Ухвала

24 грудня2020 року

м. Київ

справа № 676/2834/19

провадження № 61-16551ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 40 784,81 грн, яка пов`язана із відновлювальним ремонтом автомобіля пошкодженого під час дорожньо-транспортної пригоди 09 листопада 2018 року.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2020 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на відновлювальний ремонт автомобіля в розмірі 40 784,81 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2020 року скасовано та у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

04 листопада 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на постанову Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2020 року, в якій просив скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено те, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом статті 129 Конституції України та статтей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи

від 07 лютого 1995 року скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії», № 40160/12) вказав на обмеженість доступу до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії».

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята

статті 19 ЦПК України).

Пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України передбачено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у справі № 676/2834/19 не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого станом на 01 січня 2020 року (2 102 грн х 100 = 210 200 грн).

Отже, справа, на судове рішення у якій подана касаційна скарга, належить до категорії малозначних в силу закону.

Належність справи до категорії малозначних для її учасників було передбачуваним.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: категорію справи, ціну та предмет позову, а також значення справи для сторін і суспільства, та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Сама по собі незгода позивача із висновками апеляційного суду, не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі;належність справи до категорії малозначних була передбачуваною; справа розглянута судами двох інстанцій які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору, а наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України колегією суддів не встановлена, то відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Ухвалою Верховного Судувід 26 листопада 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги шляхом наведення підстав для поновлення строку на касаційне оскарження постанови Хмельницького апеляційного суду

від 08 липня 2020 року та надання доказів на підтвердження таких підстав.

ОСОБА_1 було роз`яснені положення частини третьої статті 393 ЦПК України, згідно з якими касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження.

При цьому суд виходив із того, що строк на подання касаційної скарги в справі № 676/2834/19 сплив 07 серпня 2020 року, натомість касаційна скарга подана 04 листопада 2020 року.

Разом із касаційною скаргою заявник подав заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, посилаючись на отримання копії оскаржуваної постанови апеляційного суду 26 жовтня 2020 року, а також встановлення карантину на території України.

Однак ні доказів отримання копії постанови апеляційного суду 26 жовтня 2020 року, ні доказів того, що до вказаної дати позивач та/або його представник копію вказаної постанови не отримували до заяви про поновлення пропущеного строку не додано.

Крім того заявник не зазначив, яким чином та які саме обмеження, введені Кабінетом Міністрів України у зв`язку із карантином, запровадженим з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, перешкоджали йому подати касаційну скаргу у визначений законом строк.

У грудні 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2020 року.

Підставою для поновлення строку на касаційне оскарження заявник зазначив те, що побоючись зараження коронавірусною хворобою, незважаючи на тимчасове послаблення карантину чи введення адаптивного карантину, він обмежив коло спілкування, оскільки має на своєму утриманні малолітніх дітей і про результати розгляду справи дізнався лише 26 жовтня

2020 року після отримання копії оскаржуваної постанови апеляційного суду.

Однак не дивлячись на роз`яснення в ухвалі суду від 26 листопада 2020 року про те, що підтвердженням отримання ОСОБА_1 копії оскарженого судового рішення може бути відповідна довідка суду, в якому наразі зберігаються матеріали цивільної справи № 676/2834/19, заявник від надання доказів на підтвердження дати отримання копії оскарженої постанови апеляційного суду фактично ухилився.

Натомість за інформацією від 22 грудня 2020 року Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області, в матеріалах справи № 676/2834/19 наявне рекомендоване повідомлення про вручення 10 липня 2020 року поштового відправлення № 752 із копією постанови Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2020 року, адресованого

ОСОБА_1 .

Вказуючи, що неможливість подання касаційної скарги у встановлений законом строк, викликана існуванням обмежень, впроваджених у зв`язку з карантином, заявник знов не зазначає, яким чином та які саме обмеження введені Кабінетом Міністрів України у зв`язку із карантином, перешкоджали йому подати касаційну скаргу в межах строку, визначеного статтею 390 ЦПК України.

Посилаючись на те, що він обмежив коло свого спілкування, ОСОБА_1 не вказує, яким чином ці обставини вплинули на можливість подання ним касаційної скарги.

За таких обставин, заявником не доведено наявності поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини

визнає легітимними обмеженнями встановленні державами вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьев проти України»

від 21 грудня 2010 року).

При цьому, процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться (рішення у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, дев`ятою статті 19, частиною третьої статті 389, статтею 390, частинами

першою-другою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 08 липня 2020 року в цивільній справі № 676/2834/19.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта