судді Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Усика Г. І.
за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року у складі колегії суддів: Савченка С. І., Мережко М. В., Кашперської Т. Ц. у справі за позовом Акціонерного товариства «CGMCzech a.s.» (далі - АТ «CGMCzech a.s.», товариство) до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мінюкова-Кручина Т. П., про визнання правочину недійсним та витребування нерухомого майна.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року у задоволенні позову АТ «CGM Czech a.s.» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мінюкова-

Кручина Т. П., про визнання правочину недійсним та витребування нерухомого майна відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири, вчинений від імені товариства його представником ОСОБА_6 у межах повноважень, на підставі належно оформленої довіреності за відсутності належних, допустимих та достатніх доказів її недійсності, та за відсутності належних доказів вчинення договору під час процедури банкрутства товариства.

ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_5 помер.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року до участі у справі залучено правонаступника померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_3 .

Постановою Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року апеляційну скаргу АТ«CGM Czech a.s.» задоволено частково. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позов АТ «CGM Czech a.s.» задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 31 жовтня 2014 року між АТ «CGM Czech a.s.» та ОСОБА_4 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_5 права власності на квартиру АДРЕСА_1 від 29 грудня 2015 року, індексний номер 27669196, здійснену на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 225, виданого 29 грудня 2015 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бурлак О. В.

Витребувано з володіння ОСОБА_3 , яка є правонаступником

ОСОБА_5 , у власність АТ «CGM Czech a.s.»квартиру АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 31 жовтня 2014 року є недійсним, оскільки укладений ОСОБА_6 від імені позивача за відсутності відповідних повноважень та вільного волевиявлення позивача на відчуження квартири, а також під час дії мораторіюна продаж майна підприємства, накладеного у зв`язку з проведенням процедури банкрутства товариства.

Постановою Верховного Суду від 06 листопада 2019 року касаційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року залишено без змін.

У грудні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якій вона просила скасувати постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року та залишити в силі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що залучаючи до участі у справі ОСОБА_3 , як правонаступника померлого ОСОБА_5 у спірних правовідносинах, апеляційний суд залишив поза увагою, що квартира АДРЕСА_1 була набута померлим ОСОБА_5 у шлюбі з нею, а тому на неї поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя на зазначене нерухоме майно, а отже в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_3 могла успадкувати лише 1/2 частку спірної квартири, тоді як інша 1/2 частка є власністю ОСОБА_1 . Крім права на частку у спільній сумісній власності на квартиру, ОСОБА_1 , як непрацездатна вдова спадкодавця, яка проживала разом з ним на час відкриття спадщини, у встановленому законом порядку успадкувала також обов'язкову частку у спадщині, що становить 1/4 частку спірної квартири. За наведених обставин, суд апеляційної інстанції помилково не залучив до участі у справі ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_5 та співвласника спірного нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , а тому постанова Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року є такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає обов`язковому скасуванню.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року,касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «CGMCzech a.s.» до

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мінюкова-Кручина Т. П., про визнання правочину недійсним та витребування нерухомого майна закрито.

Закриваючи касаційне провадження у зазначеній справі, колегія суддів виходила з того, що за правилами частини четвертої статті 389 ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року),особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, має право подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою.

Законом України № 460-IX від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон України № 460-IXвід 15 січня 2020 року) перше речення частини четвертої статті 389 ЦПК України доповнено словами «крім випадку, коли судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції».

Отже, на думку колегії суддів, до внесення змін до частини четвертої статті 389 ЦПК України згідно із ЗакономУкраїни № 460-IXвід 15 січня 2020 року, особа, яка не брала участь у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, могла оскаржити судове рішення виключно після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою.

Оскільки ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто під час розгляду справи у суді першої інстанції, суд першої інстанції мав вчинити передбачені процесуальним законом дії із залучення до участі у справі його правонаступників. Невчинення судом першої інстанції зазначених дій, та розгляд справи по суті, предметом у якій були, у тому числі вимоги про витребування майна у померлого ОСОБА_5 та скасування рішення про державну реєстрацію за ним права власності на спірне нерухоме майно, свідчить про те, суд першої інстанції вирішував питання про права та інтереси особи, яка вважає себе правонаступником померлого відповідача, але не була залучена до участі у справі.

Урахувавши наведене, а також те, що ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у справі у судах попередніх інстанцій, не реалізувала своє право на апеляційне оскарження рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 вересня

2018 року, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що вона не може бути суб`єктом подання касаційної скарги на рішення суду апеляційної інстанції, а тому касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року, яка подана з порушенням вимог частини четвертої статті 389 ЦПК України, у редакції, що діяла на час подання касаційної скарги, відкрито помилково.

Крім того, Верховний Суд вказав на зловживання ОСОБА_1 своїми процесуальними правами з огляду на те, що вона, як дружина померлого

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , будучи достовірно обізнаною про його смерть, не вчинила жодних дії щодо повідомлення про зазначене суд першої інстанції у провадженні якого перебувала справа, не подавала заяву про вступ її у зазначену справу як правонаступника померлого, і не зверталася до нотаріуса з приводу прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 та оформлення права власності на спадкове майно, що унеможливило своєчасне встановлення судами попередніх інстанційфакту смерті ОСОБА_5 , та встановлення кола його спадкоємців з метою залучення їх до участі у справі.

Зважаючи на не дотримання заявником порядку звернення з касаційною скаргою, передбаченого частиною четвертою статті 389 ЦПК України, у редакції, що була чинною на час подання касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у зазначеній справі.

З такими висновками Верховного Суду не погоджуюся, у зв`язку з чим відповідно до частини третьої статті 35 ЦПК України викладаю окрему думку.

Вважаю, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягала розгляду по суті, з наступних підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 389 ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року,особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, має право подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою.

Усуваючи неоднакове застосування судами зазначеної процесуальної норми у тому випадку, коли судом першої інстанції не вирішувалися питання про права та обов`язки особи, яка не брала участь у справі, законодавець Законом України

№ 460-IX від 15 січня 2020 року доповнив перше речення частини четвертої статті 389 ЦПК України словами «крім випадку, коли судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції».

На мою думку, зазначена процесуальна норма, у редакції чинній до внесення зазначених змін, не позбавляла особу, яка не брала участі у справі, якщо суд першої інстанції не вирішував питання про її права та обов`язки, оскаржити безпосередньо до суду касаційної інстанції рішення апеляційного суду, який вирішив питання про її права та обов`язки, а внесеними змінами до частини четвертої статті 389 ЦПК України, законодавець лише удосконалив зазначену процесуальну норму, виклавши її у редакції, що є більш зрозумілою у застосуванні.

Щодо права особи, яка не брала участі у справі оскаржити судове рішення, якщо суд вирішив питання про її права та обов`язки.

За змістом частини четвертої статті 389 ЦПК України, право подати касаційну скаргу на рішення суду апеляційної інстанції має особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, тобто лише на те судове рішення, яким безпосередньо встановлені, змінені або припинені права та обов`язки цієї особи.

Особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Таким чином, визначальним при розгляді касаційної скарги, поданої такою особою, є з`ясування обставини, чи вирішено оскаржуваним судовим рішенням питання про її права та обов`язки.

Зі змісту резолютивної частини рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року убачається, що зазначеним судовим рішенням безпосередньо не були вирішені питання про права та обов`язки ОСОБА_5 , та відповідно заявника, як його правонаступника, а отже у ОСОБА_1 , не було правових підстав для оскарження зазначеного судового рішення, оскільки у разі подання такої апеляційної скарги передбачуваним було прийняття апеляційним судом судового рішення про її повернення заявнику.

Натомість, оскільки саме апеляційний суд ухвалив рішення про вилучення у ОСОБА_3 , як правонаступника ОСОБА_5 , квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку у порядку спільної сумісної власності подружжя та у порядку спадкування обов`язкової частки після смерті спадкодавця має ОСОБА_1 , виходячи з аргументів наведених у касаційній скарзі, зазначені обставини підлягали перевірці та вирішенню при розгляді її касаційної скарги по суті.

Крім того, за відсутності відомостей про те, що ОСОБА_1 достовірно було відомо про розгляд справи щодо померлого ОСОБА_5 у судах попередніх інстанцій, передчасним є висновок суду касаційної інстанції про зловживання нею своїми процесуальними правами.

Узагальнюючи наведене, вважаю помилковим висновок суду касаційної інстанції про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Суддя: Г. І. Усик