П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 лютого 2020 року місто Київ

справа № 372/2497/19

апеляційне провадження № 22-ц/824/856/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк"; ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області у складі судді Тиханського О.Б. від 22 жовтня 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року АТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 22 жовтня 2015 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 50 000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, чим порушив умови кредитного договору. Станом на 22 травня 2019 року утворилась заборгованість, яка з урахуванням процентів за користування кредитом та штрафів, становить 73 165 грн. 15 коп.

Ураховуючи викладене, АТ КБ "Приватбанк" просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 73 165 грн. 15 коп.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року позов АТ КБ "Приватбанк" задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за тілом кредиту в розмірі 48 706 грн. 88 коп., а також 1800 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі АТ КБ "Приватбанк", посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягнення процентів та штрафів скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині. Скаржник зазначає, що суд не мав жодних правових підстав для відмови у стягненні заборгованості по кредиту та допустив грубе порушення норм банківського кредитування, що наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг. Суд не врахував, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів. Судом не враховано положення статті 169 Кодексу європейського договірного права - акта міжнародної приватно - правової уніфікації, одного з основних європейських кодексів цивільного права, щодо необхідності сплати боржником процентів по кредиту. Судом також не враховано положення статті 1048 ЦК України.

Не погоджуючись з рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року ОСОБА_1 також подав апеляційну скаргу у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього тіла кредиту скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині. Скаржник зазначає, що матеріали справи не містять доказів отримання ним кредитної картки та встановлення на неї кредитного ліміту; позивачем не надано належних доказів на підтвердження розміру заборгованості; суд першої інстанції не врахував, що позивач звернувся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності, оскільки, як зазначає позивач, кредит виданий був 22 жовтня 2015 року, а з позовом він звернувся лише у липні 2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ "Приватбанк" відповідач просить відмовити у її задоволенні з підстав її необґрунтованості та задовольнити його апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 банк заперечує проти доводів апеляційної скарги відповідача та вважає їх безпідставними.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга АТ КБ "Приватбанк" не підлягає задоволенню; апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 22 жовтня 2015 року між ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "Приватбанк", та ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк", суд першої інстанції виходив із того, що з відповідача підлягає стягненню лише заборгованість за тілом кредиту, яка утворилась внаслідок користування відповідачем кредитним лімітом, оскільки банком не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків та застосування штрафних санкцій за користування кредитом.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини 1, 2 статті 14 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац 1 частини 1 статті 207 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (абзац 1 частини 2 статті 207 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина 1 статті 1054 ЦК України). Параграф 1 глави 71 ЦК України регулює

питання позики та відповідного договору. Так, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За приписами статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

З матеріалів справи убачається, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи щодо підписання відповідачем анкети-заяви від 22 жовтня 2015 року, а також відсутності належності та достатності доказів того, що відповідач, підписуючи анкету-заяву був ознайомлений та надав свою згоду саме на ті конкретні "Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку" та "Правила користування платіжною карткою", на які посилається позивач як докази умов кредитного договору від 22 жовтня 2015 року.

Проте, здійснюючи оцінку даних доказів, суд першої інстанції не врахував, що матеріали справи не містять доказів встановлення відповідачу кредитного ліміту та його погодження; не врахував, що виписка по рахунку не є первинним бухгалтерським документом, який підтверджує розмір заборгованості.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Вилучення оригіналів таких документів та регістрів забороняється, крім випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством (абзац 2 частини 9 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Емітенти зобов`язані в порядку та строки, установлені договором, надавати власникам рахунків виписки про рух коштів на їх рахунках за операціями, що виконані користувачами електронних платіжних засобів. Форма виписки повинна включати всі обов`язкові реквізити, передбачені нормативно-правовим актом Національного банку з питань організації операційної діяльності в банках України (пункт 8 розділу VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року № 705, в редакції, чинній на момент вчинення відповідних правочинів або виникнення відповідних прав та обов`язків, далі - Положення 705).

Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань (пункт 4 розділу VII Положення 705).

Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (пункт 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого

постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, в редакції, чинній на момент вчинення відповідних правочинів або виникнення відповідних прав та обов`язків, далі - Положення 254).

Первинні документи складаються на паперових носіях або в електронній формі та мають містити такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства (банку), що склало документ; зміст та обсяг операції (короткий зміст операції та підстава для її здійснення), одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення операції і правильність її оформлення; особистий підпис (електронний цифровий підпис) та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції (абзац 2 пункту 4.10. Положення 254).

Інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного) (пункт 5.1 Положення 254).

Згідно із абзацом 1 пункту 5.3. Положення 254 банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях, зокрема, такі регістри як особові рахунки та виписки з них.

Таким чином, виписка по рахунку не є первинним документом, а інших допустимих доказів на підтвердження кредитної заборгованості ОСОБА_1 банком не надано.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув і дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову.

Доводи ОСОБА_1 в частині застосування наслідків спливу позовної давності колегією суддів не перевіряються, оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову АТ КБ "ПриватБанк" з підстав його необґрунтованістю.

Стосовно доводу апеляційної скарги АТ КБ "Приватбанк" про необхідність стягнення процентів на підставі статті 1048 ЦК України, колегія суддів зазначає, що вони суперечать положенням частини 1 статті 13 ЦПК України, оскільки таких вимог у суді першої інстанції позивачем заявлено не було.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що рішення суду першої інстанції суперечить статті 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність", а також статті 169 Кодексу європейського договірного права, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки саме на банк покладено обов`язок викласти умови договору такими, щоб вони були зрозумілими для споживача та надати споживачеві повний розрахунок сукупної вартості кредиту.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції права позивача на отримання процентів за користування кредитними коштами, оскільки позивачем не доведено розмір та порядок сплати процентів, встановлений договором, як і розмір основної заборгованості в цілому.

Посилання апеляційної скарги на те, що не стягнення коштів за порушення виконання зобов`язань не тільки призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а ще й наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави не може вважатися належним та допустимим доказом та не стосуються предмету доказування у вказаній справі.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може

представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом ухвалено рішення про часткове задоволення позову через неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, що відповідно до статі 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в цій частині і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" про стягнення заборгованості 48 706 грн. 88 коп.

Відповідно до частин 1, 13 статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з АТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору при поданні апеляційної скарги у розмірі 2 881 грн. 50 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 48 706 грн. 88 коп., а також судового збору у розмірі 1 800 грн. - скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 881 грн. 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 4 лютого 2020 року.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова