Справа № 408/812/19-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року смт Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого Соболєва Е.О.

при секретареві Савенко Т.А.,

за участю: заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Борисова В.М.,

представника заінтересованої особи Левенць О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України, в якій заявник просить встановити факт, що він постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Борисов В.М. в інтересах заявника звернувся до суду з цією заявою, обґрунтовуючи яку вказав таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився у с Велика Таяба Яльчикського району ОСОБА_2 . З 1970 року він проживав з батьками в м Луганську, де у 1976 році закінчив школу. З 1979 року по 1981 рік проходив військову службу у Забайкальському військовому окрузі (в/ч 26212). Після військової служби повернувся до м Луганська, де проживав та працював до 1988 року у монтажному управлінні. Проживав у АДРЕСА_1 . Вказана адреса була вказана його останнім місцем реєстрації у паспорті радянського зразка, якій він втратив разом із іншими документами. Починаючи з 06 липня 1987 року він постійно проживає у АДРЕСА_2 . З 1987 по 1999 рік він працював різноробом у колгоспі «Прапор Комунізму», а з січня 2001 по лютий 2009 року сторожем у дитячому садку Гарасимівської сільської ради.

Починаючи з 1981 року й до цього часу ОСОБА_1 нікуди не виїжджав за межі України та не змінював адреси свого фактичного місця проживання. Однак, оскільки він втратив паспорт радянського зразка та своєчасно не оформив паспорт громадянина України, у нього виникло багато проблем з документами.

ОСОБА_1 відмовили у видачі паспорта громадянина України та направили до УДМС для підтвердження громадянства. На письмове звернення до керівництва УДМС України в Луганській області йому надійшла відповідь, що згідно наданої інформації встановити його особу та належність до громадянства України не виявилось можливим. За таких обставин він змушений звернутися до суду для встановлення факту, що він постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року.

У судовому засіданні заявник та представник заявника заяву підтримали.

Заявник суду пояснив, що цей факт йому потрібно встановити для отримання паспорта громадянина України. Він проживає на території України більше 33 років. У нього був паспорт радянського зразка, але його у нього викрали в м Луганську разом з іншими документами у 2013 році. З ним у нього також викрали й свідоцтво про його народження. Потім почалась війна, а документи він не оформлював через те, що він проживає у селі, де паспорт не потрібен. Факт того, що він постійно проживав на території України підтверджується відомостями про його роботу, ідентифікаційним кодом, на підставі якого він отримав посвідчення водія. На поставлені питання заявник додав, що взагалі він проживає на території України з 1975 року, коли приїхав до м Міусинська м Красний Луч, де навчався у ПТУ № 57. Потім він проходив службу в лавах збройних сил, а далі він повернувся до м Луганська, де працював в монтажному управлінні до 1986 року. З 1987 він проживає у с Гарасимівка Станично-Луганського району.

Представник заявника адвокат Борисов В.М. додав, що його довіритель станом на 24.08.1991 проживав у с Гарасимівка, де працював на різних роботах.

Представник заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України в Луганській області Левенець О.І. на початку судового розгляду не заперечувала проти задоволення заяви ОСОБА_1 . Однак наприкінці розгляду справи просила відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , пояснюючи, що останній не надав письмових доказів на підтвердження факту, що він проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року, про що йдеться у письмових поясненнях заінтересованої особи.

Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Згідно пункту 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (зі змінами і доповненнями), для встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає до відповідного управління Міністерства внутрішніх справ документи згідно з переліком, зазначеним у пункті 8 цього Порядку, зокрема рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Довідкою Гарасимівської сільської ради № 280 від 22 жовтня 2018 року підтверджується, що заявник ОСОБА_1 з 06 липня 1987 року по теперішній час проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Інформація в довідці заснована на даних погосподарських книг за 1987 -2016- 2020 роки.

Із довідки про присвоєння ідентифікаційного номера заявнику йдеться, що Нікітін 28.07.2000 у ДПІ у Станично-Луганському районі одержав ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Архівна довідка № 167 від 13.03.2018 свідчить, що ОСОБА_1 з червня по липень 2000 року працював ПСП «Нікольське».

З довідки Гарасимівської сільської ради № 281 від 22 жовтня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 з січня 2001 року по лютий 2009 року працював сторожем Гарасимівського дитячого садка. Дана інформація надана на підставі наказів про прийняття та звільнення з роботи, розрахунково-платіжних відомостей.

Також факт постійного проживання ОСОБА_1 з 1987 року до теперішнього часу на території України, а саме в с Гарасимівка Станично-Луганського району Луганської області, підтверджується актом про простійне проживання від 29.10.2019 та поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

У сукупності наведені докази доводять, що заявник ОСОБА_1 дійсно станом 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України, а отже є її громадянином.

Доводи, наведені у письмових поясненнях заінтересованої особи про те, що цей факт не підтверджується документально, суд не бере до уваги, оскільки довідка Гарасиміської сільської ради № 280 від 22.10.2018 є офіційним документом, заснованим на даних погосподарських книг. Крім того, факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України з 1987 року до теперішнього часу, тобто й станом на 24.08.1991 підтверджували свідки, поясненням яких у суду вірити немає підстав, тим більше, що один зі свідків вже довгий час є головною посадовою особою органу місцевого самоврядування головою Гарасиміської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 315, 258, 259, 263-265, 319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , іпн. НОМЕР_1 , станом на 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його ухвалення, яке набирає законної силу в порядку, визначеному у статті 273 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складений та підписаний 06 лютого 2020 року.

Головуючий: