ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року

м.Суми

Справа №584/703/18

Провадження № 22-ц/816/32/20

Сумськ ий ап еляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Орлова І.В.,

суддів: Левченко Т.А., Собини О.І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Путивльського районного суду Сумської області від 01 жовтня 2019 року (суддя Токарєв С.М., дата складення повного тексту рішення не зазначена) в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

24 травня 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 15183,19 гривень кредитної заборгованості. Позов мотивовано тим, що 24 грудня 2007 року з відповідачкою був укладений кредитний договір, за умовами якого вона отримала 1000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою 22,80 % річних на суму залишку заборгованості та кінцевим строком повернення кредитних коштів, який відповідає строку дії картки. Скориставшись кредитними коштами, позичальниця не виконала свої зобов`язання із вчасного повернення кредиту, внаслідок чого станом на 30 квітня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 15183,19 гривень, яка складається з 522,33 гривень боргу по кредиту, 9598,04 гривень боргу по процентам за користування кредитом, 4101,72 гривень пені і комісії, 250 гривень фіксованої частини штрафу та 711,10 гривень процентної складової штрафу, яку банк просить стягнути з відповідачки на свою користь.

Заочним рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 01 жовтня 2019 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 24 грудня 2007 року в розмірі 522,33 гривень та 60,62 гривень судового збору.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду в частині незадоволених вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позичальниця, підписавши Заяву, визнала факт укладення кредитного договору та погодилась з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на його виконання, зокрема, на погашення заборгованості, а тому відсутність підпису боржниці в Умовах та Правилах надання банківських послуг не свідчить про те, що відповідачка не була ознайомлена з ними. Умови кредитного договору позичальниця не оспорювала, згоду на укладення договору не відкликала. Позивач вважає, що суд помилково застосував до спірних правовідносин правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, так як в матеріалах справи відсутні обґрунтовані заперечення відповідачки проти позовних вимог. Відмовивши у стягненні відсотків по кредиту, місцевий суд допустив грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та поставив під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією.

Рішення суду в частині стягнення боргу по тілу кредиту та про відмову у стягненні пені, комісії та штрафу позивачем не оскаржується, а тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України у зазначеній частині в апеляційному порядку не переглядається.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 грудня 2007 року ОСОБА_1 підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, в якій виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку «Кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом 1000 гривень, базовою ставкою 1,9% на місяць за користування кредитом на залишок заборгованості та сплатою щомісячної комісії на рівні 1% (а.с. 8).

ОСОБА_1 погодилась з тим, що підписана нею Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Заявниця ознайомилась і погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Також у Заяві зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua, а ОСОБА_1 зобов`язується виконувати вимоги вказаних Умов та Правил, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Крім того, ОСОБА_1 24 грудня 2007 року підписала Довідку про умови кредитування з використанням Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка, зокрема, містить умови кредитування про базову процентну ставку на рівні 1,9 % на місяць з розрахунку 360 днів на залишок заборгованості; умови сплати комісії за користування кредитом на рівні 1% на залишок заборгованості, яка не погашена впродовж пільгового періоду; розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді), який становить 5 % від заборгованості, але не менше 100 гривень і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним. Крім того у довідці передбачені умови та порядок нарахування неустойки за невчасне погашення заборгованості у виді пені та штрафу (а.с. 9).

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який міститься в матеріалах справи, підпису ОСОБА_1 не містить.

Номер платіжної картки «Кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і термін її дії в Заяві позичальниці та Довідці про умови кредитування з використанням Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не зазначений, проте АТ КБ «Приватбанк» у позовній заяві вказав, що кінцевий термін повернення кредитних коштів відповідає строку дії кредитної картки. В суді першої інстанції позивачем надана довідка про видану 27 листопада 2007 року ОСОБА_1 кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до листопада 2011 року (а.с. 33, 34).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_1 боргу по процентам за користування кредитом, зазначених вище обставин щодо умов кредитного договору про розмір процентної ставки за користування кредитним лімітом (1,9% на місяць або 22,8% річних) та строку дії кредитного договору, який відповідає строку дії кредитної картки № НОМЕР_1 (до 30 листопада 2011 року), суд першої інстанції не врахував, помилково вважаючи, що умови укладеного між сторонами кредитного договору в частині плати за користування кредитом зафіксовані лише в Умовах та Правилах надання банківських послуг, які позичальниця не підписувала.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, ураховуючи те, що сторонами договору обумовлено строк кредитування, який відповідає строку дії кредитної картки № НОМЕР_1 , тому починаючи з 01 грудня 2011 року банк не мав права нараховувати позичальниці проценти за користування кредитними коштами. Умов щодо продовження (пролонгації) дії укладеного між сторонами кредитного договору на тих самих або інших умовах Заява позичальниці та Довідка про умови кредитування з використанням Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору від 24 грудня 2007 року не містять.

Додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, як правильно зазначив суд першої інстанції, не можуть бути взяті до уваги, оскільки позичальницею вони не підписані. Доказів на підтвердження того, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилась з ними, підписуючи Заяву, суду не надано. Про те, що ці умови на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови щодо продовження (пролонгації) строку дії кредитного договору, зокрема шляхом перевипуску кредитних карток, суду не доведено.

Отже, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, які знаходяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідачки, тому, як безпомилково вважав місцевий суд, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 24 грудня 2007 року шляхом підписання позичальницею Заяви.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № б/н від 24 грудня 2007 року, починаючи з 31 грудня 2007 року і станом на 30 листопада 2011 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість по процентам за користування кредитними коштами на загальну суму 314,16 гривень (а.с. 5-6).

Отже, загальна сума заборгованості по процентам за користування кредитом станом на 30 листопада 2011 року, яку банк має право стягнути з позичальниці, становить 314,16 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, для належного виконання зобов`язань необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

З урахуванням вказаних вище обставин та вимог закону апеляційний суд дійшов висновку про покладення обов`язку на відповідачку ОСОБА_1 повернути банку 314,16 гривень заборгованості по процентам за користування кредитними коштами згідно з умовами укладеного між сторонами 24 грудня 2007 року кредитного договору.

Подальше нарахування банком боргу по процентам за користування кредитом за період з 01 грудня 2011 року по 30 квітня 2018 року на загальну суму 9283,88 гривень (9598,04 - 314,16) умовами укладеного між сторонами 24 грудня 2007 року кредитного договору, строк дії якого завершився 30 листопада 2011 року, не передбачено. Додаткові угоди щодо продовження строку дії кредитного договору на тих самих або інших умовах ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» не укладали.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач не був позбавлений можливості надати суду першої інстанції докази, якими, на його думку, підтверджуються умови укладеного між сторонами кредитного договору щодо продовження дії умов укладеного 24 грудня 2007 року договору, проте доказів на підтвердження своїх вимог банк суду не надав.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення ( пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Отже, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про стягнення з відповідачки 9598,04 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом, яка утворилась станом на 30 квітня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову на суму 314,16 гривень за період з 31 грудня 2007 року по 30 листопада 2011 року.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України перерозподіл судових витрат має бути здійснено наступним чином. Позов задовольняється на 5,5 % від суми заявлених вимог (на 836,19 гривень з 15183,19 гривень). За рахунок відповідачки позивачу слід компенсувати 96,91 гривень за розгляд справи в суді першої інстанції (5,5% від 1762 гривні судового збору, який сплачений за подання позовної заяви) та 145,36 гривень за апеляційний перегляд (5,5% від 2643 гривень судового збору, який сплачений за подання апеляційної скарги). Таким чином, рішення місцевого суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні шляхом збільшення стягнутого з відповідачки на користь позивача судового з бору з 60,62 гривень до 96,91 гривень.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Скасувати заочне рішення Путивльського районного суду Сумської області від 01 жовтня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитом за Кредитним договором № б/н від 24 грудня 2007 року.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () заборгованість по процентам за користування кредитом за Кредитним договором № б/н від 24 грудня 2007 року за період з 31 грудня 2007 року по 30 листопада 2011 року у розмірі 314 (триста чотирнадцять) гривень 16 копійок.

Відмовити Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» у задоволені вимог про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитом за Кредитним договором № б/н від 24 грудня 2007 року у розмірі 9598 (дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто вісім) гривень 04 копійок за період з 01 грудня 2011 року по 30 квітня 2018 року.

Заочне рішення Путивльського районного суду Сумської області від 01 жовтня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 60 (шістдесят) гривень 62 копійок судового збору змінити, збільшивши цю суму до 96 (дев`яносто шість) гривень 91 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 145 (сто сорок п`ять) гривень 36 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Дата складення повного тексту постанови - 16 січня 2020 року.

Суддя-доповідач - І.В.Орлов

Судді: Т.А.Левченко

О.І.Собина