Ухвала

22 грудня 2020 року

місто Київ

справа № 619/645/14-ц

провадження № 61-18231ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасники справи:

заявник - Акціонерне товариство «УКРСИББАНК»,

заінтересована особа: ОСОБА_1 ,

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» на постанову Харківського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Маміної О. В., Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю.

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції заявника

Акціонерне товариство «УКРСИББАНК» (далі - АТ «УКРСИББАНК») у червні 2020 року звернулося до суду із заявою з вимогою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УКРСИББАНК» (далі - ПАТ «УКРСИББАНК»), правонаступником якого є АТ «УКРСИББАНК», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, відсотків нарахованих за користування кредитом та пені.

Заява обґрунтовувалася тим, що виконавчий лист у справі № 619/645/14-ц було пред`явлено 15 вересня 2016 року до Дергачівського відділу державної виконавчої служби Харківської області. Проте, стягувачем не було отримано постанову про відкриття або відмову у відкритті виконавчого провадження.

АТ «УКРСИББАНК» 02 жовтня 2017 року та 24 вересня 2019 року звернулося до Відділу державної виконавчої служби із заяви щодо надання інформації про хід виконавчого провадження, однак відповідь не отримано. За наведених обставин заявник вважає, що виконавчий лист від 10 червня 2015 року № 619/645/14-ц необхідно вважати втраченим, що є поважною причиною пропуску АТ «УКРСИББАНК» строку для подання виконавчого листа до виконання.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 20 липня 2020 року заяву задоволено.

Видано дублікати:

- виконавчого листа № 619/645/14-ц від 10 червня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УКРСИББАНК» суми боргу з повернення кредитних коштів, відсотків за користування кредитом за кредитним договором від 03 березня 2004 року № 11/01/2004 у розмірі 37 474, 21 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 22 січня 2014 року становить 299 531, 36 грн;

- виконавчого листа № 619/645/14-ц від 10 червня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УКРСИББАНК» суми сплаченого судового збору у розмірі 2 996, 41 грн.

Поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів.

Суд першої інстанції, встановивши, що оригінал виконавчого листа втрачено, вважає, що наявні підстави для задоволення заяви.

Постановою Харківського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким заяву АТ «УКРСИББАНК» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа залишено без задоволення.

Суд апеляційної інстанції встановив, що виконавчі листи від 10 червня 2015 року відносно боржника ОСОБА_1 отримано стягувачем 15 червня 2015 року, строк пред`явлення виконавчих листів до виконання до 13 травня 2016 року.

ПАТ «УКРСИББАНК» 15 вересня 2016 року звернулося до Відділу державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Харківській області

(далі - ВДВС Дергачівського РУЮ ГТУЮ в Харківській області) із заявою про відкриття виконавчого провадження.

Апеляційний суд зробив висновок, що зазначена заява подана до ВДВС Дергачівського РУЮ ГТУЮ в Харківській області із пропуском річного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Одночасно суд зробив висновок, що відсутні докази на підтвердження отримання такої заяви відділом виконавчої служби.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції зробив висновок, що АТ «УКРСИББАНК» із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання звернувся до суду у червні 2020 року, тобто понад п`ять років після ухвалення судового рішення та отримання стягувачем виконавчих листів.

Також, суд апеляційної інстанції зазначив, що АТ «УКРСИББАНК» не надано доказів на підтвердження того, що ним здійснювалися дії щодо пред`явлення виконавчих листів до виконання, оскільки не надано довідки органів зв`язку або державного виконавця щодо обставин, за яких виконавчі листи втрачено.

ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

АТ «УКРСИББАНК» 04 грудня 2020 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просило скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтовувалася тим, що суд апеляційної інстанції не врахував певні обставини, зокрема, що заявник 15 вересня 2016 року повторно пред`явив до органу виконавчої служби виконавчі листі у справі № 619/645/14-ц відносно боржника ОСОБА_1 , оскільки ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 13 травня 2015 року заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 травня 2014 року змінено, скасовано в частині відповідача ОСОБА_2 , провадження у справі в цій частині закрито.

Звертаючись повторно до відділу виконавчої служби, стягувач не отримував постанови про відкриття або відмову у відкритті виконавчого провадження. У період з 2017 року до 2019 року заявник неодноразово звертався до відділу виконавчої служби із запитами про хід виконавчого провадження, проте, відповіді не отримав.

На переконання заявника, висновок суду апеляційної інстанції про те, що не надано докази на підтвердження отримання відділом виконавчої служби заяви стягувача від 15 вересня 2016 року, є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки доказом протилежного є постанова державного виконавця від 26 вересня 2016 року про відкриття виконавчого провадження.

На підтвердження зазначеного заявником надано до касаційної скарги інформаційний лист Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 29 жовтня 2020 року.

Заявник просить врахувати зазначений лист, який не подано до суду апеляційної інстанції, оскільки отримано після ухвалення оскаржуваного рішення.

Також заявник посилається на відомості зазначеного листа, відповідно до якого постановою державного виконавця від 09 грудня 2016 року повернуто виконавчий документ у зв`язку із відкриттям апеляційного провадження у справі № 619/645/14-ц.

На переконання заявника, зазначені обставини свідчать про те, що судове рішення не виконано, оригінал виконавчого листа втрачено, що є підставою для видачі його дубліката.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Щодо касаційного оскарження постанови Харківського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року, яка оскаржується в частині поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у

пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Ухвали суду щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання зазначені у пункті 24 частини першої статті 353 ЦПК України.

Таким чином, за змістом статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень, ухвали суду першої інстанції та постановлені за результатами їх перегляду судові рішення апеляційного суду з питань щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, не можуть бути оскаржені у касаційному порядку.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи наведене, постанова Харківського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року, ухвалена за результатами перегляду ухвали суду першої інстанції щодо розгляду заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, не переглядається в касаційному порядку відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України.

Відповідно, у цій частині вимог Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з наведених підстав.

Щодо касаційного оскарження постанови Харківського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року, яка оскаржується в частині видачі дубліката виконавчого листа

Підпунктом 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України визначено, що ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту оскаржуваного рішення Верховний Суд встановив, що касаційна скарга в частині розгляду заяви про видачу дубліката виконавчого листа є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності. Такий висновок суд зробив з врахуванням такого.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами встановлено, що заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12 травня 2014 року солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УКРСИББАНК» заборгованість за кредитом, відсотки за користування кредитом у розмірі 37 474, 21 дол. США, що за курсом НБУ станом на 22 січня 2014 року становить 299 531, 36 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УКРСИББАНК» судовий збір у розмірі 2 996, 41 грн.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 27 січня 2015 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 травня 2014 року залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 13 травня 2015 року заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 травня 2014 року змінено, скасовано в частині стягнення з ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «УКРСИББАНК» суми боргу з повернення кредитних коштів, відсотків за користування кредитом у розмірі 37 474, 21 дол. США, що за курсом НБУ станом на 22 січня 2014 року складає 299 531, 36 грн; суми сплаченого судового збору у розмірі 2 996, 41 грн, провадження у справі у цій частині закрито.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У справі видано виконавчі листи від 10 червня 2015 року № 619/645/14-ц, які отримано стягувачем 15 червня 2015 року.

Строк пред`явлення виконавчих листів до виконання 13 травня 2016 року.

Суд апеляційної інстанції встановив, що АТ «УКРСИББАНК» звернулося до суду із заявою про поновлення попущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу його дубліката у червні 2020 року, тобто понад п`ять років після ухвалення рішення та отримання виконавчих листів стягувачем.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

На час звернення заявника до суду у червні 2020 року із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Суд апеляційної інстанції встановив, що виконавчі листи від 10 червня 2015 року № 619/645/14-ц отримано стягувачем 15 червня 2015 року, тобто під час дії Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (далі - Закон № 606-ХІV).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 22 Закону № 606-ХІV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

За правилом частини другої статті 24 Закону № 606-ХІV стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції, не встановивши наявності доказів поважності причин пропуску строку звернення із такою заявою до суду, відмовив у поновленні зазначеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Вирішуючи касаційну скаргу в частині вимог про видачу дубліката виконавчого листа та оцінюючи викладені заявником доводи, Верховний Суд не надає правову оцінку висновкам суду апеляційної інстанції в частині висновків щодо поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки в цій частині судові рішення касаційному оскарженню не підлягають

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

В оцінці застосування наведених норм права підлягає застосуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), згідно з яким якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Отже, дублікат виконавчого листа може бути видано, зокрема у тому випадку, якщо суд поновив строк пред`явлення його до виконання або такий строк не пропущено на момент подання заяви про видачу дубліката виконавчого документа. В іншому випадку настають наслідки, які зумовлюють відмову у видачі дубліката виконавчого листа.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Установивши, що заявник із заявою про видачу дубліката виконавчих листів, виданих 10 червня 2015 року та отриманих стягувачем 15 червня 2015 року, та поновлення строку для пред`явлення їх до виконання звернувся у червні 2020 року, суди відмовили у поновленні строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про видачу його дубліката.

Підсумовуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, на законність судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки встановлених судом обставин та наявних у справі доказів, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Також суд касаційної інстанції не приймає до уваги надані заявником до касаційної скарги письмові докази на підтвердження відкриття відділом виконавчої служби виконавчого провадження та, у подальшому повернення виконавчого документа, оскільки такі докази не були предметом дослідження судом апеляційної інстанції. Крім цього, Верховний Суд відхиляє доводи заявника про те, що зазначені письмові докази не подано до суду апеляційної інстанції, оскільки такі отримано після ухвалення оскаржуваного рішення.

Верховний Суд констатує, що АТ «УКРСИББАНК», звертаючись із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку на пред`явлення його до виконання, зобов`язано було відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України надати письмові докази на підтвердження своїх вимог, оскільки відповідно до частини другої наведеної статті збирання доказів у справі не є обов`язком суду.

АТ «УКРСИББАНК», реалізуючи свої процесуальні права із дотриманням принципу змагальності (стаття 12 ЦПК України), мало право та об`єктивну можливість подати суду першої інстанції, а у виняткових випадках суду апеляційної інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України) письмові докази на підтвердження заявлених вимог.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за

статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт один статті шість Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, § 25, ЕCHR 2002-II).

Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (§ 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (§ 32) визначає, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Верховний Суд наголошує, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Оцінюючи підставність доводів поданої касаційної скарги, Верховним Судом додатково враховано, що її обґрунтовано аргументами необхідності переоцінки досліджених судом апеляційної інстанції доказів, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції та за межі його процесуальних повноважень.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд визнає підставним висновок, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга АТ «УКРСИББАНК» на постанову Харківського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року в частині висновків про видачу дубліката виконавчого листа є необґрунтованою.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Резюмуючи, Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на ухвалу суду першої інстанції, переглянуту в апеляційному порядку, в частині оскарження щодо поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання з тих підстав, що зазначені рішення не підлягають перегляду в касаційному порядку відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України, а в частині відмови у видачі дубліката виконавчого листа - з підстав необґрунтованості касаційної скарги відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України.

Керуючись пунктом 2 частини першої, частиною другою статті 389, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» на постанову Харківського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року за заявою Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, відсотків нарахованих за користування кредитом та пені, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко