ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року

м.Суми

Справа №592/8365/19

Номер провадження 22-ц/816/2466/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

учасники справи :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТО-ОВІ», Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна»,

третя особа ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 листопада 2020 року, в складі судді Литовченка О.В., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 23 листопада 2020 року,

в с т а н о в и в:

30 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «АВТО-ОВІ», АТ «Страхова компанія «Країна», третя особа - ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Свої вимоги мотивувала тим, що 10 червня 2017 року в результаті дорожньо-транспортної пригоди її малолітній син ОСОБА_3 , який разом зі своєю тіткою ОСОБА_4 , що придбала 2 квитка на проїзд в касі Сумського автовокзалу (ТОВ «Сумиоблавтотранс»), їхав в автобусі «Рута 20» як пасажир, отримав тілесні ушкодженні у вигляді «відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, багатоуламкового ушкодження у вигляді правої тім`яної кістки, забою-здавлення головного мозку кістковими уламками, рвано-забійної рани м`яких тканин тім`яної ділянки справа, лобної та тім`яної ділянки зліва, вушної раковини зліва, подапоневротичної гематоми тім`яно-потиличної ділянки, забою-садни м`яких тканин волосяної частини голови, ГРВІ, гострий фарингіт, які, згідно висновку судово-медичної експертизи №833 від 06.09.2017 року, проведеної в рамках кримінального провадження за №0000168. кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя та здоров`я в момент заподіяння. 14 вересня 2017 року через отримані травми, її малолітній син визнаний дитиною-інвалідом до 18 років.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, здоров`ю її неповнолітнього сина ОСОБА_3 завдана майнова та моральна шкода, яка не відшкодована. Саме вона понесла витрати на лікування сина, відновлення його здоров`я, реабілітацію і здійснює за ним догляд, якого він потребує, як дитина-інвалід.

Вироком Недригайлівського районного суду Сумської області від 05 лютого 2019 року ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження) і йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 роки. На підставі п. «є» ст. 1 Закону України « Про амністію у 2016 році» він був повністю звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі строком 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 роки.

ЇЇ цивільний позов, як законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3 , про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої каліцтвом та ушкодженням здоров`я під час ДТП, суд залишив без розгляду.

Вищевказаним вироком суду було встановлено, що ОСОБА_2 10 червня 2017 року о 13 год., рухаючись по проїзній частині автодороги «Київ-Суми-Юнаківка» у напрямку м.Ромни Сумської області, керував технічно - несправним автобусом «Рута 20» державний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ФОП ОСОБА_5 згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 . Вказаний автомобіль знаходився в оренді у відповідача ТОВ «АВТО-ОВІ», з яким водій ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах.

Під час досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000168 їй стало відомо, що власник транспортного засобу - автобуса «Рута 20» державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 24.05.2017 уклала договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з відповідачем ТДВ СК «Альфа-Гарант» строком з 28.05.2017 по 27.05.2018, що підтверджується полісом № АК/3683966. Згідно з умовами цього договору страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого становить: за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю - 200000 грн, за шкоду, заподіяну майну - 100000 грн, розмір франшизи - 1000 грн.

20 вересня 2017 року вона звернулася з письмовою заявою про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю її сина, до ТДВ СК «Альфа-Гарант», але ніякої відповіді на своє звернення не отримала, як і не отримала відшкодування завданої під час ДТП шкоди в добровільному порядку.

В кінці грудня 2018 року їй стало відомо, що її малолітній син, будучи пасажиром автобусу «Рута 20», державний номер НОМЕР_1 , мав бути застрахований відповідно до Закону України «Про страхування» та Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 №176 (зі змінами).

В пасажирському квитку, який був направлений нею до ТДВ СК «Альфа-Гарант» зазначено, що її малолітній син був застрахований перевізником в ПАТ «Страхова компанія «Країна», яке повинно було відшкодувати заподіяну здоров`ю її сина майнову та моральну шкоду. Проте, вона не мала можливості своєчасно звернутися до цієї страхової компанії, оскільки у неї немає відомостей про укладений з цим відповідачем договір обов`язкового страхування та про умови договору, а також відсутні документи, наявність яких вимагається законом.

Вважала, що відповідач ТОВ «АВТО-ОВІ», як перевізник, після настання страхового випадку 10 червня 2017 року повинен був скласти акт про нещасний випадок, який стався на транспорті під час здійснення пасажирського перевезення автобусом «Рута 20», державний номер НОМЕР_1 . Без цього акта про нещасний випадок вона не мала можливості звернутися до ПАТ «Страхова компанія «Країна» для отримання страхових виплат в розмірі 90% страхової суми, тобто 91800 грн.

Оскільки водій ОСОБА_2 здійснював перевезення пасажирів, перебуваючи в трудових відносинах з ТОВ «АВТО-ОВІ», то саме ця юридична особа повинна нести майнову відповідальність за дії свого працівника під час виконання ним трудових обов`язків.

Власником транспортного засобу була застрахована цивільна відповідальність, тому шкода, що пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим, а також майнова шкода, яка полягає в понесених витратах на лікування, має бути відшкодована відповідачем ТДВ СК «Альфа - Гарант».

За період з 10 червня 2017 року по квітень 2019 року на лікування сина ОСОБА_3 від отриманої в результаті ДТП тяжкої травми вона витратила грошові кошти на загальну суму 35925,24 грн і 821,20 грн на проїзд до лікаря, а всього: 36746,44 грн.

Посилаючись на ці обставини та остаточно уточнивши позовні вимоги (том 2, а.с. 92-94), просила стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Країна» на свою користь, як законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_3 , страхову суму в розмірі 93840,00 грн; стягнути з ТОВ «АВТО-ОВІ» на її користь, як законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_3 , відшкодування моральної шкоди в розмірі 5488528,00 грн.; стягнути з ТОВ «АВТО-ОВІ» суму матеріальних збитків, витрачених на лікування ОСОБА_3 в розмірі 36746,44 грн.

17 лютого 2020 року позивач ОСОБА_1 відмовилась від позовних вимог до відповідача ТДВ СК «Альфа - Гарант» (т. 2, а.с. 99).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_1 , як законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_3 , страхову суму у розмірі 51000 грн 00 коп.

Стягнуто з ТОВ «АВТО-ОВІ» на користь ОСОБА_1 , як законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_3 , моральну шкоду у розмірі 150000 грн 00 коп.

Стягнуто з ТОВ «АВТО-ОВІ» на користь ОСОБА_1 , як законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_3 , витрати на лікування у розмірі 36746 грн 44 коп.

Стягнуто з АТ «Страхова компанія «Країна» на користь держави судовий збір у сумі 768 грн 40 коп.

Стягнуто з ТОВ «АВТО-ОВІ» на користь держави судовий збір у сумі 1536 грн 80 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 та АТ «Страхова компанія «Країна» подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та доведеність її позовних вимог, просить рішення суду в частині стягнення страхової виплати та моральної шкоди змінити та стягнути з АТ «Страхова компанія «Країна» 93840,00 грн страхового відшкодування, а з ТОВ «АВТО-ОВІ» моральну шкоду в розмірі 5488528,00 грн.

В апеляційній скарзі АТ «Страхова компанія «Країна», посилаючись на недоведеність обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог до АТ «Страхова компанія «Країна» та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами наявність підстав для виплати страховиком страхової суми, зокрема позивач не надала квиток неповнолітнього ОСОБА_3 та Акт про нещасний випадок за формою Н-1.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 АТ «Страхова компанія «Країна» з доводами апеляційної скарги не погодилось, просило апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В частині стягнення з ТОВ «АВТО-ОВІ» на користь ОСОБА_1 , як законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_3 , витрат на лікування у розмірі 36746 грн 44 коп рішення суду не оскаржується, а тому відповідно до ст.13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника адвоката Новікова С.П., представника АТ «Страхова компанія «Країна» Грушка Є.В., які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи та матеріали кримінального провадження, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 10 червня 2017 року приблизно о 13 годині в с. Комишанка Недригайлівського району Сумської області на автодорозі Н-07 «Київ Суми Юнаківка» 281 км +50 м маршрутний автобус «Рута» НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 з`їхав у кювет, де перекинувся. Внаслідок ДТП пасажири транспортного засобу отримали тілесні ушкодження.

Вироком Недригайлівського районного суду Сумської області від 05 лютого 2019 року по справі № 582/1130/18 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжке тілесне ушкодження.

Вироком встановлено, що водій ОСОБА_2 , який перебував у трудових відносинах з ТОВ «АВТО-ОВІ», 10 червня 2017 року керував технічно несправним автобусом «Рута 20» н. з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 , рухався по проїзній частині автодороги «Київ-Суми-Юнаківка» у напрямку м. Ромни. Перебуваючи в районі 281км +50 м вищевказаної автодороги ОСОБА_2 , продовжуючи порушення вимог правил дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, допустив його виїзд за межі проїзної частини вліво, де відбулося перекидання автобуса. Внаслідок ДТП тілесні ушкодження отримали пасажири автобуса «Рута 20» н. з. НОМЕР_1 , зокрема, неповнолітній син позивачки ОСОБА_3 .

Матеріалами кримінального провадження, які досліджувалися судом першої інстанції та висновком судово-медичної експертизи № 833 від 06 вересня 2017 року встановлено, що ОСОБА_3 в результаті ДТП отримав ушкодження здоров`я у вигляді «відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, багатоуламкового ушкодження у вигляді правої тім`яної кістки, забою-здавлення головного мозку кістковими уламками, рвано-забійної рани м`яких тканин тім`яної ділянки справа, лобної та тім`яної ділянки зліва, вушної раковини зліва, подапоневротичної гематоми тім`яно-потиличної ділянки, забою-садни м`яких тканин волосяної частини голови, ГРВІ, гострий фарингіт», які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя та здоров`я в момент заподіяння.

Викладені обставини підтверджуються також вироком Недригайлівського районного суду Сумської області від 05 лютого 2019 року (т.1, а.с. 14-17), матеріалами кримінального провадження у справі № 582/1130/18.

Відповідач ТОВ «АВТООВІ» на підставі укладеного з Відділом інфраструктури Сумської обласної державної адміністрації договору про організацію перевезень від 22 червня 2016 року № 038/16 здійснював перевезення пасажирів на автобусних маршрутах «Суми Ромни» та «Суми Левченки» (т. 1, а.с. 19-21).

Згідно з наказом ТОВ «АВТО-ОВІ» № Ао000001388 від 15 вересня 2016 року ОСОБА_2 був прийнятий на роботу водієм, тобто перебував у трудових відносинах з ТОВ «АВТО-ОВІ» (т. 1, а.с. 128).

Відповідно до дорожнього листа, 10.06.2017 року ОСОБА_2 здійснював перевезення пасажирів маршрутним автобусом «Рута» НОМЕР_1 по маршруту «Ромни Суми».

Транспортний засіб «Рута 20» н.з. НОМЕР_1 був переданий в оренду ТОВ «АВТО-ОВІ» орендодавцем ОСОБА_5 , що підтверджується договором найму (оренди) транспортного засобу (том 1, а.с. 134-135).

14 вересня 2017 року через травму, отриману під час ДТП 10.06.2017 року, ОСОБА_3 визнаний дитиною-інвалідом до 18 років, що підтверджується посвідченням від 09.10.2017 року (т.1, а.с. 24), консультаційним висновком-протоколом ЛКК від 30.08.2017 року № 398 (т.1, а.с. 49) та індивідуальною програмою реабілітації дитини - інваліда № 312 від 14.09.2017 року (т.1, а.с. 50-51 та т.1 кр. пров., а.с. 94, 83-85).

Цивільно правову відповідальність власників наземних транспортних засобів автобуса «Рута» НОМЕР_1 застраховано у відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа Гарант» відповідно до полісу № АК3683966 від 24 травня 2017 року (т.1, а.с. 18).

Між ПАТ «Страхова компанія «Країна» та ТОВ «Сумське обласне підприємство автомобільного транспорту» було укладено договір доручення про надання послуг при проведенні обов`язкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті від 05.04.2011 року № 40-01. Відповідно до додатку до договору доручення ТОВ «АВТО ОВІ» є перевізником, на якого поширюється дія договору (т. 1, а.с. 117-121).

Згідно з цим договором доручення, ТОВ «Сумське обласне підприємство автомобільного транспорту» зобов`язалося здійснювати за плату, за дорученням ПАТ «Страхова компанія «Країна» страхування пасажирів на лініях автомобільного транспорту на міжобласних і міжміських маршрутах у межах однієї області, Автономної Республіки Крим, приміського сполучення на умовах Положення «Про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 року № 959.

Згідно з п. 1.2. Договору, документом, що підтверджує укладання договору страхування пасажирів на лініях автомобільного транспорту на міжобласних і міжміських маршрутах у межах однієї області, Автономної Республіки Крим, приміського сполучення є квиток, виданий під час здійснення регулярних пасажирських перевезень. У квитку має бути відображена інформація про розмір страхової суми, страхового платежу та контактна інформація страховика.

Відповідно до п. 2.1.1. Договору страхова сума для кожного застрахованого становить 6000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі ПКУ) встановлено, що якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17,0 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п. 169.1.1 ст. 169 розділу IV ПКУ для відповідного року. Таким чином, ліміт страхового відшкодування за Договором складає 102000 грн (17х6000).

Згідно з повідомленням про настання страхового випадку із пасажирами, ТОВ «АВТО-ОВІ» 15.06.2017 року повідомило ПАТ СК «Країна» про дорожньо-транспортну пригоду. В цьому повідомленні зазначені потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 та номери їх проїзних квитків, зокрема ОСОБА_7 П-3441181, ОСОБА_3 П-3441180 (т. 1, а.с. 122).

Під час розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 допитана у судовому засіданні ОСОБА_1 надала показання, що 10.06.2017 року її син ОСОБА_8 та її сестра ОСОБА_4 (колишнє прізвище « ОСОБА_9 ») близько 11 години взяли білети на рейс «Суми-Ромни», що повинен слідувати о 12 годині.

В матеріалах кримінального провадження міститься квиток на проїзд в автобусі (т. 1, а.с. 188), який належав пасажиру ОСОБА_7 , № НОМЕР_3 , чек № 953020.

Згідно з відповіддю ТзДВ СК «Альфа- Гарант» від 21.12.2018 № 12/3649 (т. 1, а.с. 239), Товариством було направлено у Недригайлівський районний суд Сумської області відзив на позовну заяву, додатками до якого є ряд документів, серед яких квитки на проїзд (чек № 953020 та чек № 953019).

Судом також встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 мав квиток П-3441180 на рейс 2700, придбаний в касі Сумського автовокзалу (ТОВ «Сумиоблавтотранс»), був пасажиром, на якого розповсюджуються умови договору доручення № 40-01 від 05.04.2011 року як на застраховану особу відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України «Про страхування».

Позивачем були понесені витрати на лікування та придбання ліків, що підтверджується виписками із медичних карток амбулаторного (стаціонарного) хворого, фіскальними чеками та квитанціями про придбання ліків і отримання медичних послуг на заявлену в межах позовних вимог суму 36746 грн 44 коп за період стаціонарного та амбулаторного лікування (т. 1, а.с. кр. пров. 95-140, т. 1, а.с. 27-77, т. 1, а.с. 185-191, т. 1, а.с. 226-230).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для страхової виплати, а визначаючи її розмір - з того, що неповнолітній ОСОБА_3 в результаті ДТП визнаний дитиною-інвалідом до 18 років без визначення групи інвалідності, тому з відповідача АТ «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_1 , як законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_3 , підлягає стягненню страхова сума у розмірі 51000 грн 00 коп, що складає 50% страхової суми (як інвалідам 3-ї групи) відповідно до Положення «Про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті», затвердженого Постановою КМУ від 14.08.1996 року № 959.

Крім того, суд першої інстанції виходив з доведеності факту заподіяння ОСОБА_3 моральної шкоди та понесення витрат на лікування. Стягуючи з ТОВ «АВТО-ОВІ» моральну шкоду в розмірі 150000 грн, суд врахував вимоги розумності і справедливості, виходив із ступеня вини водія, який скоїв злочин внаслідок порушення Правил дорожнього руху, а також тяжкості отриманих ОСОБА_3 тілесних ушкоджень.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно з ч. 1 ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Аналізуючи зазначені норми матеріального права, слід дійти до висновку, що чинне законодавство визначає, як різні об`єкти страхування, так і різні види страхування, які мають різне правове регулювання.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про страхування» встановлено, що страхування може бути добровільним або обов`язковим. Обов`язкові види страхування, які запроваджуються законами України, мають бути включені до цього Закону. Забороняється здійснення обов`язкових видів страхування, що не передбачені цим Законом. (ч. 2 ст. 5 Закону України «Про страхування»).

Згідно з п. п. 6, 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування» особисте страхування від нещасних випадків на транспорті та страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відносяться до обов`язкових видів страхування.

Для здійснення обов`язкового страхування Кабінет Міністрів України, якщо інше не визначено законом, встановлює порядок та правила його проведення, форми типового договору, особливі умови ліцензування обов`язкового страхування, розміри страхових сум та максимальні розміри страхових тарифів або методику актуарних розрахунків. (ч. 2 ст. 7 Закону України «Про страхування»).

Спеціальним нормативно-правовим документом у сфері обов`язкового страхування від нещасних випадків на транспорті є Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 року № 959 (далі Положення), відповідно до п. 2 якого, застрахованими вважаються пасажири з моменту оголошення посадки в морське або річкове судно, поїзд, автобус або інший транспортний засіб до моменту завершення поїздки.

Згідно з абзацом 2 пункту 3 цього Положення кожному застрахованому перевізник, що виступає агентом страховика, видає страховий поліс. Він може видаватися на окремому бланку або міститися на зворотному боці квитка. Документом, що підтверджує страхування пасажирів під час здійснення регулярних пасажирських перевезень автомобільним транспортом, є квиток.

Абзацом 1 пункту 3 цього Положення передбачено, що страховий платіж за обов`язковим особистим страхуванням від нещасних випадків на транспорті утримується з пасажира перевізником, який діє від імені страховика за винагороду на підставі договору доручення на лініях залізничного, морського, внутрішнього водного, автомобільного та електротранспорту на міжобласних і міжміських маршрутах у межах однієї області, Автономної Республіки Крим у розмірі до 1,5 відсотка вартості проїзду, на маршрутах приміського сполучення - до 3 відсотків вартості проїзду.

Відповідно до п.6 Положення, розмір страхової суми для кожного застрахованого становить 6000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 102000 грн.

Пунктами 7-8 цього Положення встановлено наступні страхові випадки: а) загибель або смерть застрахованого внаслідок нещасного випадку на транспорті; б) одержання застрахованим травми внаслідок нещасного випадку на транспорті при встановленні йому інвалідності; в) тимчасова втрата застрахованим працездатності внаслідок нещасного випадку на транспорті.

Страховики виплачують страхові суми:

а) у разі загибелі або смерті застрахованого внаслідок нещасного випадку на транспорті сім`ї загиблого або його спадкоємцю у розмірі 100 відсотків страхової суми;

б) у разі одержання застрахованим травми внаслідок нещасного випадку на транспорті при встановленні йому інвалідності:

I групи - 90 відсотків страхової суми;

II групи - 75 відсотків страхової суми;

III групи - 50 відсотків страхової суми;

в) у разі тимчасової втрати застрахованим працездатності за кожну добу - 0,2 відсотка страхової суми, але не більше 50 відсотків страхової суми.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що АТ «Страхова компанія «Країна» зобов`язане сплатити страхову виплату в розмірі 92% від страхової суми, а не 50%, як стягнув суд, оскільки її сину встановлена І група інвалідності. Ці доводи не ґрунтуються на вимогах закону і спростовуються матеріалами справи та матеріалами кримінального провадження, з яких вбачається, що 14 вересня 2017 року через травму, отриману 10 червня 2017 року, ОСОБА_3 визнаний дитиною-інвалідом до 18 років, що підтверджується посвідченням від 09.10.2017 (т.1, а.с. 24), консультаційним висновком-протоколом ЛКК від 30.08.2017 року № 398 (т.1, а.с. 49) та індивідуальною програмою реабілітації дитини - інваліда № 312 від 14.09.2017 року (т.1, а.с. 50-51 та т.1 кр. пров., а.с. 94, 83-85). Таким чином, неповнолітньому ОСОБА_3 не встановлена І група інвалідності, як помилково вважає позивач.

Отже суд, враховуючи обставини справи та Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затверджене Постановою КМУ від 14.08.1996 року № 959, дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача АТ «Страхова компанія «Країна» 50% страхової суми, тобто 51000 грн.

Не спростовують таких висновків суду і доводи апеляційної скарги АТ «Страхова компанія «Країна» про відсутність підстав для виплати позивачу страхової суми.

Так, судом встановлено та не спростовано скаржником, що неповнолітній ОСОБА_3 мав квиток НОМЕР_4 на рейс 2700, придбаний в касі Сумського автовокзалу (ТОВ «Сумиоблавтотранс»), був пасажиром, на якого розповсюджуються умови договору доручення № 40-01 від 05.04.2011 року як на застраховану особу.

Щодо Акту про нещасний випадок за формою Н-1, то відповідно до п. 9 Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, обов`язок скласти такий акт покладається на перевізника, тому його відсутність не може бути підставою для відмови у задоволенні позову законного представника малолітнього потерпілого.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом занижено розмір відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд врахував встановлені обставини справи, глибину душевних та фізичних страждань ОСОБА_3 , виходив при цьому з вимог розумності і справедливості.

Доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Отже, за встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи і надав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 листопада 2020 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді: О.І. Собина

С С. Ткачук