Справа № 567/1207/19
У Х В А Л А

06.02.2020 м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

при секретарі - Гічиновська Я.В.

розглянувши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову, подану у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Релігійної громади Свято-Троїцької парафії Рівненської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) села Українка Острозького району Рівненської області про визнання зборів релігійної громади такими, що не відбулися та визнання недійсними рішень, оформлених їх протоколом

встановив:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з заявою про забезпечення позову, у якій просять вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Релігійній громаді Свято-Троїцької парафії Рівненської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) села Українка Острозького району Рівненської області здійснювати будь-які дії і повноваження щодо володіння, користування і розпорядження майном Релігійної громади Свято-Троїцької парафії Рівненської єпархії Української Православної Церкви села Українка Острозького району Рівненської області та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо оформлення документів на право власності чи користування майном Релігійної громади Свято-Троїцької парафії Рівненської єпархії Української Православної Церкви села Українка до набрання законної сили рішенням суду.

Дослідивши подану заяву та матеріали заяви, суд дійшов до наступного.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ст.151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Таким чином, частиною 1 ст.151 ЦПК України передбачено чіткий перелік відомостей, які повинна містити заява про забезпечення позову.

Згідно з імперативними приписами ч.7 ст.153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

В порушення викладеного, в заяві про забезпечення позову, заявниками не зазначені пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Натомість заявники зазначають, що на їх думку немає необхідності у наданні пропозицій щодо зустрічного забезпечення.

Разом з тим, лише проаналізувавши пропозицію заявника щодо зустрічного забезпечення та надані на її підтвердження докази, суд може вирішити питання про наявність чи відсутність у нього обов`язку застосувати зустрічне забезпечення на підставі ч.3 ст.154 ЦПК України.

У відповідності до п.4 постанови Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб"єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволення вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов"язання після пред"явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Разом з тим, як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, в ній містяться лише мотиви, що підтверджують наявність спору між сторонами. Однак, заява не містить посилань на докази, що підтверджують неможливість чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову. В заяві про забезпечення позову заявники вказують лише про потенційну можливість утруднення виконання судового рішення, однак будь-яких доказів на підтвердження цього не надають та не зазначають доказів про те, які дії вживаються зі сторони відповідача та спрямовуються ним на утруднення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду, а тому на даному етапі суд приходить до висновку про те, що відсутні достатні дані, які об`єктивно вказують на необхідність застосування заходів, пов`язаних із забезпеченням позову, оскільки заявниками не наведено достатніх та переконливих доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Отже, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявниками не наведено обставин необхідності вжиття заходів забезпечення позову, та не надано на їх підтвердження належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, а тому застосування заходів забезпечення позову є передчасним.

Окрім того, заява про забезпечення позову не містить конкретних вимог в обсязі яких саме дій чи повноважень щодо користування та володіння майном Релігійної громади слід обмежити відповідача.

Згідно з п.3 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, спір який виник між сторонами стосується правовідносин з прийняття рішення про внесення змін до Статуту щодо конфесійної приналежності релігійної громади, та не містить вимог щодо визнання права власності чи користування майном релігійної громади, що вказує на те що заявлені вимоги про вжиття заходів забезпечення позову не в повному обсязі є співмірними з предметом позову.

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до ч.9 ст.153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи наявність у заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зазначених вище недоліків, та те, що суд не має можливості прийти до однозначного висновку про підставність заяви та необхідність застосування такого заходу, що запропонований заявниками, та його співмірності як виду забезпечення позову, суд дійшов висновку про те, що заяву слід повернуту заявникам.

При цьому, заявники не позбавлені можливості, усунувши вказані недоліки заяви про забезпечення позову, звернутися до суду з заявою про забезпечення позову повторно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151, 153, 260, 261 ЦПК України, суд

постановив:

заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову, подану у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Релігійної громади Свято-Троїцької парафії Рівненської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) села Українка Острозького району Рівненської області про визнання зборів релігійної громади такими, що не відбулися та визнання недійсними рішень, оформлених їх протоколом, повернути заявникам.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в пятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Острозького районного судуНазарук В.А.