РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2020 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі судового засідання Брагіній І.В.,розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_3 ,2008 р.н.,про стягнення витрат на поліпшення майна,відшкодування моральної шкоди,,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2018 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом,в якому зазначає,що рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.05.2016 р.,яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 17.07.2018 р.,за ОСОБА_3 ,2008 р.н.,визнано право власносності на 2/5 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та витребувано зазначене майно на її користь з володіння ОСОБА_1 .

За час володіння та користування цим нерухомим майном,позивач за власні кошти зробив його невід`ємні поліпшення,а саме встановив бетонний паркан вартістю 8260 гр.з металевими воротами вартістю 7000 гр.,оплатив роботи по їх встановленню вартістю 3000 гр.

Зазначене вище нерухоме майно було витребувано у ОСОБА_1 як добросовісного набувача,тому відповідно до ч.4 ст.390 ЦК України він має право на відшкодування здійснених витрат у сумі,на яку збільшилась вартість майна.

Відповідач ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 відмовилась у добровільному порядку відшкодувати вказані витрати позивача на його вимогу,чим заподіяла моральну шкоду,яка полягає у спричиненні йому емоційних страждань,негативних змін у повсякденному житті,тривалості провадження щодо цього майна до остаточного його вирішення.

З посиланням на ці обставини позивач просить суд на підставі ст.23,1178,ч.4 ст.390 ЦК України стягнути з ОСОБА_2 на його користь витрати на поліпшення майна у розмірі 18 260 гр.,відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 гр.,судові витрати.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 04.12.2018 р.було відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 04.03.2019 р.було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Відзив на позов відповідач не подала.

В судовому засіданні у вступному слові представник позивача адвокат Першин І.М. підтримав вимоги свого довірителя та зазначив,що позивач у період до винесення постанови Апеляційним судом Запорізької області від 17.07.2018 р.та набрання законної сили рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.05.2016 р.,яким за ОСОБА_3 ,2008 р.н.,визнано право власносності на 2/5 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та витребувано зазначене майно на її користь з володіння ОСОБА_1 ,був законним власником цього майна,не обмеженим у праві користуватись ним майном та робити його поліпшення.За власний кошт у 2015 р. ОСОБА_1 були зроблені невід`ємні поліпшення цього майна,якими наразі користується власник,їх вартість позивачу у добровільному порядку не відшкодована,чим спричинена моральна шкода. Просив задовольнити позов у повному обсязі,питання про відшкодування витрат на правову допомогу вирішити відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 у вступному слові проти позову заперечувала у повному обсязі з тих підстав,що позивач протягом з 2014 р.був достеменно обізнаний про наявність спору щодо належності йому 2/5 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 ,незважаючи на це,у період до остаточного вирішення спору на власний ризик замість існуючого дерев`яного паркану встановив новий,який не являється невід`ємним поліпшенням,з вини ОСОБА_3 ,2008 р.н.,позивачу моральна шкода не завдана,він постраждав від дій шахраїв,щодо яких наявне кримінальне провадження.

Представник відповідача адвокат Беклеміщев О.В.у вступному слові просив відмовити у позові з тих підстав,що встановлення позивачем секційного паркану не є невід`ємним поліпшенням нерухомого майна ОСОБА_3 ,2008 р.н.,доказів вартості цих робіт на суму 3000 гр.позивачем не надано,підставою для відшкодування моральної шкоди не являється відмова відповідача добровільно відшкодувати ті витрати,обґрунтованість яких вона не визнає.

Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши учасників процесу, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано, підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до приписів ст.2 ЦПК України,завданнями цивільного судочинства є справедливий,неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З матеріалів справи суд встановив наступні фактичні обставини.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.05.2016 р. № 310/5970/15-ц провадження 2/310/135/16, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 17.07.2018 р.,за ОСОБА_3 ,2008 р.н.,визнано право власносності на 2/5 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та витребувано зазначене майно на її користь з володіння ОСОБА_1 як добросовісного набувача.

Згідно наданої квитанції до прибуткового касового ордера № 20 від 23.06.2015 р.та товарного чеку № 3 від 02.07.2015 р., ОСОБА_1 придбав у ФОП ОСОБА_5 ,паркан бетонний вартістю 8260 гр.та ворота металеві вартістю 7000 гр.,відповідач не оспорювала,що вказаний паркан та ворота встановлені за адресою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги про відшкодування витрат на придбання паркану у розмірі 15 260 гр.,які підтверджені квитанціями,та на його встановлення у розмірі 3000 гр.,про що доказів суду не було надано,позивач обгрунтував з посиланням на ч.4 ст.390 ЦК України, за змістом якої добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Отже,положення частини четвертої статті 390 ЦК України застосовуються до правовідносин, при яких добросовісному набувачу (володільцю) належить право на поліпшення набутого ним майна та залишення за собою результатів такого поліпшення за умови можливості їх відокремлення або право на відшкодування сум, на які збільшилась вартість поліпшеного майна, за неможливості їх відокремлення.

Позивач у позові та його представник у судовому засіданні наполягали на тому,що поліпшення майна ОСОБА_3 ,2008 р.н.,здійснені позивачем за власний рахунок,з урахуванням конструктивних особливостей паркану та періоду експлуатації,не можуть бути відокремлені,тому відшкодуванню підлягає їх вартість.

Така позиція позивача не відповідає точному змісту ч.4 ст.390 ЦК України,згідно якої,визначаючи суму відшкодування, яка підлягає стягненню з добросовісного володільця на користь власника майна, суд має виходити з суми, на яку збільшилась вартість поліпшеного майна,у даній справі будинку,однак доказів цих обставин суду надано не було.

При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди,суд встановив наступне.

Статтею 23 ЦК України установлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п.2,3,5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна із сторін має довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому обов`язок позивача відповідно до ст.12,13,ч.1 ст.81 ЦПК України полягає в тому,щоб надати суду докази про наявність такої шкоди ,її обсяг та розмір.

Вказаними вище судовими рішенням щодо спірного майна було встановлено,що ОСОБА_1 набув право власності на вказане вище нерухоме майно на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 01.10.2014 р.,який був укладений щодо майна,що не являлося законною власністю дарувальника,було відчужено у шахрайський спосіб,на підставі підроблених документів,чим були порушені особисті та майнові права малолітньої особи ОСОБА_3 ,2008 р.н.

Обгрунтування позову про відшкодування моральної шкоди зводиться до того,що відповідач ОСОБА_2 як законний представник інтересів ОСОБА_3 ,2008 р.н.,заперечувала законність вимог про відшкодування грошових коштів,пред`явлених позивачем у досудовий спосіб,та відмовилась їх відшкодувати.

Водночас,позивач не доведено незаконності дій або бездіяльності ОСОБА_3 ,2008 р.н.,в інтересах якої діє ОСОБА_2 ,внаслідок яких він зазнав втрат немайнового характеру,а сама по собі відмова ОСОБА_2 добровільно відшкодувати понесені ним витрати на будівництво паркану,на що вона згоди не давала,не являється підставою для відшкодування моральної шкоди,яка за обставинами цієї справи з вини ОСОБА_3 ,2008 р.н.,позивачу завдана не була.

З урахуванням цих обставин суд відмовляє позивачу у задоволенні позову в повному обсязі,на підставі ст.141 ЦПК України понесені ним судові витрати не компенсуються.

На підставі ст.ст.16,390 ЦК України,ст. 12,13,76,81,141,142,258,259,265,353,355 ЦПК України,суд-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної части рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.А.Галущенко