Провадження № 2/522/6581/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Лисенко А.О..,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:

До суду 12.10.2020 року надійшов позов ОСОБА_1 , пред`явлений до ОСОБА_2 , за яким просила стягнути із відповідача на її користь нанесену матеріальну шкоду у розмірі 9 608,08 грн..

Згідно обґрунтувань позову, вказала, що 10 червня 2020 року о 18 год. 25 хв. в м. Одеса по вул. М`ясоїдівська, 46, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Subaru Impreza», д.н.з. НОМЕР_1 , не виконала вимогу п.5.16 ПДР» напрямок руху по смугах», не витримала безпечного бокового інтервалу , чим скоїла зіткнення з ТЗ « Toyota Corola» д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , чим порушила вимоги п.8.4, 13.1 ПДР , унаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

10 липня 2020 року Малиновським районним судом м. Одеси ОСОБА_2 була визнана винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Посилалась на те, що унаслідок ДТП її транспортний засіб зазнав пошкоджень та потребує відновлювального ремонту,

Згідно висновку ПрАТ «СК «Альфа Страхування» про визначення вартості матеріального збитку заподіяно власнику автомобіля « Toyota Corola» д.н. НОМЕР_2 , що належить позивачці ,вартість відновлюваного ремонту складає 22 410 грн., та з яких сплачено ПрАТ «СК «Альфа Страхування» позивачу 12 801,92 грн.

Таким чином позивач вважає, що є підстави для стягнення з відповідача як винуватця ДТП суми в розмірі 9 608, 08 грн.

Ухвалою суду від 23.10.2020 року провадження у справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження із призначенням судового засідання на 23.11.2019 року.

У зв`язку з знаходженням судді 23.11.2020р. на лікарняному судове засідання відкладено на 14.12.2020 року.

У судове засідання призначене на 14.12.2020 року позивач не з`явилася, надави суду заяву в позові щодо розгляду справи за її відсутністю.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явилася, 11.11.2020 року на адресу суду надійшов від неї відзив на позов, яким вона просила відмовити у його задоволенні , вважаючи, що обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового ліміту покладається саме на страхову компанію, тобто ПрАТ «СК «Альфа Страхування» згідно полісу від 04.12.2019р. що діє по 03.12.2020р., де і була застрахована її цивільно-правова відповідальність в межах ліміту 130 000 грн., розмір франшизи 0 грн. також відповідачка просить розглянути справу у її відсутність.

У відповідності до ч.1,3 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на належне сповіщення сторін про розгляд справи, на заявлені сторонами клопотання, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 24.12.2020 року.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 10 червня 2020 року о 18 год. 25 хв. в м. Одеса по вул. М`ясоїдівська, 46, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Subaru Impreza», д.н.з. НОМЕР_1 , не виконала вимогу п.5.16 ПДР» напрямок руху по смугах», не витримала безпечного бокового інтервалу , чим скоїла зіткнення з ТЗ « Toyota Corola» д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , чим порушила вимоги п.8.4, 13.1 ПДР , унаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

10 липня 2020 року Малиновським районним судом м. Одеси ОСОБА_2 була визнана винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у розмірі 340 грн. (а.с.8).

Власником автомобіля марки « Toyota Corola» д.н. НОМЕР_2 згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 є ОСОБА_1 (а.с.7).

Цивільно-правова відповідальність власника а/м марки Subaru Impreza», д.н.з. НОМЕР_1 ,, яким керувала ОСОБА_2 , застрахована в ПрАТ «СК «Альфа Страхування» згідно полісу АО/ 4756458 від 04.12.2019р. обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів що діє по 03.12.2020р., в межах ліміту майнової шкоди 130 000 грн.

Позивачка звернулася до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування .

Як вбачається з позову, згідно оцінки вартості відновлювального ремонту автомобіля марки ТЗ « Toyota Corola» д.н. НОМЕР_2 вартість відновлюючого ремонту пошкодженого в ДТП складає 22 410 гривень 00 копійки (а.с.120-139).

Згідно повідомлення про отримання переказу від ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та квитанції від 04.08.2020 року позивачці перераховано страхове відшкодування у розмірі 12 801, 92 грн. (а.с.16-17).

Факт отримання страхового відшкодування позивач підтвердила у своїй позовній заяві.

Вирішуючи спір суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 2 ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно з ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Види обов`язкового страхування визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них згідно п. 9 ч. 1 вказаної статті відноситься страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV).

Статтею 3 Закону № 1961-IV передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 Закону № 1961-IV, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (п.9.1 ст.9 Закону № 1961-IV).

Страхові виплати згідно п. 9.4. тієї ж статті, за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

За п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже за змістом статей 9, 22-28, 35 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092.

На думку суду, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у її страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності

Аналогічна правова позиція наведена 04 липня 2018 року у Постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Цивільно-правова відповідальність власника а/м ТЗ « Toyota Corola» д.н. НОМЕР_2 , яким керувала відповідач , застрахована в ПрАТ «СК «Альфа Страхування» .

Згідно вказаного полісу ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну встановлений у розмірі 130 000 (сто тридцять) гривень.

Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Всі витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом повинні бути включені до страхового відшкодування.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається саме на страховика, проте оскільки позивачка отримала частину суми відповідного страхового відшкодування від страхової компанії відповідача та жодним чином не висловила свою не згоду із отриманою сумою страхового відшкодування, суд вбачає, що остання з нею погодилась.

Окрім того, оскільки ліміт за договором Цивільно-правової перед третіми особами за шкоду, спричинену у наслідок ДТП, не перевищує розмір завданої позивачці шкоди про відшкодування яких нею заявлено до суду, суд погоджується з доводами відповідача та вважає, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем у даній справі та підстав для відшкодування нею як винною особою позивачці завданих збитків немає, та не є в такому випадку належним відповідачем.

Таким чином, із огляду на викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог до ОСОБА_2 у частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 9608,08 грн. та відмовляє в їх задоволенні.

Згідно положень ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема відносяться витрати на професійну правничу допомогу.

Зважаючи на те, що суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, тому також і не підлягають задоволенню вимога про стягнення і. судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст. ст. 12, 32, 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постановою Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 133, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди внаслідок ДТП -відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 24.12.2020 року

Суддя Л.В. Домусчі