печерський районний суд міста києва
Справа № 319/974/19-ц
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2020 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Ільєвої Т.Г.,

при секретарях судових засідань Рябцовій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення компенсації за знецінення грошей, у зв`язку з інфляцією та компенсацією за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду, -

ВСТАНОВИВ:
У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення компенсації за знецінення грошей, у зв`язку з інфляцією та компенсацією за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду.

14.08.2019 ухвалоюсудді Куйбишевського районного суду Запорізької області ОСОБА_2 провадження по вказаній справі було відкрито та призначено до підготовчого судового засідання.

09.09.2019 до Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшов відзив від представником відповідача.

27.09.2019 ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області по даній справі було закрито підготовче судове засідання та призначено до судового розгляду по суті.

15.10.2019 на підставі Розпорядження № 96 було здійснено повторний авторозподіл справи, у зв`язку з яким справу №319/974/19 було передано на розгляді іншому судді.

18.10.2019 ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області дану справу було направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

12.11.2019 ухвалою Печерського районного суду м. Києва цивільну справу було прийнято до провадження головуючого судді Ільєвої Т.Г., та з врахуванням поданих документів сторін по справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.

Так, в обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 15 квітня 2016 року звернувся до Куйбишевського районного суду Запорізької області з позовом до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 Міністерства оборони України, про стягнення моральної та матеріальної моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 13 вересня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково, а саме: « Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 Міністерства оборони України, розташованої за адресою смт. Чорноморське Комінтернівський район Одеська сласть користь ОСОБА_1 206051 (двісті шість тисяч п`ятдесят одну) гривню в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 (п`ятдесят тисяч гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Дане рішення, як зазначає позивач набрало законної сили 18 жовтня 2016 року.

08 листопада 2016 року Куйбишевським районним судом Запорізької області видано виконавчий лист по справі, який було одразу пред`явлено до виконання до Лиманського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області.

Листом від 30 травня 2017 року позивачу було повернуто виконавчий лист без прийняття до виконання, у зв`язку з необхідністю його надання безпосередньо до Управління державної казначейської служби України у Лиманському районі Одеської області.

Крім того, у зазначеному виконавчому листі був відсутній номер військової частини НОМЕР_1 .

На заяву позивача від 22 вересня 2017 року про виправлення помилки у виконавчому листі, Куйбишевський районний суд постановив ухвалу від 27 вересня 2017 року та 24 листопада 2017 року та як зазначає позивач видав новий виконавчий лист з урахуванням виправлених помилок.

Зазначений виконавчий лист було негайно направлено до виконання в управління державної казначейської служби України у Лиманському районі Одеської області.

Листом від 07 грудня 2017 року Управління державної казначейської служби України у Лиманському районі Одеської області, повернуло позивачу виконавчий лист без прийняття до виконання, у зв`язку з необхідністю виключення з назви військової частини словосполучення польова пошта НОМЕР_2 .

12 січня 2018 року до Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшла заява відповідача по справі №319/485/16-ц військової частини НОМЕР_1 польова пошта В 0095 про перегляд заочного рішення.

Ухвалою від 29 березня 2018 року Куйбишевський районний суду Запорізької області заяву військової частини НОМЕР_1 польова пошта В 0095 Міністерства оборони України про перегляд заочного рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області №319/485/16-ц, залишив без задоволення.

На заяву позивача від 24 жовтня 2018 року про виправлення помилки у виконавчому листі, Куйбишевський районний суд постановив ухвалу від 02 листопада 2018 року та 09 листопада 2018 року видав новий виконавчий лист, з урахуванням виправлених помилок.

Зазначений виконавчий лист було негайно направлено до виконання в Управління державної казначейської служби України у Лиманському районі Одеської області.

Листом від 26 листопада 2018 року управління державної казначейської служби України у Лиманському районі Одеської області повернуло позивачу виконавчий лист без прийняття до виконання, у зв`язку з необхідністю виключення з назви військової частини словосполучення Мінистерство оборони України.

На заяву позивача від 29 січня 2019 року про виправлення помилки у виконавчому Куйбишевський районний суд постановив ухвалу від 07 лютого 2019 року та видав новий виконавчий лист,з урахуванням виправлених помилок.

Даний виконавчий лист було негайно направлено на виконання до Управління державної казначейської служби України у Лиманському районі Одеської області і 27 лютого 2019 року було нарешті отримано грошові кошти в повному обсязі, що підтверджується історією по картковому рахунку позивача.

Таким чином, з моменту прийняття рішення до моменту отримання позивачем грошей пройшло більше двох років і така тяганина мала місце не з боку позивача, а з боку органів державної влади, в першу чергу з боку відповідача та суду.

Позивач зазначає, що тяганина щодо виконання рішення суду, яка тривала з 2017 та 2018 роки, призвела до знецінення грошей, у зв`язку з інфляцією, яка за 2017 рік склала - 13.7 %, за 2018 рік - 9.8 %, а загалом за 2017-2018 роки - 23.5 відсотка.

Отже, стягненню підлягає компенсація за знецінення грошей у 2017-2018 роках, у зв`язку з інфляцією, в розмірі 60 172 гривні (256051 Х23.5%= 60 172).

Таким чином, стягненню підлягає компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду в розмірі 15363 гривні (256051гривняХЗ%за2017 рік + 256051 гривняХ3% за2018рік= 15363гривні).

Ціна позову дорівнює 75535 гривень (60 172гривні + 15363гривні = 75535 гривень).

З врахуванням зазначеного, позивач просить суд: стягнути з Державної казначейської служби України на користь позивача - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_3 ), компенсацію за знецінення грошей у зв`язку з інфляцією, в розмірі 60 172(шістдесят тисяч сто сімдесят дві) гривні; стягнути з Державної казначейської служби України на користь позивача - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_3 ), компенсацію за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду в розмірі 15363(п`ятнадцять тисяч тристашістдесят три) гривні; стягнути з Державної казначейської служби України на користь позивача - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_3 ), витрати на правничу допомогу в розмірі 7000(сім тисяч) гривень.

Так, у відзиві представника відповідача зазначено, що у позивача відсутні підстави для задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Так, позивачем стверджується на сторінці позову про негайне подання вказаного виконавчого листа на виконання до органу державної виконавчої служби, одразу ж після його отримання. В свою чергу, до позову не додано документу, що підтверджує таке ствердження позивача. Відповідно до повідомлення державного виконавця Лиманського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 30.05.2017 № б/н ОСОБА_1 було повернуто оригінал виконавчого листа по справі № 319/485/16-ц без виконання та рекомендовано подати відповідний пакет документів до Управління Державної казначейської служби України у Лиманському районі Одеської області.

Як вбачається, з матеріалів справи, отримавши оригінал виконавчого документа, позивач здійснював дії щодо приведення його у відповідність (здійснювались дії стосовно виправлення помилки, допущеної при оформленні виконавчого листа).

Також позивачем зазначається про отримання нового виконавчого листа по справі № 319/485/16-ц, виданого Куйбишевським районним судом Запорізької області - 24.11.2017, копія якого відсутня в матеріалах справи, який нібито було негайно направлено на виконання до УДКСУ.

В свою чергу, до позову не додано документу, що підтверджує таке ствердження позивача.

Відповідно до листа УДКСУ від 07.12.2017 № 1010 вищезазначений виконавчий документ було повернуто без виконання на підставі пункту 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

Згідно з листом УДКСУ від 26.11.2018 № 1152, який є додатком до позовної заяви, позивачем лише у листопаді 2018 року, майже через рік після отримання вищевказаного виконавчого листа подано до Управління новий виконавчий лист було по справі №319/485/16-ц, виданий Куйбишевським районним судом Запорізької області 09.11.2018, копія якого також відсутня в матеріалах справи. За результатами перевірки вищевказаного виконавчого документа УДКСУ було повернуто без виконання виконавчий документ без виконання на підставі пункту 9 Порядку № 845.

Здійснивши дії стосовно виправлення помилок у виконавчому документі, після отримання у лютому 2019 року, ухвали суду першої інстанції по справі № 319/485/16-ц, позивачем втретє подано на виконання виконавчий документ, який виконано 27.02.2019.

Враховуючи вищевикладене, як вбачається з матеріалів справи, позивачем протягом двох років вчинялись дії щодо приведення виконавчого листа у відповідність, а твердження позивача щодо довготривалого невиконання судового рішення за вини державного органу є безпідставним та не обґрунтованим.

