П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2020 року м. Київ

Справа № 754/12510/17

Провадження: № 22-ц/824/2323/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Коротенко Євгенії Олександрівни в інтересах ОСОБА_1

на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року, постановлену під головуванням судді Панченко О.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання майна приватною власністю,

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом.

21 листопада 2019 року ОСОБА_2 подано клопотання про зупинення провадження у справі, яке обґрунтоване тим, що в провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 754/7089/18 за його позовом до ОСОБА_1 , ТОВ « Житло-Капітал» про визнання недійсною угоди про розірвання договору про участь у фонді фінансування будівництва. Вказував, що у справі № 754/7089/18 не ухвалене судове рішення щодо визнання права спільної сумісної власності на кошти, внесені позивачем ОСОБА_1 06.02.2016 року на рахунок ТОВ «Житло-капітал» за договором № 45-0502/2016-3 про участь у фонді будівництва квартири АДРЕСА_1 , що унеможливлює ухвалення судового рішення у справі про поділ майна подружжя та є підставою для зупинення провадження.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року клопотання ОСОБА_2 про зупинення розгляду справи задоволено.

Зупинено провадження у цивільній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі, яка перебуває у провадженні Деснянського районного суду м. Києва № 754/7089/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ТОВ «ФК «Житло-капітал» про визнання недійсною угоди про розірвання договору про участь у фонді фінансування будівництва.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Коротенко Є.О. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що предметом спору у цивільній справі № 754/12510/17 є поділ майна подружжя, зокрема, трьох квартир та часток у статутному капіталі ТОВ «Календула» разом із дивідендами та доходами, в той час, коли у справі № 754/7089/18 предметом спору є визнання права спільної сумісної власності на кошти, визнання угоди про розірвання договору про участь у фонді фінансування будівництва недійсною та як наслідок стягнення коштів. Тобто, на її думку, відсутня пряма залежність вирішення однієї справи від іншої, а тому відсутні підстави для зупинення провадження у справі № 754/12510/17. Окрім того, зазначила, що ОСОБА_2 мав право на звернення до суду із зустрічним позовом, однак таких дій не вчинив.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 6 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду необхідно у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у вказаній справі. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для такої справи.

Визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли у іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Окрім того, слід відмітити, що межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом в постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 645/331/17 (провадження № 61-3429зпв18) та від 20 червня 2018 року (провадження № 61-19434св18).

Суд першої інстанції, зупиняючи провадження у справі, виходив із того, що до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 754/7089/18 неможливо прийняти рішення у даній цивільній справі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Під матеріальними межами судового розгляду слід розуміти обов`язок суду вирішити справу на підставі тільки тих вимог, які заявлені заінтересованими особами. Процесуальні межі полягають у тому, що суд розпочинає розгляд справи не інакше як за заявою (скаргою) заінтересованої особи.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом просила визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 ; визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_4 ; визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 50 % частки у статутному капіталі ТОВ «Календула» та одержані доходи за період з січня 2014 року по теперішній час; визнати за ОСОБА_2 50 % частки у статутному капіталі ТОВ «Календула» та одержані доходи за період з січня 2014 року по теперішній час.

У справі № 754/7089/18 ОСОБА_2 просив визнати за ним право спільної сумісної власності подружжя на грошові кошти 670 005 грн., внесених 06.02.2016 року від імені ОСОБА_1 на рахунок ТОВ «Житло-Капітал» за договором № 45-05-02/2016-3 про участь у фонді фінансування будівництва; визнати угоду № 1 про розірвання договору про участь у фонді фінансування будівництва № 45-05-02/2016-3 недійсною; визнати незаконним стягнення ТОВ «ФК «Житло-Капітал» 33500,25 грн. як винагороду управителя за договором № 45-0502/20163; стягнути з ТОВ «ФК «Житло-капітал» на його користь 16750,13 грн., як Ѕ незаконно стягнутих, як винагорода управителя за договором № 45-0502/2016-3; стягнути з ТОВ «ФК «Житло-капітал» на його користь 171 117,50 грн. на відшкодування Ѕ недоплаченої вартості об`єкта інвестування при укладанні Угоди № 1 про розірвання договору про участь у фонді фінансування будівництва № 45-0502/2016-3 у зв`язку з відмовою довірителя від участі у фонді фінансування будівництва.

Аналіз матеріалів цивільної справи дає підстави суду апеляційної інстанції дійти висновків про те, що цивільні справи № 754/12510/17 та № 754/7089/18 не є взаємопов`язаними між собою.

Суд першої інстанції не врахував, що неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується лише у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду із позовом про поділ майна подружжя, не заявляла жодних вимог щодо прав на грошові кошти, що внесені 06.02.2016 року на рахунок ТОВ «Житло-Капітал» за договором № 45-05-02/2016-3 про участь у фонді фінансування будівництва, а тому, розгляд однієї із таких справ не впливає на розгляд іншої.

Відповідно до пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК України (в редакції 2004 року, що кореспондується зі ст. 251 чинного ЦПК України) підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

В оскаржуваній ухвалі, суд першої інстанції не вказав обставини, які б давали підстави для висновку про існування об`єктивної неможливості розглянути справу про поділ майна подружжя та, на підставі наявних доказів, самостійно встановити наявність обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Також, суд не врахував вищенаведені правові висновки Верховного Суду, які зводяться до того, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку, з урахуванням принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

Відповідно до ст. 123 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог виключає задоволення вимог позивача.

Правова природа зустрічного позову в тому, що він унеможливлює розгляд первісного позову без зустрічного, оскільки направлений на зарахування вимог або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю чи частково задоволення первісного позову, або коли виникають з одних правовідносин.

ОСОБА_2 , діючи на власний розсуд, правом на подання зустрічного позову не скористався, з огляду на те, що його зустрічну позовну заяву було повернуто за його ж клопотанням.

Відповідно до ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Суд, з урахуванням положень частини 1 цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Дійшовши висновку, що від правильності вирішення питання про наявність у ОСОБА_2 права спільної сумісної власності та стягнення коштів, яке вирішується у справі № 754/7089/18, залежить наявність права ОСОБА_1 на частку у майні подружжя, суд першої інстанції повинен був поставити на обговорення питання про об`єднання даного позову та позову по справі № 754/7089/18, який також знаходиться в провадженні Деснянського районного суду м. Києва, від чого залежали своєчасність і правильність розгляду заявлених вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала про зупинення провадження у справі постановлена судом з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 379 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Коротенко Євгенії Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційномупорядку не підлягає.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль