КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №761/162/19 Головуючий у І інстанції - Мальцева Д.О.
№22-ц/824/713/2020 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Сушко Л.П., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Покраси В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Київ від 13 червня 2019 року у справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Груп Фактор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

03.04.2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Груп Фактор» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на те, що 25.07.2007 року між ПАТ «Банк» «Національні інвестиції» та Відповідачем було укладено Кредитний договір № 519-07, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Відповідачу кредитну лінію з лімітом кредитування у сумі 75000,00 доларів США на строк з 25.07.2007 року по 24.07.2012 рік під 15,5% річних, а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки.

25.07.2014 року між Банком та Відповідачем було укладено Додаткову угоду №2 до Кредитного договору №51119-07 від 25.07.2007 року.

ТОВ «Фінансова компанія «Груп Фактор» на підставі Договору №519-07/0118 від 26.01.2018 про відступлення права вимоги, укладеного між Позивачем та ПАТ «Банк «Національні Інвестиції», набуло право вимоги за Кредитним договором №519-07 від 25.07.2007 року укладеним між Банком та ОСОБА_1 у розмірі 291363,56 грн., з яких 7570,70 доларів США за тілом кредиту та 2565,36 доларів США процентів за користування ним.

Листами №05/70 та №05/71 від 26.02.2018 року Банк повідомив Відповідача про відступлення права вимоги за Кредитним договором.

Крім цього, з метою досудового врегулювання спору, Позивач звернувся до Відповідача з письмовою вимогою про усунення порушень основного зобов`язання за Кредитним договором, в якій вимагав сплатити прострочену заборгованість у розмірі 291363,56 грн. Вимога була отримана Відповідачем 10.02.2018 року, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та була залишена без уваги.

Оскільки кредитна заборгованість відповідача не погашена, позивач просив стягнути її в судовому порядку у Національній валюті в розмірі 291363,56 грн. (за курсом НБУ 2874.5248 за заборгованість в розмірі 7570,70 доларів США за тілом кредиту та 2565,36 доларів США процентів), а також судові витрати в розмірі 4370,45 грн.

У заяві від 13.06.2019 року позивач зменшив розмір позовних вимог і просив стягнути лише заборгованість по тілу кредиту в розмірі 7570,70 доларів США, що еквівалентно 217621,65 грн. та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Київ від 13 червня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Груп Фактор» заборгованість за кредитним договором № 519-07 від 25.07.2007 року у розмірі 217621,65 грн. за тілом кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Груп Фактор» судові витрати у розмірі 4370,45 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати і в задоволенні позову відмовити в зв`язку з порушеням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу мотивував тим, що суд не застосував офіційний курс долара США на день ухвалення рішення, який був меншим, а саме 2640,40 за 100 доларів США., ніж застосовано судом, неправильно розподілив судові витрати.

Вказує також, що кредитинй договір передбачає внесення щомісячних платежів. Позивач не надав до суду належного розрахунку заборгованості, з якого б можна було встановити заборгованість за кожним із платежів окремо, а суд цих розрахунків не перевірив в зв`язку з чим не застосував позовну давність.

При цьому в мотивувальній частині рішення, суд безпідставно встановив заборгованість за процентами, вимоги про стягнення яких позивач не просив, а суд не розглядав, тому позивач просив її виключити з мотивувальної частини рішення.

У відзиві позивач посилається на те, що рішення суду є законним і обгрунтованим.

У відзиві позивач посилався на те, що рішення є законним і обгрунтованим, оскільки при пред`явленні позову було визначено грошовий еквівалент розміру заборгованості відповідача у гривнях відповідно до доллара США, станом на дату укладення договору про відступдення права вимоги. Саме в умовах вказаного правочину та додатках до нього, обумовлювався курс за яким має бути розрахована заборгованість відповідача, тобто на день платежу.

Строки позовної давності не порушені, розрахунок тіла кредиту проведений відповідно до виписки по особовому рахунку для обліку наданого кредиту станом на 20 січня 2016 року, відповідно до якого несплачений залишок кредиту.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.07.2007 року між ПАТ «Банк «Національні інвестиції» та Відповідачем було укладено Кредитний договір № 519-07, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Відповідачу кредитну лінію з лімітом кредитування у сумі 75000,00 доларів США на строк з 25.07.2007 року по 24.07.2012 рік під 15,5% річних, а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки.

25.07.2014 року між Банком та Відповідачем було укладено Додаткову угоду № 2 до Кредитного договору №51119-07 від 25.07.2007 року.

ТОВ «Фінансова компанія «Груп Фактор» на підставі Договору №519-07/0118 від 26.01.2018 про відступлення права вимоги, укладеного між Позивачем та ПАТ «Банк «Національні Інвестиції», набуло право вимоги за Кредитним договором №519-07 від 25.07.2007 року укладеним між Банком та ОСОБА_1 у розмірі 291363,56 грн., з яких 7570,70 доларів США за тілом кредлиту та 2565,36 доларів США процентів.

26.01.2018 року, у відповідності до положень ч. 2 ст. 516 ЦК України, Банк, належним чином, у письмовій формі повідомив Відповідача листом №05/70 від 26.01.2018 року про відступлення права вимоги за кредитним договором.

На момент укладення договору відступлення заборгованість відповідача за кредитним договором складала 10136,56 доларів США, з яких 7570,70 доларів США за тілом кредиту та 2565,36 доларів США процентів, що станом на 26.01.2018 року за офіційним курсом НБУ становить 291363,56 грн.

Оскільки заборгованість відповідачем не погашена, суд позов задовольнив.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону, проте частково виходячи з наступного.

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходить права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, при відступленні права вимоги не відбулося припинення або заміна зобов`язання, а змінився лише кредитор у відповідному зобов`язанні.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Стаття 524 ЦК України передбачає, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України-гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як вбачається з матеріалів справи 25.07.2007 року між ПАТ «Банк» «Національні інвестиції» та Відповідачем було укладено Кредитний договір № 519-07, згідно умов якого Банк надав Відповідачу кредитну лінію з лімітом кредитування у сумі 75000,00 доларів США на строк з 25.07.2007 року по 24.07.2012 рік під 15,5% річних, а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки.

25.07.2014 року між Банком та Відповідачем було укладено Додаткову угоду № 2 до Кредитного договору №51119-07 від 25.07.2007 року, пунктом 2.4 якої строк повернення кредиту пролонгований до 20 січня 2016 року.

ТОВ «Фінансова компанія «Груп Фактор» на підставі Договору №519-07/0118 від 26.01.2018 про відступлення права вимоги, укладеного між Позивачем та ПАТ «Банк «Національні Інвестиції», набуло право вимоги за Кредитним договором №519-07 від 25.07.2007 року укладеним між Банком та ОСОБА_1 , в тому числі у розмірі 7570,70 доларів США за тілом кредиту.

Указаний розмір заборгованості підтверджується банківською випискою розрахунку заборгованості і у встановленому законодавством порядку відповідачем цей розмір не спростований.

За таких обставин вказана сума заборгованості має бути стягнута з відповідача на користь позивача відповідно до заявленої ним вимоги у національній валюті, проте стягуючи її розмір, суд першої інстанції не врахував положення п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», яким роз`яснено, що при поданні позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, установленим НБУ на день ухвалення рішення.

Оскільки на день ухвалення рішення курс НБУ складає 23,9677 грн. за доллар США, належною сумою до стягнення є 7570,70 доларів США, а отже необхідно стягнути заборгованість у національній валюті в розмірі 181 452,26 грн.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як позивач підтримував у суді лише вимогу про стягнення заборгованості в розмірі 7570,70 доларів США, що еквівалентно 181 452,26 грн. судовий збір буде складати 2721,78 (ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив 6555,67 грн.

Таким чином в цій частині апеляційна скарга підлягає задоволенню з ухваленням нового судового рішення про відмову в стягнненя судового збору з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Груп Фактор».

Також, враховуючи, що вимоги про стягнення заборгованості за процентами судом не розглядались, суд безпідставно встановив їх розмір, оскільки ці обставини не відносяться до предмету судового розгляду, проте вимога про виключення з мотивувальної частини рішення суду першої інстнції задоволенню не підлягають, оскільки рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

В частині застосування строків позовної давності доводи апеляційної скарги не заслуховують на увагу, оскільки до даних правовідносин ст. 257 ЦК України строк позовної давності встановлений у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки основний строк зобов`язань кредитного договору пунктами 2.2, 2.4 Додаткової угоди до нього (а.с. 100) був пролонгований відповідно до суми ліміту заборгованості за кредитною лінією в розмірі 9200,50 доларів США, до 16 січня 2016 року, а позов поданий 03.04.2018 року, в зв`язку з чим вимоги пред`явлені в межах, встановленого законом трирічного строку.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягненням з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Груп Фактор» заборгованості за договором №519-07 від 25.07.2007 року у розмірі 7570,7 долларів США по курсу Національного Банку України на день ухвалення рішення , що становить 181 452,26 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2019 року скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Груп Фактор» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Груп Фактор»заборгованість за договором №519-07 від 25.07.2007 року у розмірі 181 452,26 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 14 січня 2020 року

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Л.П. Сушко

Я.С. Мельник