 05 дол. США та судовий збір в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором. На виконання вищевказаного рішення 12.10.2016 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шатохін О.П. винесено постанову про арешт майна боржника та зоборони на його відчуження.

При цьому, вказує, що на даний час відсутня заборгованість на підставі якої було накладено арешт та закрито виконавче провадження, проте арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 не знято, чим порушуються її права на вільне володіння, користування та розпорядження майном.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20.01.2020 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено до розгляду в підготовче судове засідання (а.с 34-35).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22.04.2020 передано цивільну справу на розгляд за виключною підсудністю до Обухівського районного суд Київської області (а.с. 42-43).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до Дарницького районного суду м. Києва.

Так, в обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність передачі справи за підсудністю до іншого суду, оскільки апелянт не є власником будинку АДРЕСА_1 . Вказане нерухоме майно з 2013 року на підставі договору дарування належить ОСОБА_2 (а.с. 58-65).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.09.2020 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано апелянту строк для усунення недоліків.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08.10.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19.11.2020 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем заявлено вимогу, що виникає з приводу нерухомого майна, а саме вимогу про зняття арешту з майна, власником якого є ОСОБА_1 , зокрема, будинок АДРЕСА_1 , що за виключною підсудністю не відноситься до Дарницького району м. Києва.

Колегія суддів не може погодитися з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцем знаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч.2 ст.31 ЦПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Як вбачається, підставою для передачі судом першої інстанції даної справи за підсудністю саме до Обухівського районного суду Київської області слугувало те, що, як встановив суд, нерухоме майно, з якого позивач просить зняти арешт знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, ані позовна заява, ані додані до неї матеріали не містять жодних відомостей про те, що позивач просить зняти арешт саме з вказаного майна.

Більш того, згідно з Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, дане майно з 2013 року належить іншій особі, а саме, ОСОБА_2 на підставі договору дарування.

За вказаних обставин, а також враховуючи відсутність в матеріалах справи конкретного переліку майна, з якого позивач просить зняти арешт, суду першої інстанції необхідно було з`ясувати відповідний перелік майна, його належність саме позивачу та вартість майна, що у свою чергу є обов`язковим для застосування положень ч.1.2 ст.30 ЦПК України.

При цьому, слід зауважити, що державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, без визначення конкретного майна на яке накладається арешт у зв'язку з проведенням виконавчих дій.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи, не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зробив передчасний та помилковий висновок про направлення справи за підсудністю, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 30, 31, 263, 367, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2020 року про передачу справи на розгляд іншого суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Укрсоцбанк", третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про скасування арешту - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська