Постанова

Іменем України

(додаткова)

09 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 730/556/17

провадження № 61-2057св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_3 ,

треті особа: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 про прийняття додаткової постанови у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про витребування майна із чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсним в частині покупця біржової угоди купівлі-продажу транспортного засобу та визнання права власності на автомобіль,

ВСТАНОВИВ:

Провадження у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Борзнянського районного суду Чернігівської області з позовом до ОСОБА_2 та просив витребувати у відповідача належний йому автомобіль VOLKSWAGENT4, 2001 року випуску, двигун № НОМЕР_1 .

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Борзнянського районного суду Чернігівської області із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив: визнати недійсною в частині покупця біржову угоду купівлі-продажу транспортного засобу, реєстраційний номер 417500, укладену 12 липня 2008 року на Товарній біржі «Столична» між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , і перевести права та обов`язки покупця за цією угодою на нього; визнати за ним право власності на автомобіль VOLKSWAGEN T4, 2001 року випуску, двигун № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , шляхом визнання його покупцем за біржовою угодою купівлі-продажу транспортного засобу, реєстраційний номер 417500, від 12 липня 2008 року.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Витребувано у ОСОБА_2 належний ОСОБА_1 автомобіль марки VOLKSWAGEN Т4 2001 року випуску, № кузова НОМЕР_3 , та повернуто його ОСОБА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2018 року скасовано, відмовлено у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та задоволено зустрічний позов ОСОБА_2 .

Визнано недійсною в частині покупця біржову угоду купівлі-продажу транспортного засобу, реєстраційний №417500, укладену 12 липня 2008 року на Товарній біржі «Столична» ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та переведено права та обов`язки покупця за цією угодою на ОСОБА_2 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову Чернігівського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року та залишити в силі рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2018 року.

Постановою Верховного Суду від 22 квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Постанову Чернігівського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року скасовано, залишено в силі рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2018 року.

Короткий зміст заяви про прийняття додаткової постанови та її обґрунтування

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із заявою про прийняття додаткової постанови.

В обґрунтування заяви зазначив, що у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року суд касаційної інстанції не вирішив питання про розподіл судових витрат, зокрема, щодо стягнення з відповідача на його користь 8 274, 89 грн судового збору, які були примусово стягнуті з нього Борзнянським відділом державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції під час виконання постанови Чернігівського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року у цій справі, 827, 49 грн виконавчого збору, судового збору, сплаченого ним при поданні касаційної скарги у розмірі 3 338 грн, а також витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 960 грн.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи заяви про прийняття додаткової постанови, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пункт 4 частини першої статті 416 ЦПК України встановлює, що резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції включає, зокрема, висновок щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Судом встановлено, що за подання до Верховного Суду касаційної скарги на постанову Чернігівського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 3 338, 00 грн, що підтверджується квитанцією № 92 від 18 січня 2019 року.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Чернігівського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року скасовано, залишено в силі рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2018 року.

Разом з тим, питання щодо відшкодування судових витрат, понесених ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, не вирішено.

Оскільки судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений при поданні касаційної скарги, у розмірі 3 338, 00 грн.

Заява ОСОБА_1 в частині стягнення на його користь з ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 960 грн підлягає залишенню без розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14- 382цс19).

До касаційної скарги ОСОБА_1 не долучив розрахунок понесених витрат на професійну правничу допомогу та не надав його впродовж усього касаційного провадження, також у касаційній скарзі не просив стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу.

Станом на час прийняття Верховним Судом постанови у цій справі у матеріалах були відсутні докази на підтвердження понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу.

Вже після прийняття постанови у цій справі і після закінчення п`ятиденного строку, передбаченого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій, зокрема, просив стягнути з ОСОБА_2 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу.

Таким чином, ОСОБА_1 пропустив строк для подання доказів на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу. При цьому у заяві про ухвалення додаткового рішення він не просив поновити пропущений процесуальний строк та не вказав про поважність причин його пропуску.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що в частині вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 960 грн заяву ОСОБА_1 необхідно залишити без розгляду.

Також не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору у розмірі 827, 49 грн, оскільки виконавчий збір не входить до судових витрат та його стягнення проводиться державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, воно регламентоване положеннями Закону України «Про виконавче провадження», а не ЦПК України.

Питання щодо стягнення на користь заявника з ОСОБА_2 8 274, 89 грн судового збору, який був стягнутий з нього Борзнянським відділом державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на виконання постанови Чернігівського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року, яка була скасована судом касаційної інстанції, вирішується в порядку, передбаченому статтею 444 ЦПК України, шляхом повороту виконання судового рішення, та не може бути вирішене судом на підставі статті 270 ЦПК України.

Керуючись статтями 141, 270, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про прийняття додаткової постанови задовольнити частково.

Прийняти додаткову постанову щодо розподілу судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про витребування майна із чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсним в частині покупця біржової угоди купівлі-продажу транспортного засобу та визнання права власності на автомобіль.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 3 338, 00 грн.

Заяву ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишити без розгляду.

У задоволенні заяви в іншій частині відмовити.

Додаткова постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов