ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/81/20 Справа № 185/222/18 Суддя у 1-й інстанції - Зінченко А. С. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого - Лаченкової О.В.
суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.
при секретарі - Порубай М.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк,
на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2018 року
по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:
В січні 2018 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2018 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк, просить скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2018 року по справі №185/222/18 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити в повному обсязі.
У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2018 року просить рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважає що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 28.05.2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, згідно якого відповідач отримав платіжну картку з кредитним лімітом в розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
ОСОБА_1 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання у зв`язку з чим станом на 06.06.2018 року виникла заборгованість у розмірі 46640,27 грн., з яких: 4941,31грн. - заборгованість за кредитом, 9690,56 грн. - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 32008,40 грн. - заборгованість за пенею.
Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено в ст.1050 ЦК України. Якщо договором установлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).
Відповідно до довідки від 01.03.2018 року № 684 сержант ОСОБА_1 , дійсно в період з 14.06.2017 року по 11.07.2017 року, з 26.07.2017 року по 10.10.2017 року, з 21.10.2017 року по теперішній час безпосередньо приймає участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України, в районі/районах проведення антитерористичної операції с. Піски Донецької області. Військова частина польова пошта НОМЕР_1 , на виконання вимоги спільної Директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 26.04.2017 року № 6Дск з 06 липня 2017 року перейменована у військову частину НОМЕР_2 .
Згідно посвідчення № НОМЕР_3 , виданого 31.08.2015, відповідач ОСОБА_1 є учасником бойових дій.
Відповідно до п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває по теперішній час. Особливий період наступив 18 березня 2014 року відповідно до рішення про часткову мобілізацію, оголошеного Указом Президента від 17 березня 2014 року №303/2014 затвердженого Законом України від 17.03.2014 року № 1126-VII, оскільки особливий період, згідно Закону України «Про оборону України», це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Як вбачається з витягів з особових рахунків відповідача (а.с. 64-67, 78-79 ) відповідач періодично здійснював погашення заборгованості за кредитом.
Відповідно до зазначених вище розрахунків та витягів з особових рахунків відповідача нарахування заборгованості здійснювалось накопичувальним підсумком, а саме на заборгованість з тіла кредиту та відсотків нараховувались штрафні санкції, потім зазначена сума йшла заборгованістю на наступний місяць, і на цю заборгованість знову проводились нарахування. Крім того, відповідно до витягу з особових рахунків відповідача вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість, та проводилось зарахування платежів та автоматичне списання коштів з інших рахунків відповідача в рахунок заборгованості за кредитним договором, однак зазначені кошти зараховувались в рахунок погашення нарахованих відсотків, пені, та штрафних санкцій відповідно до умов договору, визначити яким чином проводилось нарахування відсотків, та зарахування проплат відповідача, не можливо.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ ПриватБанк, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивачем не надано суду належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів обґрунтування позовних вимог.
Окрім того, як вбачається зі свідоцтва про смерть актовий запис №797 виданого 12 червня 2018 року Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 142).
Доводи апелянта про те, що Банком надано в суді першої інстанції розрахунок заборгованості, з якого вбачається, розмір відсоткової ставки, ставки пені, сум нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі: відсотках, пені, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов`язань, у тому числі накопичувальним порядком та вказаний розрахунок підтверджує, що відповідач дійсно отримав грошові кошти та неналежним чином виконував зобов`язання по сплаті заборгованості, колегія судів не приймає до уваги та вважає безпідставними, оскільки не доведені позивачем необхідними доказами, що відповідали б критеріям належності допустимості, достовірності та достатності, передбаченими ст.ст.77-80 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що обрахунок заборгованості здійснюється на підставі умов договору та платіжних операцій, які здійснювалися сторонами, а не на підставі розрахунку наданого банком.
Тобто розрахунок є допоміжним елементом при вирішенні спору та не є беззаперечним доказом на підтвердження розміру заборгованості, а отже і не позбавляє суд можливості встановити дійсні обставини справи, а відповідача захистити свої права та інтереси в межах чинного законодавства.
Інші доводи апеляційної скарги, на які посилається позивач, як на підставу стягнення заборгованості, не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, оскільки із об`єму наданих позивачем доказів не можливо достовірно встановити та перевірити розмір заборгованості.
Посилання апелянта на те, що відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-бухгалтерської експертизи з метою з`ясування питання наявності або відсутності заборгованості відповідача за кредитним договором не проводилась, а надані до суду документи належним чином не досліджені, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, як підстава для задоволення позовних вимог, так як відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину або відсутність заперечень з боку відповідача щодо наявності заборгованості при розгляді справи не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні спору про стягнення заборгованості по суті.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк - залишити без задоволення.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2018 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В.Свистунова