328/2423/18
31.01.2020
РІШЕННЯ

Іменем України

31 січня 2020 року м.Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Коваленка П.Л., за участю секретаря судового засідання Баздирь О.Л., представника позивача ОСОБА_1 ., відповідачів ОСОБА_2 та нотаріуса Савран О.І., розглянувши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Геолан-агро» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Токмацького районного нотаріального округу Савран Олександри Іванівни про визнання недійсним договору міни земельних ділянок та визнання незаконними і скасування реєстраційних дій,

в с т а н о в и в:

Директор ТОВ «Геолан-агро» Тищенко А.В. звернувся до Токмацького районного суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та Приватного нотаріуса Токмацького районного нотаріального округу Савран Олександри Іванівни про визнання недійсним договору міни земельних ділянок та визнання незаконними і скасування реєстраційних дій. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23 липня 2009 року між ТОВ «Геолан-агро» (надалі - «Позивач» або «Орендар») та ОСОБА_3 (надалі - «Відповідач 1» або «Орендодавець») був укладений договір оренди земельної ділянки за №224 (надалі - «Договір оренди»). Зазначений договір оренди був зареєстрований у Токмацькому районному відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22.03.2010 за № 94.

Відповідно до умов вказаного договору, ОСОБА_3 передала в оренду ТОВ «Геолан-агро» земельну ділянку площею 6,24 га ріллі, що належить їй на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЗП №010446, на строк 10 років, до 2020 року. Пунктом 9.2 зазначеного Договору оренди встановлено, що Орендодавець, зокрема, зобов`язаний: письмово повідомити Орендаря про передачу права власності на ділянку третім особам з зазначенням усіх реквізитів таких третіх осіб протягом трьох днів з дати такої передачі; повідомити в письмовій формі про намір продати земельну ділянку третій особі із зазначенням ціни та інших умов, на яких вона продається. Однак, як стало відомо позивачу, Відповідачем 1, в порушення умов Договору оренди землі та діючого мораторію на відчуження земель сільськогосподарського призначення, земельна ділянка, що перебуває на законних підставах у користуванні позивача, була відчужена шляхом обміну.

Договір міни земельних ділянок був укладений 13.02.2018 між Відповідачем 1 та ОСОБА_2 (надалі - «Відповідач 2») і посвідчений приватним нотаріусом Токмацького районного нотаріального округу Савран Олександрою Іванівною (надалі - «Відповідач 3» або «нотаріус») за р.№ 104. Крім того, нотаріусом, як Державним реєстратором інформація щодо посвідчення вищевказаного договору міни була внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом № 113855005 від 13.02.2018, номер запису про право власності 24815128. Згідно із Договором міни, та відповідним Витягом, право власності на відповідну земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що сторонами Договору (Відповідачами 1 та 2), а також Відповідачем - 3 (нотаріусом) при підписанні та посвідчені договору міни, були допущені порушення вимог діючого законодавства України, які мають наслідком визнання відповідного правочину недійсним, а також визнання незаконними дій нотаріуса з посвідчення такого правочину. На думку позивача, договір міни земельних ділянок від 13.02.2018 укладений в порушення п.15 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України, ст.14 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Позивач зазначає про те, що обміняними можуть буди тільки земельні ділянки за схемою «пай на пай», та лише у випадку передбаченому статтею 14 Закону №899-IV від 05.06.2003, що підтверджується Постановою Верховного суду України від 12.10.2016 по справі № 6-464цс16.

Таким чином, за умовами оскаржуваного договору міни власники земельних ділянок, передали у власність один одному належні їм земельні ділянки, а саме належна ОСОБА_3 земельна ділянка площею 6,2398 га була обміняна на належну ОСОБА_2 значно меншу ділянку площею 0,05 га. Крім того, в порушення вимог Закону № 899-IV від 05.06.2003, обмін земельними ділянками мав місце не в межах одного масиву або на межі іншого, а також обмін було здійснено з доплатою у розмірі 49 000,00 грн. (п.2.2 Договору міни), що не передбачено положеннями Земельного кодексу України та Закону № 899-IV від 05.06.2003.

Вважає, що в даному випадку договір міни повинен розглядатись саме як різновид купівлі-продажу, про що зазначено у п.3.1. спірного Договору міни, а саме відповідно до чинного законодавства України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю - продаж і кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Крім того, умовами Договору міни (пункт 2.2.) передбачено доплата у розмірі 49000 грн., яку Відповідач 2 мав сплатити Відповідачу 1 під час укладання Договору. Така оплатність, притаманна саме договору купівлі - продажу.

На думку позивача, Відповідач - 1 приховав той факт, що на момент нотаріального посвідчення договору міни існував договір оренди земельної ділянки. Так, в п.3.4 Договору міни зазначено: «Сторони разом та кожна окремо стверджують, що земельні ділянки, які є предметом цього договору, на момент його укладання нікому іншому не продані, не подаровані, в найом (оренду) не здані, не відчужені іншим способом, не заставлені, у спорі, податковій заставі чи під забороною (арештом) не перебувають, інших прав щодо них у третіх осіб (у тому числі за шлюбним контрактом), договорами найму тощо) як у межах, так і за межами України немає.».

Крім того, посилаючись на ст.9 Закону України «Про оренду землі», відповідно до якої орендар, який відповідно до закону може мати у власності орендовану земельну ділянку, має переважне право на придбання її у власність у разі продажу цієї земельної ділянки, а також підпункт 7 пункту 9.3 договором оренди, відповідно до якого орендар земельної ділянки має переважне право придбання земельної ділянки у разі її продажу.

На підставі викладеного просить визнати недійсним договір міни земельних ділянок, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений 13.02.2018 приватним нотаріусом Токмацького районного нотаріального округу Савран О.І. за реєстровим № 104; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 39656793 від 13.02.2018, прийняте приватним нотаріусом Токмацького районного нотаріального округу Запорізької області Савран О.І. (запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер 24815128); визнати протиправними дії приватного нотаріуса Токмацького районного нотаріального округу Запорізької області Савран О.І. з посвідчення Договору міни земельних ділянок від 13.02.2018, зареєстрованого в реєстрі за № 104, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати.

Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 24.09.2018 на підставі вказаної позовної заяви відкрито провадження по справі, розгляд якої призначено в порядку загального позовного провадження.

11.10.2018 відповідачем ОСОБА_2 надано відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволені позовних вимог з тих підстав, що відповідно до вимог законодавства, укладений договір оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації та набирає чинності після такої реєстрації. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.09.2018, будь які відомості про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, укладеного між ТОВ «Геолан-агро» та ОСОБА_3 23 липня 2009 року за № 224, а також відомості щодо обтяжень земельної ділянки, що є предметом зазначеного договору оренди, відсутні, що, на думку відповідача, свідчить про відсутність порушення прав позивача укладенням зазначеного договору міни земельних ділянок.

Згідно з п.6.3 договору оренди землі від 23 липня 2009 року за № 224, укладеного між ТОВ «Геолан-агро» та ОСОБА_3 , за Орендодавцем зберігаються всі права по розпорядженню земельною ділянкою (продаж, дарування, міна, застава). У разі, якщо Орендодавець вирішить поступитися належною йому ділянкою на користь будь якої особи, така поступка відбувається разом з правами і зобов`язаннями Орендодавця у відповідності з цим Договором. Орендодавець скористався своїм правом щодо міни земельної ділянки. Орендар не має права його в цьому обмежувати.

До укладення договору міни про наміри укласти договір міни земельними ділянками його сторони повідомляли Орендаря. Позивач про укладенням договору міни земельних ділянок між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був повідомлений шляхом надання копії цього договору керівництву ТОВ «Геолан - Агро». Директор ТОВ «Геолан-агро» Тищенко А.В. з цією копією договору звернувся до суду. Зазначає, що для Орендаря договір оренди не втрачає свою силу та є обов`язковим і для нового власника земельної ділянки, та підтверджує свої зобов`язання за вищезазначеним договором оренди, як Орендодавця.

Вважає, що оспорюваний договір не може бути визнаний недійсним, оскільки він не порушує права позивача за договором оренди.

В своїх доповненнях до відзиву, позивача зазначив, що п.15 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України дозволено, як виняток, здійснення обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку, які не є земельними частками (паями) та складовими єдиного масиву. Таким чином між власниками відбувся обмін розподілених, визначених в натурі земельних ділянок, які зареєстровані відповідно до законодавства за власниками, тобто таких земельних ділянок, які можуть виступати об`єктом цивільних прав згідно з чинним законодавством. Отже процедура міни земельних ділянок є законним правом сторін власників земельних ділянок та на підставі їхнього вільного волевиявлення може бути використане ними за їх взаємною згодою.

16.10.2018 відповідачем приватним нотаріусом Савран О.І. надано відзив на позовну заяву, у якому остання просила відмовити у задоволені позовних вимог з наступних підстав. Перед вчиненням нотаріальної дії щодо посвідчення договору міни земельних ділянок від 13.02.2018, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , нотаріусом були проведені всі необхідні перевірки і з`ясовано те, що ані в Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №113805262 від 13.02.2018, ані в Витягу з Державного земельного кадастру №НВ-018 від 07.02.2018 про земельну ділянку, яка є предметом договору міни, будь-яка інформація щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку договору оренди відносно земельної ділянки, орендарем якої є начебто ТОВ «Геолан-Агро», відсутня.

Договір міни земельних ділянок від 13.02.2018 було укладено з доплатою в розмірі 49 000 гривень, що відповідає положенням ч.3 ст.715 ЦК України.

ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку площею 0,05 га за рахунок земель, виділених на частку (пай) в реорганізованому сільськогосподарському підприємстві, які згодом поділено на частини, які на підставі договорів міни ним були обміняні на земельні ділянки, набуті в розмірі земельних часток (паїв).

Оскільки сторони за договором міни земельних ділянок від 13.02.2018 обмінювалися земельними ділянками, які використовуються для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, обмін земельними ділянками, який передбачений п.п.«б» п.15 Перехідних положень Земельного кексу України, здійснено сторонами відповідно до закону. Договір міни земельних ділянок від 13.02.23018 був укладений відповідно до положень закону.

15.11.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив ОСОБА_2 , в якій зазначає, що договір оренди земельної ділянки, укладений між ТОВ «Геолан-агро» та ОСОБА_3 22.03.2010 зареєстрований у Токмацькому районному відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22.03.2010 за №94, відповідно до вимог законодавства, що діяло на час його реєстрації.

Також з підстав, наведених у позові, вважає позовні вимоги повністю обґрунтованими і законними та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

15.11.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив приватного нотаріуса Савран О.І., в якій зазначено наступне. Нотаріусом в порушення ст.5 Закону України «Про нотаріат» та ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зроблено запит до органів влади, підприємств, установ, організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, щодо надання інформації необхідної для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не було подано заявником.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними, зокрема за наявності однієї із таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Згідно з діючим на той час законодавством договір оренди земельної ділянки, укладений між ТОВ «Геолан-агро» та ОСОБА_3 від 23 липня 2009 року був зареєстрований у Токмацькому районному відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22.03.2010 за №94.

Крім того, зазначено, що аналіз положень Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних ділянок (паїв)» дає можливість зробити висновок про те, що обміняними можуть бути земельні ділянки «пай на пай» та лише у випадку, передбаченому ст.14 Закону України №899-ІV. У випадку укладення договору міни земельних ділянок від 13.02.2018, міна відбулася не за схемою «пай на пай». Земельну ділянку площею 6,2398 га було обміняно на значно меншу ділянку площею 0,05 га з доплатою.

Відповідно до ухвали Токмацького районного суду Запорізької області від 20.11.2018 задоволено заяву представника позивача ОСОБА_1 , витребувано у ОСОБА_2 оригінал технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, встановлення межі поділу земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленої ФОП ОСОБА_4 18.07.2017; оригінал договору міни земельних ділянок від 13.02.2018, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; витребувано у приватного нотаріуса Токмацького районного нотаріального округу Савран О.І. оригінал договору міни земельних ділянок від 13.02.2018, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; оригінали та копії документів (паспорти, номери, держакти на землю, витяги, тощо), долучених до договору міни земельних ділянок від 13.02.2018 за реєстровим номером 104; витяг з Реєстру для реєстрації нотаріальних дій відносно посвідчуваного договору міни земельних ділянок від 13.02.2018 за реєстровим номером 104. Цією ж ухвалою визнано явку приватного нотаріуса Токмацького районного нотаріального округу Савран О.І. обов`язковою.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 21.01.2019 відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 21.01.2019 у зазначеній цивільній справі закрито підготовче провадження справу призначено до розгляду по суті. Цією ж ухвалою визнано явку приватного нотаріуса Токмацького районного нотаріального округу Савран О.І. обов`язковою.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 14.05.2019 зупинено провадження у справі до закінчення перегляду судового рішення у подібних правовідносинах у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду у цивільній справі № 227/1506/18.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 17.07.2019 поновлено провадження у справі

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позові. Пояснив, що відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 порушені норми законодавства, якими встановлений мораторій на продаж землі. Крім того, зазначив, що орендар, відповідно до закону та договору оренди, має переважне право на придбання орендованої земельної ділянки. Відповідач ОСОБА_3 не повідомила позивача про намір продати свою земельну ділянку, чим порушила його переважне право на придбання зазначеної земельної ділянки. Також зазначив, що нотаріус перед посвідченням договору міни не впевнилася, що обидві земельні ділянки знаходяться в одному масиві, не пересвідчилась у відсутності прав на спірну ділянку у інших осіб, зокрема, позивача.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в задоволені позову просив відмовити в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві та відповідно до поданих доказів.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила з підстав, наданих у відзиві на позов, в задоволені позову просила відмовити. Також зазначила, що договір міни земельних ділянок був посвідчений нею з дотриманням вимог чинного законодавства, на підставі та з урахуванням положень Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до ст.46 Закону України «Про нотаріат» у нотаріуса є право, а не обов`язок витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Перед посвідченням договору міни сторонами, чи було надано договір оренди земельної ділянки від 23.07.2009, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Геолан-Агро», точно не пам`ятає. Нотаріус звернула увагу на те, що права позивача, як орендаря, не порушуються жодним чином. Таким чином, посвідчений нею договір міни земельних ділянок 13.02.2018 по реєстру за №104 є таким, що відповідає нормам законодавства, яке діяло на момент їх вчинення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце його проведення повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, клопотання про розгляд справи за її відсутності та відзив на позов не надала.

З урахуванням зазначеного, керуючись п.2 ч.3 ст.223 ЦПК України, суд вирішив розглядати справу за відсутності відповідача ОСОБА_3 .

Заслухавши представників позивача та відповідача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_5 , дослідивши матеріали, на які сторони посилаються як на підставу позову та відзиву, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до положень частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, обов`язок їх доказування та подання визначені ст.ст.13, 76-82 ЦПК України, згідно з приписами яких доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом; сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні встановлено наступне.

23 липня 2009 року між ТОВ «Геолан-агро» та ОСОБА_3 укладений договір оренди земельної ділянки за №224, який був зареєстрований у Токмацькому районному відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22.03.2010 за № 94.

Відповідно до умов вказаного договору, ОСОБА_3 передала в оренду ТОВ «Геолан-агро» земельну ділянку площею 6,24 га ріллі, яка знаходиться на території Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області, що належить їй на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЗП №010446. Договір укладено на термін 10 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з урахуванням ротації культур. Після закінчення договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк (п.3.1 Договору).

Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІV-ЗП №010446, ОСОБА_3 на підставі розпорядження голови Токмацької райдержадміністрації від 12.10.2003 належала земельна ділянка площею 6,24 га, яка розташована на території Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (арк.14 Том1).

Відповідно до Інформаційного лита від 07.02.2018 №173/120-18, площа земельної ділянки кадастровий номер :09:003:0031, що належить ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІV-ЗП №010446 від 12.05.2003 змінена у зв`язку із проведеною інвентаризацією з 6,2400 га на площу розміром 6,2398 га (арк.150 Том 1).

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру №НВ-018 від 07.02.2018, земельна ділянка кадастровий номер :09:003:0031, площею 6,2398 га, належить ОСОБА_3 (арк.168, 169 Том 1).

Як вбачається з технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, встановлення межі поділу земельної ділянки в натурі (на місцевості), виконаної на замовлення ОСОБА_2 за договором на виконання робіт від 18.07.2017 за №18-07-17/3, земельна ділянка кадастровий номер :10:001:0019, розміром 5,9300 га, яка розташована на території Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області, була поділена (арк.166, 167 Том 1).

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності за №103119530 від 09.11.2017, право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:002:0065, площею 0,05 га, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 252, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою: Запорізька обл., Токмацький район, с/рада Новомиколаївська, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер 1063, виданого 09.11.2016 Токмацькою районною державною нотаріальною конторою Запорізької області; технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, встановлення межі поділу земельної ділянки в натурі (на місцевості), б/н, виданої 18.07.2017 ФОП ОСОБА_4 , на праві приватної власності зареєстровано за ОСОБА_2 , розмір частки 1/1 (арк.161 Том1).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер 1063, виданого 09.11.2016 Токмацькою районною державною нотаріальною конторою Запорізької області, ОСОБА_2 успадкована земельна ділянка кадастровий номер :10:001:0019 розміром 5,9300 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області (арк.163 Том 1).

Таким чином, земельна ділянка кадастровий номер :02:002:0065, площею 0,0500 га., є частиною земельної ділянки кадастровий номер :10:001:0019 розміром 5,9300 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області, сформована із вищезазначеної земельної ділянки, що визнано сторонами по справі та не оспорюється.

13.02.2018 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір міни земельних ділянок, який посвідчений приватним нотаріусом Токмацького районного нотаріального округу Запорізької області Савран О.І., реєстраційний номер 104 (арк.15, 142 Том 1).

За договором міни земельних ділянок від 13.02.2018, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вчинили обмін належних їм на праві власності земельних ділянок. Відповідно до зазначеного договору міни земельних ділянок, земельна ділянка, що розташована на території Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області, площею 6,2398 га, кадастровий номер :09:003:0031, з цільовим призначенням земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить ОСОБА_3 перейшла у власність ОСОБА_2 , а земельна ділянка, що розташована на території Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області, площею 0,05 га, кадастровий номер :02:002:0065, з цільовим призначенням земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить ОСОБА_2 , перейшла у власність ОСОБА_3 проводилась з грошовою доплатою в розмірі 49 000,00 грн. Обмеження на зазначені земельні ділянки були відсутні, що було перевірено нотаріусом на підставі відповідних витягів.

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №113846687 від 13.02.2018, право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:002:0065 розміром 0,05 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою: Запорізька обл., Токмацький район, с/рада Новомиколаївська, на праві приватної власності зареєстрована за ОСОБА_3 , розмір частки 1/1. Запис внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 39655645 від 13.02.2018, приватний нотаріус Савран О.І. Підстава виникнення права власності договір міни, серія та номер 104, виданий 13.02.2018 приватним нотаріусом Савран О.І. (арк.144 Том 1).

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №113855005 від 13.02.2018, право власності на земельну ділянку кадастровий номер :09:003:0031 розміром 6,2398 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою: Запорізька обл., Токмацький район, с/рада Новомиколаївська, на праві приватної власності зареєстрована за ОСОБА_2 , розмір частки 1/1. Запис внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 39656793 від 13.02.2018, приватний нотаріус Савран О.І. Підстава виникнення права власності договір міни, серія та номер 104, виданий 13.02.2018 приватним нотаріусом Савран О.І. (арк.145 Том 1).

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками (частина перша статті 78 ЗК України).

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (частина друга статті 78 ЗК України).

Земельне законодавство базується на принципі не втручання держави у здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом (пункт «в» частини першої статті 5 ЗК України).

Тобто, власник земельної ділянки має повноваження щодо володіння, користування та розпорядження нею, а держава не повинна втручатися у здійснення громадянами свого права розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до підпункту «а» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі їх придбання за договором міни.