Крім того, представник відповідача звертає увагу суду, що до позовної заяви було не додано всі важливі докази, які повинні бути в матеріалах справи для повноти та всебічності розгляду даної справи за нормою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України та які необхідно долучити до матеріалів справи.

Представник відповідача вказує, що позивач у своїй позовній заяві посилається на частину 1 статті 3 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», якою визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Згідно з додатком 3 до Закону України від 23 листопада 2018 року № 2629-УІІІ Про Державний бюджет України на 2019 рік" визначено загальнодержавні видатки для виконання рішень суду, що гарантовані державою. Відповідно до вказаного додатку бюджетну програму КГІКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» закріплено за Державною казначейською службою України. В свою чергу, виконавчий документ по справі № 319/485/16-ц виконано не за бюджетною програмою, а у відповідності до положень Порядку № 845. Пунктом 24 Порядку № 845, визначено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Державної казначейської служби України, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку. ОСОБА_3 у лютому 2019 року було подано на виконання до УДКСУ виконавчий документ по справі № 319/485/16-ц, боржником за яким визначено Військову частину НОМЕР_1 , що знаходиться на обслуговуванні у такому УДКСУ. Згідно з пунктом 33 Порядку № 845 коли судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів до відповідного органу Державної казначейської служби України, територіальний орган Державної казначейської служби України передає такий виконавчий документ до Державної казначейської служби України для виконання за вказаною бюджетною програмою. Так, безспірне списання коштів за виконавчим документом по справі № 319/485/16-ц здійснено з відповідних рахунків боржника, а не за бюджетною програмою. Оскільки положеннями Порядку № 845 не передбачено відшкодування компенсації за знецінення грошей у зв`язку з інфляцією, то позовна вимога щодо стягнення компенсації є такою що не підлягає задоволенню.

Згідно з переліком додатків до позовної заяви позивачем додано документи на підтвердження повноважень представника - на 6 аркушах. В свою чергу, додано лише першу та другу сторінку Договору про надання правничої допомоги від 09.09.2019 № 53/19, а також акт прийому-передачі виконаних робіт за Договором від 09.09.2019 № 53/19. Відповідно до вищевказаного акту приймання-передавання є не зрозумілим, за якою справою виконувались надані послуги, що заявлено до стягнення.

Крім того, заявляючи позовні вимоги про стягнення коштів з Державної казначейської служби України, позивачем помилково ототожнено поняття Держава та Державна казначейська служба України.

Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України є юридичною особою публічного права та самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями. Державна казначейська служба України не порушувала прав позивача по цій справі і жодним нормативним актом або договором не передбачено цивільно-правової відповідальності Державної казначейської служби України за дії органів державної влади.

З врахуванням зазначеного, представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судове засідання позивач не з`явися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, разом з цим направив до суду заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності позивача та його представника, вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з`явися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до пункту 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Пунктом 50 зазначеного Порядку встановлено, що компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується за заявами стягувачів Казначейством, якщо боржником є державний орган.

Компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів за черговістю надходження таких заяв стягувачів та після погашення заборгованості за рішеннями суду відповідно до пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону про гарантії.

Компенсація підлягає перерахуванню на зазначенні позивачем в заяві реквізитів банківського рахунка.

Згідно із п 3 Розділ II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Заборгованість погашається в такій черговості:у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника; у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами;у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачено ст. 1166 ЦК України. Відповідно до ч.1 цієї статті , майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України , шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Так, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не мо же ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності..

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, суд дослідивши матеріали справи та враховуючи позицію представника відповідача, прийшов до висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано належного обґрунтування щодо завдання йому шкоди в наслідок не виконання рішення суду. Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, рішення суду не виконувалось, у зв`язку з невідповідністю виконавчого листа, що підтверджується долученими до матеріалів справи листами-відповідями від ДКСУ .

Враховуючи вищевикладене, виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини сторін, суд дійшов до висновку, що позивачем не надано жодних доказів, що діями відповідача йому завдано шкоду,зокрема, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, завдання позивачу шкоди діями чи бездіяльністю відповідача, позивачем не надано доказів наявності протиправності діяння чи бездіяльності відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні.

Керуючись ст. 56 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 1166, 1167, 1173, Цивільного кодексу України, Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 267, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення компенсації за знецінення грошей, у зв`язку з інфляцією та компенсацією за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлений 21.01.2020.

Суддя Т.Г. Ільєва