Номер провадження: 22-ц/813/3371/20
Номер справи місцевого суду: 523/2320/19
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря: Ющак А.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи,апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2019 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Троїцький ВП ГУНП в Луганській області, про визнання фізичної особи безвісно відсутньою,

встановив:

12 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісно відсутнім.

Свою заяву обґрунтовувала тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Луганськ, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Заявниця переїхала до м. Одеси в 2014р., є внутрішньо переміщеною особою, а син залишився проживати у м. Луганськ. За твердженням заявниці, вона втратила зв`язок із сином з 2014 року, проте від знайомих отримала інформацію, що син виїхав до Російської Федерації.

Після цього вона зверталась до дипломатичних представництв України в Російській Федерації, однак їй повідомили що відсутня інформація про його місцезнаходження. В Україні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахується за Троїцьким ВП ГУНП в Луганській області РС №54/18 від 24.01.2018р., як безвісно відсутній.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Троїцький ВП ГУНП в Луганській області, про визнання безвісно відсутнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2019 року, та постановлення нового, яким задовольнити її заяву уповному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

12.09.2019 року до Одеського апеляційного суду від Троїцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вказано, що вимоги позивачки викладені в апеляційній скарзі, ними не визнаються (74-78).

У відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що під час проведення оперативно-розшукових заходів було встановлено місцезнаходження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з цим на підставі п. 1 ч. 1 ст. 9-2 ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативно-розшукову справу з розшуку ОСОБА_2 закрито.

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 16.12.2020 року, на 13.00 год., у тому числі заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 через свого представника адвоката Бикова Д.Ю., як то передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с. 105-109).

При цьому, колегія суддів враховує, що у відповідності до п.п. 1, 5 Розпорядження голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року, з наступними змінами (а.с.112), тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Разом з тим, 10.12.2020 року від представника заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 адвоката Бикова Д.Ю. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, з посиланням на те, що у ОСОБА_1 , як інваліда 1 групи, погіршився стан здоров`я, однак вона бажає особисто прийняти участь у розгляді справи (а.с.110-111).

З цих підстав, колегія суддів зазначає, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції з серпня 2019 року, її розгляд уже двічі відкладався за клопотаннями адвоката Бикова (а.с.87-88,101-102), проте за змістом ч. 2 ст. 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. У зв`язку з викладеними обставинами, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 24.12.2020 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Залишаючи заяву ОСОБА_1 про визнання її сина безвісно відсутнім без задоволення, районний суд виходив з того, що Троїцьким ВП ГУНП в Луганській області встановлено місце перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який надав вказаному ВП заяву, в якій вказав, що він проживає у АДРЕСА_2 .

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2019 року у справі № 225/2576/17 зроблено висновок, що «Відповідно до ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування».

Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

Відповідно до ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Згідно ч. 3 ст. 43 ЦК України порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Луганськ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10-11).

23.01.2018 року ОСОБА_1 надіслала до Троїцького ВП ГУНП в Луганській області звернення про те, що нею було втрачено зв`язок із своїм сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем м. Луганськ, який виїхав на територію Російської Федерації після чого зв`язок з ним було втрачено.

За даним фактом Троїцьким ВП ГУНП в Луганській області було розпочато кримінальне провадження та відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000037 від 23.01.2018 року за попередньою кваліфікацією ч. 1 ст. 115 КК України та громадянина ОСОБА_2 оголошено у розшук як безвісно відсутнього, на підставі вимог п.п. 4 п. 1 ст. 6 ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність» також було заведено оперативно-розшукову справу № 54 від 24.01.2018 року на підставі чого здійснювались заходи з його розшуку.

Разом з тим, під час проведення Троїцьким ВП ГУНП в Луганській області оперативно-розшукових заходів було встановлено місцезнаходження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та під час спілкування з ним стало відомо що він знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.74-75).

ОСОБА_2 була написана заява про припинення його розшуку та за допомогою мережі інтернет фото заяви надіслано до Троїцького ВП ГУНП в Луганській області, також ним було надіслано фотозображення з заявою та паспортом, та фотозображення з ним та датою його розшуку (а.с. 76-78).

Згідно листа Троїцького ВП ГУНП в Луганській області №4449/111/45-609 від 20.05.2019р. розшук ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було закрито (а.с. 47-50).

Крім того, згідно даних Державної прикордонної служби України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перетнув державний кордон України 10.08.2014 року через пункт пропуску Гоптівка, із того часу на територію України не повертався (а.с. 35).

На підставі викладеного колегія суддів, вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відсутності належних і допустимих доказів на підтвердження факту безвісно відсутнього сина заявниці, оскільки в ході досудового розслідування Троїцьким ВП ГУНП в Луганській області було встановлено місце проживання розшукуваного ОСОБА_2 у Російській Федерації.

При цьому ОСОБА_2 у своїй заяві вказав конкретну адресу свого місця проживання.

Доводи апеляційної скарги про те, що лист та додані до нього фотокопії заяви ОСОБА_2 про його місцезнаходження у Російській Федерації, ніяким чином не засвідчені, а ні підписом ОСОБА_2 , а ні Троїцьким ВП ГУНП в Луганській області, текст заяви важко прочитати, а також апелянт не впізнає на фото що надано Троїцьким ВП ГУНП в Луганській області свого сина, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра