Ухвала

23 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 206/4741/15-ц

провадження № 61-18499ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Петренко Марія Геннадіївна, на ухвалу Дніпровського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Макарова М. О., від 03 листопада 2020 року про закриття апеляційного провадження у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що 17 серпня 2006 року між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №095/64-ДК, за умовами якого остання отримала від банку кредитні кошти у розмірі

140 000 доларів США зі сплатою 13% річних, з кінцевим терміном повернення 15 серпня 2016 року.

Позивач стверджував, що ОСОБА_2 , порушуючи виконання умов договору, в односторонньому порядку припинила повертати основну суму кредиту та сплачувати відсотки за користуванням кредитом.

Посилаючись на те, що станом на 28 квітня 2015 року за кредитним договором утворилась заборгованість у загальному розмірі 211 721 доларів США 14 центів, що у гривневому еквіваленті складає 4 848 110, 38 грн, з яких: сума простроченої заборгованості за кредитом - 121 328 доларів США (2 778 237,09 грн), сума заборгованості за відсотками - 90 393,14 доларів США (2 069 873,29 грн), банк просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача вказану суму заборгованості у повному обсязі.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська, у складі судді Сухорукова А. О., від 22 грудня 2015 року позов задоволено, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 095/64-ДК від 17 серпня 2006 року станом на 28 квітня

2015 року, в розмірі 4 848 110,38 грн, яка складається з суми простроченої заборгованості за кредитом - 2 778 237,09 грн, суми заборгованості за відсотками - 2 069 873,29 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня

2016 року за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 травня 2017 року касаційну скаргу

ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року змінено у частині визначення суми стягнутої заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 17 серпня 2006 року, станом на 28 квітня 2015 року, у розмірі 911 547, 11 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

10 травня 2019 року ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, посилаючись на те, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська

від 22 грудня 2015 року, в якій просила прийняти нове рішення про відмову у задоволення позову ПАТ «Укрсоцбанк». Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що вона є майновим поручителем боржника за договором кредиту №095/64-ДК від 17 серпня 2006 року та посиланням на пропуск строку позовної давності при пред`явленні позовних вимог до ОСОБА_2

11 травня 2019 року апеляційним судом було витребувано справу із суду першої інстанції, який повідомив, що справа № 206/4741/15-ц надіслана до Верховного Суду для розгляду касаційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк».

Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2020 року до участі у справи залучено правонаступника АТ «Укрсоцбанк» - АТ «Альфа-Банк», прийнято відмову АТ «Альфа-Банк» від касаційної скарги на постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2018 року та касаційне провадження закрито.

29 вересня 2020 року Дніпровським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду від 22 грудня 2015 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

10 грудня 2020 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 - адвокат Петренко М. Г.подала касаційну скаргу на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року, в якій посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права просила оскаржуване судове рішення скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок апеляційного суду про те, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська

від 22 грудня 2015 року питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалось є помилковим.

Вказує, що оскільки ОСОБА_1 є майновим поручителем боржника за договором кредиту №095/64-ДК від 17 серпня 2006 року,то має право на подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Просила поновити строк на касаційне оскарження судового рішення, посилаючись на отримання копії оскаржуваної ухвали апеляційного суду 10 листопада 2020 року.

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів дають підстави для висновку, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин; тому на підставі частини другої статті 390 ЦПК України цей строк підлягає поновленню.

За змістом частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Ухвала апеляційного суду про закриття апеляційного провадження не є ухвалою якою закінчено розгляд справи.

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Положеннями частини першої статті 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм, відповідно до вимог частини першої статті 352 ЦПК України, особи, яких не було залучено до участі у справі, вправі оскаржити виключно рішення суду, яким безпосередньо вирішено питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

У контексті зазначеного, за приписами процесуального законодавства судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Апеляційним судом встановлено, що 17 серпня 2006 року між

АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладений договір кредиту № 095/64-ДК, відповідно до п.1.1 якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в розмірі 140 000 доларів США зі сплатою 13% річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості - 15 серпня 2016 року.

ОСОБА_1 є майновим поручителем ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором, однак договір іпотеки № 095/65-ІР від 17 серпня

2006 року, укладений між банком та ОСОБА_1 , не був предметом дослідження під час розгляду справи № 206/4741/15-ц.

У розглядуваній справі позовні вимоги до ОСОБА_1 банком не заявлялись та судами не вирішувались.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року за наслідками розгляду справи № 921/730/13-г/3 (провадження № 12-6гс20), відступивши від правової позиції, викладеної Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 752/21064/15-ц, вказала, що особа, яка не брала участі у справі, в якій встановлені певні обставини щодо неї, які вона не визнає, вправі спростувати ці обставини у загальному порядку. Тобто таке рішення не буде мати преюдиційного значення для особи, яка не брала участі у справі. При розгляді справи про звернення кредитором стягнення на майно заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) останній може заперечувати проти суми заборгованості за основним зобов`язанням, навіть якщо вона встановлена судовим рішенням у справі за позовом кредитора до боржника та/або поручителя, зокрема доводити, що сума боргу є меншою або відсутня взагалі. Рішення суду, яким вирішено спір між кредитором та боржником та/або поручителем щодо стягнення заборгованості, яким визначено розмір такої заборгованості, не має преюдиційного характеру для заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) за основним кредитним зобов`язанням і за загальним правилом не може бути оскаржено в апеляційному порядку такою особою у разі її не залучення до участі у справі.

Більше того частиною другою статті 54 ЦПК України чітко визначені наслідки незалучення у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а саме у разі розгляду справи без повідомлення третьої особи про розгляд справи обставини справи, встановлені судовим рішенням, не мають юридичних наслідків при розгляді позову, пред`явленого стороною, яка брала участь у цій справі, до цієї третьої особи або позову, пред`явленого цією третьою особою до такої сторони.

Отже обставини, встановлені рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року в справі № 206/4741/15-ц, не мають преюдиційного характеру для ОСОБА_1 , яка не брала участі в цій справі, та можуть бути спростовані нею в загальному порядку.

Таким чином обґрунтованим є висновок апеляційного суду в оскаржуваній ухвалі від 03 листопада 2020 року про закриття апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, оскільки після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Постановляючи ухвалу про закриття апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції діяв у межах своїх повноважень та визначений процесуальним законом спосіб.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального права.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом норм процесуального права при закритті апеляційного провадження є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення норм права.

Керуючись статтями 388, 389, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Петренко Марія Геннадіївна, на ухвалу Дніпровського апеляційного суду

від 03 листопада 2020 року в справі № 206/4741/15-ц.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта