Номер справи 237/1930/20
Номер провадження 2-к/237/1/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.20 року м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

судді - Сенаторова В.А.,

при секретарі Лахно Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Курахове клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу та виконання на території України рішення суду Лепельського району Витебської області від 03.03.2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та про визначення місця мешкання неповнолітньої дитини, в частині стягнення державного мита з ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

До Мар`їнського районного суду Донецької області надійшло клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу та виконання на території України рішення суду Лепельського району Витебської області від 03.03.2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та про визначення місця иешкання неповнолітньої дитини, в частині стягнення державного мита з ОСОБА_2 .

Клопотання призначено до розгляду в порядку ст. 467 ЦПК України.

Боржника ОСОБА_2 повідомлено про надходження вказаного клопотання та надано місячний строк для подачі можливих заперечень, що узгоджується з ч. 1 ст. 467 ЦПК України.

Боржник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, що з клопотанням не згодний, оскільки він на теперішній час не працює і виплачує решту боргів. В даний момент проживає з батьками, які його утримують.

У відповідності до ч. 5 ст. 467 ЦПК України неявка не є перешкодою для розгляду клопотання.

Суд, розглянувши клопотання, надавши оцінку матеріалам справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно рішення суду Лепельського району Витебської області Республіки Білорусь від 03 березня 2020 року, шлюб, зареєстрований 11 жовтня 2017 року за актовим записом № 36 в районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції в Донецькій області між ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_3 ), і/н НОМЕР_1 ) і ОСОБА_2 ( НОМЕР_2 ), розірваний.

Після розірвання шлюбу позивачці залишити шлюбне прізвище ОСОБА_4 .

Визначено місце мешкання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце мешкання матері ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , понесені нею судові витрати в розмірі 420,50 рублів.

Зазначене рішення набрало законної сили 19 березня 2020 року.

Також вбачається, що рішення суду Лепельського району Витебської області Республіки Білорусь від 03 березня 2020 року по вказаній справі в частині стягнення держмита з ОСОБА_2 на території Республіки Білорусь не виконувалось і підлягає виконанню.

Підстав для відмови в задоволенні клопотань про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, передбачені ст. 468 ЦПК України - не встановлено.

Згідно статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних справах у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Статтею 462 ЦПК України визначено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки (стаття 463 ЦПК України).

Згідно частини першої статті 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Статтею 466 ЦПК України визначено вимоги до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Пункт 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» встановлює, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

На даний час між Україною та Республікою Білорусь діє Конвенція про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року.

Згідно ст. 6 Конвенції договірні Сторони надають один одному правову допомогу шляхом виконання процесуальних і інших дій, передбачених законодавством запитуваної Договірної Сторони, зокрема складання і пересилання документів, проведення обшуків, вилучення, пересилання і видачі речових доказів, проведення експертизи, допиту сторін, обвинувачених, свідків, експертів, порушення карного переслідування, розшуку і видачі осіб, що вчинили злочини, визнання і виконання судових рішень по цивільним справам, вироків у частині цивільного позову, виконавчих написів, а також шляхом вручення документів.

Згідно ст. 51 Конвенції кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін: рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань (далі - рішень); рішення судів по кримінальних справах про відшкодування збитку.

Згідно ст. 53 Конвенції клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й у суд, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення по клопотанню. До клопотання додаються: рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення; документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена; документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання; документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності. Клопотання про дозвіл примусового виконання рішення і прикладені до нього документи забезпечуються завіреним перекладом на мову запитуваної Договірної Сторони або на російську мову.

Відповідно до ст. 54 Конвенції клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішень, передбачених у статті 51, розглядаються судами Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання. Суд, що розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд виносить рішення про примусове виконання. Порядок примусового виконання визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання.

Враховуючи, що при розгляді даного клопотання про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення суду не встановлені обставини, передбачені статтею 55 Мінської Конвенції та ст.463 ЦПК України, які б перешкоджали виконанню рішення суду на території України, а також те, що при розгляді клопотання суд обмежується лише встановленням того, що передбачені Мінською Конвенцією умови додержано, суд вважає клопотання обґрунтованим, а вказане рішення в частині стягнення держмита з ОСОБА_2 таким, що підлягає примусовому виконанню на території України.

Розглянувши подані документи суд вважає, що за таких обставин клопотання підлягає задоволенню і за результатами його розгляду можливо постановити ухвалу, якою визнати в Україні рішення іноземного суду в частині стягнення держмита з ОСОБА_2 , оскільки таке визнання та виконання рішення іноземного суду передбачено Конвенцією «Про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 22.01.1993 року і умови, передбачені нею, дотримані.

Згідно ч. 8 ст. 467 ЦПК України якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

Так, рішенням суду Лепельського району Витебської області Республіки Білорусь від 03 березня 2020 року з ОСОБА_2 стягнуто державне мито на користь ОСОБА_1 у розмірі 420 рублів 50 копійок.

Національним банком України станом на 05 жовтня 2020 року встановлено офіційний курс гривні до білоруського рубля, а саме: 1 гривня - 10,8192 білоруських рублів, то сума складає 420,50х10,8192 = 4624 гривень 70 копійок.

Отже, при виконання вказаного рішення на території України підлягає стягненню з державне мито - 420 руб. 50 коп., що в гривневому еквіваленті становить 4624 гривень 70 копійок.

Згідно ч. 1 ст. 470 ЦПК України на підставі рішення іноземного суду та ухвали про надання дозволу на його примусове виконання, що набрала законної сили, суд видає виконавчий лист, який пред`являється для виконання в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст. ст. 462-468 ЦПК України, статтею 53 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, суд, -

УХВАЛИВ :

Клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу та виконання на території України рішення суду Лепельського району Витебської області від 03.03.2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та про визначення місця мешкання неповнолітньої дитини, в частині стягнення державного мита з ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати та звернути до виконання на території України рішення суду Лепельського району Витебської області від 03.03.2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та про визначення місця мешкання неповнолітньої дитини, в частині стягнення державного мита з ОСОБА_2 .

Надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення суду Лепельського району Витебської області від 03.03.2020 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 державного мита у розмірі 420,50 білоруських рублів, що за курсом Національного банку України станом на 05.10.2020 року складає суму - 4624 гривень 70 копійок.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Донецького апеляційного суду через Мар`їнський районний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.А. Сенаторов