Справа № 646/2581/20
Провадження № 2/761/6149/2020
16 листопада 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: Волошина В.О.
при секретарі: Сівосі І.А.
позивача: ОСОБА_1 ,
представника позивача: Бондарук Я.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», Приватного виконавця Київського міського виконавчого округу Клименка Романа Васильовича, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мажуга Владислав Юрійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню; стягнення коштів,
В квітні 2020р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовом до відповідачів ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» (надалі по тексту - відповідач 1), Приватного виконавця Київського міського виконавчого округу Клименка Р.В. (надалі по тексту - відповідач 2), про визнання недійсним кредитного договору; визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню; стягнення коштів.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ним та ПАТ Банк «Траст», 26 лютого 2016р. було укладено кредитний договір №R022.0064088 у розмірі 24 800,0 грн. В подальшому позивачу стало відомо, що в червні 2019р. мало місце відступлення права вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс».
11 квітня 2019р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажугою В.Ю. було вчинено виконавчий напис за заявою відповідача 1, за яким з позивача на користь відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором. На підставі вказаного виконавчого напису, третьою особою було відкрито виконавче провадження.
На думку позивача даний виконавчий напис повинен бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, оскільки приватним нотаріусом в порушення вимог ст. ст. 47, 87-89 Закону України «Про нотаріат», Глав 8, 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом МЮ України від 22 лютого 2012р. № 296/5 не було перевірено безспірність заборгованості за кредитом, а відповідачем 1 було приховано безспірність щодо суми заборгованості, вказані обставини свідчать про порушення вимог чинного законодавства.
Крім того, позивач зазначає, що ним було достроково виконано зобов`язання за кредитним договором.
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2020р. було роз`єднано позовні вимоги за вказаним позовом та виділено в окреме провадження позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню; стягнення коштів.
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2020р. справу передано до Шевченківського районного суду м. Києва.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2020р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.
20 жовтня 2020р. стороною позивача подано до суду уточнену позовну заяву в якій просив суд:
-визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажугою В.Ю. від 13 лютого 2020р., зареєстрований в реєстрі за № 347, таким, що не підлягає виконанню;
-стягнути з відповідача 1 на користь позивача стягнуті в межах виконавчого провадження №61668974 при примусовому виконанні виконавчого напису кошти у розмірі 11 905,98 грн.;
-стягнути з відповідача 2 на користь позивача стягнуті в межах виконавчого провадження №61668974 при примусовому виконанні виконавчого напису кошти у розмірі 3 146,36 грн.;
-стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.
05 листопада 2020р. третьою особою надіслано до суду матеріали, на підставі яких було вчинено виконавчий напис.
В судовому засіданні в режимі відеоконференції позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечували, решта учасників в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Відповідачі свого відзиву на позов до суду не подав.
Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 280, 282 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 26 лютого 2016р. між позивачем та ПАТ Банк «Траст», було укладено кредитний договір №R022.0064088.
04 червня 2019р. між ПАТ Банк «Траст» та відповідачем 1 було укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами №БТ-ПА-01, відповідно до якого банком було відступлено право вимоги до позивача, як боржника за кредитним договором.
13 лютого 2020р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажугою В.Ю. було вчинено виконавчий напис за заявою відповідача 1, за яким з позивача на користь відповідача 1 підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №R022.0064088 від 26 лютого 2016р. за період з 04 червня 2019р. по 24 січня 2020р. у розмірі 26 963,56 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 1 619,69 грн.; заборгованість за комісією - 11 676,64 грн.; заборгованості за відсотками - 107,31 грн.; штрафами та пені - 13 659,92 грн.
За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
При цьому, відповідно до ст. 18 цього Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ.
Статтею 88 цього Закону України визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999р. № 1172 (далі по тексту - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.
При цьому, ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.
Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. №6-887цс17.
Таким чином, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. З наданих суду, третьою особою матеріалів справи, на підставі яких було вчинено оспорюваний виконавчий напис, вбачається, що в них взагалі відсутні документи, які б підтверджували суму заборгованості позивача за кредитним договором, як і відсутній розрахунок цієї суми заборгованості, з можливістю нотаріусу перевірити цю заборгованість, і дотримання стягувачем строків позовної давності. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача наголошувала, що позивачем було достроково виконано зобов`язання за кредитним договором та приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не були враховані положення ст. 88 Закону України «Про нотаріат».
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.
Щодо вимог позивача про стягнення коштів з відповідачів, які були стягнуті під час примусового виконання виконавчого напису в рамках виконавчого провадження №61668974, суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню враховуючи наступне.
Згідно відповіді відповідача 2 від 05 жовтня 2020р. наданої на адвокатський запит представника позивача, під час виконання виконавчого провадження №61668974 із заробітної плати ОСОБА_1 було стягнуто: основну винагороду приватного виконавця - 2 746,36 грн.; витрати на проведення виконавчих дій - 400,0 грн.; заборгованість на користь відповідача 1 - 11 905,98 грн.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Аналіз ст. 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
За таких обставин, з урахуванням того, що зазначений вище виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а отже підстави, на яких відповідач 1 стягнув з позивача 11 905,98 грн., а відповідач 2 - 3 046,36 грн., відсутні.
Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповдіача 1 коштів у розмірі 11 905,98 грн. та з відповідача 2 у розмірі 3 046,36 грн. на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).
Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню сума понесених і документально підтверджених судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме суд присуджує стягнення суми судового збору у розмірі - 2 102 грн.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
З матеріалів справи вбачається, що 24 квітня 2020р. між позивачем та адвокатом Бондарчук Я.М. був укладений Договір про надання правової допомоги №21/04-2. Позивач сплатив своєму представнику 5000,0 грн. за підготовку та подання заяви про забезпечення позову, заяви про уточнення позовних вимог. Вказана обставина підтверджується Додатком №2 від 02 жовтня 2020р. до договору про надання правової допомоги №21/04-1 від 24 квітня 2020р., Актом виконаних робіт від 02 жовтня 2020р., прибутковим касовим ордером №56.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У відповідності до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач не подавав до суду клопотання про зменшення витрат на правову допомогу.
Разом з цим, у зв`язку з задоволеннями позовних вимог суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів вказані витрати у розмірі 5 000,0 грн.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. ст. 1, 4, 15, 16 ЦК України; ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат»; Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012р. № 296/5; Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. № 1172, суд, -
Визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажугою Владиславом Юрійовичем від 13 лютого 2020р., зареєстрований в реєстрі за №347, таким, що не підлягає виконанню.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 11 905 /одинадцять тисяч дев`ятсот п`ять/ грн. 98 коп.
Стягнути з Приватного виконавця Київського міського виконавчого округу Клименка Романа Васильовича на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 3 046 /три тисячі сорок шість/ грн. 36 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», Приватного виконавця Київського міського виконавчого округу Клименка Романа Васильовича на користь ОСОБА_1 судовий збір з кожного по 1 051,0 /одна тисяча п`ядесять одна/ грн. та витрати на правничу допомогу з кожного по 2 500,0 /дві тисячі п`ятсот/ грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 20 листопада 2020р.

Суддя: