Справа №463/9263/20
Провадження №2/463/1404/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Гирич С.В.

з участю секретаря судових засідань Попович Х.І.

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши заяву про застосування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, в розмірі 17 931,5 грн. та моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.

Позивач також подав до суду заяву про застосування заходів забезпечення позову. Заяву мотивує тим, що предметом позову у даній справі є відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в загальній сумі 22 931,5 грн. Як на порушення своїх прав та інтересів у позовній заяві він зазначав, що 25.06.2020 року о 14:16 год. на вул. Архипенка, 16 у м. Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Mersedes-Benz Sprinter 319 CDI», номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , який під час руху не дотримався інтервалу, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобіль «Volvo ХС 90», номерний знак НОМЕР_2 , що стояв по ходу руху і який належить позивачу на праві приватної власності, внаслідок чого транспортний засіб «Volvo ХС 90», номерний знак НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження. Враховуючи розмір збитків, встановлений у довідці ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» про зведені дані по розрахунку, йому як власнику автомобіля, із врахуванням страхового відшкодування, яке було сплачено ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.», відповідачем ОСОБА_2 має бути відшкодовано майнову шкоду, пов`язану із пошкодженням транспортного засобу на загальну суму 17 931,5 грн., а також моральну шкоду, завданої внаслідок ДТП, у розмірі 5 000 грн. Відповідач ухиляється від відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка була завдана з його вини, відтак уникає притягнення до адміністративної відповідальності та намагається затягнути розгляд справи. Відповідач має можливості уникнути майнової відповідальності шляхом перереєстрації права власності на майно на інших осіб, як фіктивно так і здійснити відчуження належного йому майна до винесення рішення судом, унаслідок чого буде неможливо виконати рішення суду. Для уникнення ризиків порушення законних прав на відшкодування майнової та моральної шкоди, отриманої у ДТП, та для майбутнього реального виконання рішення суду є необхідним застосувати заходи забезпечення позову. Позивачу достовірно відомо, що відповідач ОСОБА_2 у своїй приватній власності має транспортні засоби, на які просить накласти арешт. Вважає, що існує очевидна небезпека заподіяння значної шкоди, в тому числі і матеріальної, його правам, свободам та інтересам, за захистом яких звернулася до суду. Вважає, що наведене вище явно ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення мого позову, а також ефективне поновлення прав, тому вважає за необхідне забезпечити пред`явлений позов.

З врахуванням положень ст.153 ЦПК України, сторони в судове засідання для розгляду заяви про забезпечення позову не викликалась, у зв`язку із чим фіксація судового засідання не здійснювалась у відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України.

Оглянувши матеріали заяви про забезпечення позову та матеріали справи, приходжу до наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст.13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до п. 4 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

З матеріалів заяви про забезпечення позову вбачається, що предметом спору є стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в загальній сумі 22 931,5 грн. Як зазначає позивач, відповідач ухиляється від відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка була завдана з його вини, що стверджується постановою суду.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що дійсно невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся, а тому слід вжити заходів для забезпечення позову.

Вирішуючи питання про обрання способу забезпечення позову суд враховує наступні обставини.

З матеріалів позову вбачається, що сума шкоди, визначена позивачем становить 22 931,5 грн.

Пункт 1 ч.1 ст.150 ЦПК України визначає, що позов може забезпечуватись шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, позивач зазначає, що відповідачу належать на праві власності транспортні засоби, на які просить накласти арешт. Разом з тим, жодних доказів вказаних даних не надає. Окрім цього, просить накласти арешт на все нерухоме майно, яке належить відповідачу. Разом з тим, враховуючи ціну позову, суд вважає, що накладення арешту на нерухоме майно, яке належить відповідачу на даному етапі розгляду справи не є співмірним заходом забезпечення позову.

З врахуванням наведеного, а також беручи до уваги предмет позову, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити частково та в забезпечення позову до вирішення судового спору застосувати заходи забезпечення позову в межах суми заборгованості у виді накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках ОСОБА_2 та на належне йому рухоме майно, оскільки такий буде належним, співмірним та відповідатиме описаним обставинам справи, а невжиття такого заходу може дійсно істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або забезпечити ефективний захист.

Як передбачено положеннями частини 7 статті 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з частиною 3 статті 154 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1-18, 149-150, 153, 154, 157 Цивільного процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:

заяву про застосування заходів забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ), а також на рухоме майно, що належить ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ) у межах суми заявлених позовних вимог в розмірі 22 931,5 грн.

Дані стягувача: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Дані боржника: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підсипання, тобто 24 грудня 2020 року, та підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову 3 (три) роки.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м. Львова.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя: Гирич С. В.