КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/135/2020 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
У Х В А Л А

14 січня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Ігнатченко Н.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2019 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованістьу розмірі 23 662,86 грн, що складається із: тіла кредиту - 15 809,58 грн, прострочки по тілу - 6 665,18 грн, відсотків за кредитом - 146,38 грн та комісії - 1 041,72 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600,00 грн.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, 12 грудня 2019 року відповідач звернувся з апеляційною скаргою із пропуском строків, встановлених статтею 354 ЦПК України, та без додержання вимог статті 356 ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги відмовлено. Апеляційну скаргу залишено без руху та встановлено строк десять днів з моменту отримання копії ухвали для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, сплати судового збору та усунення інших недоліків скарги.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху, суд встановив, що відповідач має право на поновлення строку на апеляційне оскарження у відповідності до положень частини другої статті 354 ЦПК України, проте такого клопотання в апеляційній скарзі заявлено не було й окрема заява про поновлення пропущеного строку не додавалась, а в силу диспозитивності цивільного судочинства суд не може самостійно поновити цей процесуальний строк.

ОСОБА_1 , будучи відповідачем (боржником) у справі, звернувся з апеляційною скаргою на рішення суду про задоволення позовних вимог банку щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, що у свою чергу не стосується його соціальних прав і гарантій як учасника бойових дій, відтак підстави для його звільнення від сплати судового збору згідно пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» відсутні.

При цьому відповідачем зазначено, що апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва, однак цей суд ліквідовано на підставі Указу Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017. Крім того, в апеляційній скарзі не зазначено повні анкетні дані ОСОБА_1 , а також помилково визначено, що відповідачем у справі є ПАТ «Альфа-Банк».

Із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що копію ухвали відповідач отримав 3 січня 2020 року за адресою, вказаною ним в апеляційній скарзі.

11 січня 2020 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій порушено питання про поновлення строку на апеляційне оскарження у зв`язку з тим, що в судовому засіданні 22 жовтня 2019 року було проголошено вступну і резолютивну частину оскаржуваного рішення суду, а його повний текст він отримав лише 13 листопада 2019 року, перебуваючи при цьому на стоматологічному лікуванні.

Згідно із вимогами статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Зважаючи, що наведені відповідачем обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та узгоджуються з процесуальними нормами закону, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин, тому він підлягає поновленню.

На виконання вимог ухвали від 26 грудня 2019 року до апеляційного суду також надійшла нова редакція апеляційної скарги відповідача, в якій останній знову порушує питання про звільнення від сплати судового збору у зв`язку з тим, що він є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 23 квітня 2018 року, а тому на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справ, пов`язаних з порушенням його прав в усіх судових інстанціях. Як на підставу своїх вимог посилається на постанову Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 572/2088/17 (провадження № 61-12842св18).

Відповідно пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Серед них немає права на звернення до суду зі звільненням від сплати судового збору з вимогами апеляційної скарги, подібними до тих, з якими відповідач звернувся у цій справі.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 9 жовтня 2019 року в справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19) та неодноразово застосована Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в ухвалах від 11 листопада 2019 року в справі № 760/17314/17, від 21 листопада 2019 року в справі № 461/7915/16-ц, від 12 грудня 2019 року в справі № 522/12770/17, від 19 грудня 2019 року в справі № 760/17314/17 та від 26 грудня 2019 року в справі № 591/7330/18.

Виходячи з телеологічного (цільового), логічного й системного тлумачення положень статей 402-403 ЦПК України, статей 13, 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якими визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над висновками Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, у тому числі які містяться в постанові від 27 червня 2018 року у справі № 572/2088/17 (провадження № 61-12842св18).

Отже, під час вирішення питання про звільнення від сплати судового збору суди мають враховувати правову позицію саме Великої Палати Верховного Суду в силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України.

В рішенні у справі «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення у справі «Шишков проти Росії» від 20 лютого 2014 року).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , будучи відповідачем (боржником) у справі, звернувся з апеляційною скаргою на рішення суду про задоволення позовних вимог банку щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, що у свою чергу не стосується його соціальних прав і гарантій як учасника бойових дій.

При цьому в апеляційній скарзі відповідач не клопотав про звільнення його від сплати судового збору через майновий стан, оскільки вважає, що на підставі закону не повинен його сплачувати. Цією підставою визначає свій правовий статус учасника бойових дій, який він набув 23 квітня 2018 року та з яким закон пов`язує звільнення від сплати судового збору у всіх випадках звернення до суду за захистом свого права.

Втім вимог про порушення його прав, передбачених статтями 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідач не заявив та апеляційну скаргу цим не обгрунтовував, він лише зазначав, що під час особливого періоду йому як військовослужбовцю (а не як учаснику бойових дій) не нараховуються штрафні санкції та пеня за невиконання зобов`язань перед банком, а також відсотки за користування кредитом відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей».

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що підстави для звільнення відповідача від сплати судового збору за подання даної апеляційної скарги відсутні, а тому ним без поважних причин не сплачено судовий збір у встановленому судом порядку і розмірі.

Апеляційний суд також враховує, що відповідачу необхідно було надати належним чином оформлену редакцію апеляційної скарги, зокрема із вірним зазначенням найменуванням суду, до якого подається ця скарга, а також процесуального статусу кожної із сторін спору.

Однак ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали суду подав нову (уточнену) редакцію апеляційної скарги, в якій повторно помилково зазначив, що скарга подається до «Київського апеляційного суду міста Києва», він є позивачем, а ПАТ «Альфа-Банк» - відповідачем у межах даної справи.

У дійсності ж вказана справа підлягає апеляційному перегляду Київським апеляційним судом, юрисдикція якого поширюється на м. Київ та Київську область, з позовом звернувся ПАТ «Альфа-Банк» (позикодавець, кредитор) до ОСОБА_1 (позичальника, боржника) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 123 ЦПК України).

У відповідності до частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 357 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається скаржнику.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвизнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

З урахуванням наведеного, оскільки у визначений судом строк недоліки апеляційної скарги не виправлені у повному обсязі, а саме не сплачено судовий збір та не усунуто інші недоліки скарги, відповідно до вимог статей 185, 357 ЦПК України апеляційна скарга вважається неподаною та повертається особі, яка її подала.

Разом з тим право відповідача на апеляційний перегляд справи не порушено, оскільки він не позбавлений права або можливості звернутися до апеляційного суду з апеляційного скаргою повторно на підставі частини восьмої статті 185 ЦПК України якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 185, 357 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2019 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості вважати неподаною та повернути відповідачу.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення апеляційної скарги.

Надіслати відповідачу копію ухвали разом з апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами, якщо такі подавалися. Копію апеляційної скарги залишити у справі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Суддя Н.В. Ігнатченко