Згідно з пунктом 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України у редакції, чинній на час укладення договору міни, до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, не допускається:

а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб;

б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.

Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами «а» та «б» цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, в порядку, визначеному цим законом.

Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і земельних часток (паїв), визначених підпунктами «а» та «б» цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України» від 7 грудня 2017 року № 2236-VIII заборона відчуження у такому ж формулюванні продовжена до 1 січня 2019 року.

Отже, заборона відчуження, встановлена пунктом 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України у редакції, чинній на час укладення договору міни, і яка діяла до 1 січня 2019 року, передбачає винятки, а саме :

а) можливість вилучення (викупу) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності для суспільних потреб;

б) можливість передання земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв) у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб.

в) можливість зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.

Земельна ділянка, - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (частина перша статті 79 ЗК України).

Громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод (частина перша статті 131 ЗК України). Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦК України з урахуванням вимог ЗК України (частина друга вказаної статті).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частини перша та п`ята статті 203 ЦК України).

За договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості (частини перша-третя статті 715 ЦК України).

В силу вимог ст.204 ЦК України (презумпція правомірності правочину) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обміняла свою більшу за розміром земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на меншу за розміром земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну ОСОБА_2 , за що отримала грошову доплату у сумі 49 000,00 гривень.

Частина перша статті 14 Закону України № 899-IV від 05.06.2003 «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (надалі Закон № 899-IV) встановлює один з випадків, коли можливий обмін земельними ділянками, що використовуються для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. А саме, у разі якщо власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виявляє бажання використовувати належну йому земельну ділянку самостійно, він може обміняти її на іншу земельну ділянку на межі цього або іншого масиву.

При цьому, відповідно до частини першої статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Отже, стаття 14 Закону № 899-IV не забороняє можливість обміну земельними ділянками, що використовуються для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в інших випадках, ніж той, який визначений у частині першій цієї статті, як і не забороняє можливість обміну іншими, ніж призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельними ділянками сільськогосподарського призначення.

Заборона відчуження, визначена у підпункті «б» пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України у редакції, чинній на час укладення договору міни, та виключення з неї можливості обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону стосуються не тільки земельних ділянок, що використовуються для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а й інших земельних ділянок.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що договір міни відповідає приписам статей 203 і 715 ЦК України та не суперечить підпункту «б» пункту 15 розділу X «Перехідні положення» ЗК України у редакції, чинній на час укладення договору міни.

Підпункт «б» пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України у редакції, чинній на час укладення договору міни, гарантував можливість обміну не земельної частки (паю) на іншу земельну частку (пай), а земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону.

Частина перша статті 14 Закону № 899-IV не обмежувала випадки, за яких може бути проведений такий обмін, а визначала одну з можливостей обміну земельними ділянками, що використовуються їхніми власниками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Із досліджених в судовому засіданні матеріалів справи слідує, що між власниками відбувся обмін розподілених, визначених в натурі земельних ділянок, які зареєстровані відповідно до законодавства за власниками, тобто таких земельних ділянок, які можуть виступати об`єктом цивільних прав згідно з чинним законодавством.

Рішення ЄСПЛ від 22 травня 2018 року у справі «Зеленчук і Цицюра проти України» (Zelenchuk and Tsytsyura v. Ukraine, заяви № 846/16 і № 1075/16) не може трактуватися як спеціальний дозвіл на вільний обіг земельних ділянок сільськогосподарського призначення безвідносно до приписів нормативних актів України.

Вказані висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного суду від 15 травня 2019 року у цивільній справі № 227/1506/18 (провадження № 14-66цс19), відступивши при цьому від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду України (постанови: від 05 листопада 2014 року у справі № 6-172цс14, від 11 лютого 2015 року у справі № 6-5цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-464цс16) щодо застосування пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.

З цих же підстав суд не враховує правові позиції Верховного суду України, викладені у постанові від 12.10.2016 по справі № 6-464цс16, на які посилається позивач.

Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, суд відхиляє доводи позивача про укладення оспорюваного договору міни в період дії заборони на відчуження земельних ділянок та його недійсність.

Що стосується посилань позивача на його переважне право придбання спірної земельної ділянки, суд зазначає наступне.

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ст.715 ЦК України, за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості.

Згідно з вимогами ст.716 ЦК України, до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до вимог ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з вимогами ч.1 ст.656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

При цьому, відповідно до вимог ст.659 ЦК України, продавець зобов`язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). У разі невиконання цієї вимоги покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на товар.

Міна є різновидом договору купівлі-продажу та на відносини міни поширюються загальні правила про купівлю-продаж про суб`єктний склад і форму даного договору. Кваліфікуючими ознаками, на підставі яких здійснено розмежування видів купівлі-продажу, є особливості товару, правовий статус сторін, мета купівлі товару, спосіб виконання договору та еквівалент розрахунку за товар, який відчужується. При цьому, необхідно враховувати еквівалентний характер звичайного товарообміну при договорі міни. Також, кожна із сторін цього договору одночасно виступає і продавцем (щодо товару, який вона зобов`язується передати іншій стороні), і покупцем (щодо товару, який вона зобов`язується прийняти в обмін). Наведене визначення договору міни містить вказівку на його суттєву ознаку, що є характерною з усіх видів купівлі-продажу лише для даного договору - вартість товару не може сплачуватись у грошовому еквіваленті.

Відповідно до вищезазначених норм Земельного кодексу, як виняток, дозволено, обмін земельної ділянки сільськогосподарського призначення на іншу земельну ділянку відповідно до закону.

У даній справі судом встановлено, що відповідачі набули право власності на свої земельні ділянки відповідно до вимог закону, укладення договору про їх обмін не порушило права позивача, оскільки права та обов`язки за договором оренди спірної земельної ділянки перейшли до ОСОБА_2 , а позивач у силу п.15 розд. Х «Перехідні положення» ЗК України не набув права на придбання спірної земельної ділянки, зважаючи на наявність мораторію на її відчуження.

Також судом не враховуються доводи представника позивача про порушення його прав по договору оренди в зв`язку з зміною власника землі. Договір оренди від 23 липня 2009 року за №224 на час укладення договору міни є дійсним, при переході права власності орендованої земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва до іншої особи договір оренди не припиняється, жодна із сторін не заявила вимогу про його розірвання. Крім того, представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні також підтвердив дійсність зазначеного договору оренди на умовах його укладення.

Суд також зазначає, що на день ухвалення рішення суду закінчився строк дії договору оренди від 23 липня 2009 року за №224, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Геолан-Агро».

Відповідно до вимог ст.15 ЦК України в судовому порядку захищається порушене, оспорюване або невизнане право.

Позивачем не представлено жодного доказу порушення його прав чи інтересів відповідачами, що також слугує самостійною підставою для відмови в задоволені позовних вимог.

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням наведеного вище, суд приходить до переконання, що в задоволені позову слід відмовити.

Оскільки інші позовні вимоги щодо скасування державної реєстрацій договору міни, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого 13.02.2018 приватним нотаріусом Токмацького районного нотаріального округу Савран О.І. за реєстровим № 104; визнання протиправними дій приватного нотаріуса щодо реєстрації вищезазначеного договору міни, є похідними від основної вимоги - визнання договору міни земельної ділянки недійсними, а тому вони є такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.2, 10, 12, 13, 15, 19, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

В задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Геолан-агро» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та Приватного нотаріуса Токмацького районного нотаріального округу Савран Олександри Іванівни про визнання недійсним договору міни земельних ділянок та визнання незаконними і скасування реєстраційних дій відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Токмацький районний суд Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Геолан-агро», , місце знаходження: 71770, Запорізька область, Токмацький район, село Запоріжжя, вулиця Центральна, будинок 15.

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: 71770, Запорізька область, Токмацький район, село Веселе.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватний нотаріус Токмацького районного нотаріального округу Савран Олександра Іванівна, місце знаходження: 71701, Запорізька область, місто Токмак, вулиця Центральна, 51, офіс 32.

Дата складання повного рішення суду 07.02.2020.

Суддя: