У х в а л а

03 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 183/1850/19

провадження № 61-1881ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обґрунтувавши позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного договору від 14 червня 2011 року між банком надав ОСОБА_1 , останній отримав кредит у розмірі 7 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

АТ КБ «Приватбанк» вказував, що ОСОБА_1 не заперечувала, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис у заяві ОСОБА_1 .

Крім того, АТ КБ «Приватбанк» зазначав, що виконав свої зобов`язання щодо видачі кредитних коштів, надавши ОСОБА_1 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, що передбачені кредитним договором, та в межах установленого кредитного ліміту, вона порушила умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, у зв`язку з чим, станом на 12 березня 2019 рок, у ОСОБА_1 виникла заборгованість у розмірі 12 142 грн 06 коп., із яких: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 035 грн 75 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 5951 грн 93 коп.; заборгованості за пенею та комісією у розмірі 1 100 грн; штраф (фіксована частина)у розмірі 500 грн; штраф (процентна складова) у розмірі 554 грн 38 коп.

Враховуючи викладене, АТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь банку суму заборгованості у розмірі 12 142 грн 06 коп. та вирішити питання розподілу судового збору.

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2019 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 4 035 грн 75 коп. В іншій частині позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2019 року скасовано. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості у розмірі 4 035 грн 75 коп. В іншій частині позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У січні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог банку.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був установлений у розмірі 2 102 грн.

Ціна позову у цій справі становить 12 142 грн 06 коп., яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200), тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Крім того, перевіривши доводи скарги, суд вважає, що наведені заявником обставини не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого рішення у малозначній справі може бути предметом касаційного перегляду.

Так, у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Посилання заявника на те, що суди при розгляді справи не врахували правові висновки ВС, як на наявність підстави, передбаченої підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, а саме: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, Верховний Суд вважає необґрунтованим, оскільки зі змісту оскаржуваних рішень не вбачається, що при їх ухваленні суди відступили від указаних висновків.

Вищевикладене свідчить про те, що посилання АТ КБ «ПриватБанк» на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, є необґрунтованими.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Осіян