Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/2278/19

Номер провадження: 2/511/89/20

14 квітня 2020 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Теренчук Ж. В.,

при секретарі - Ніколас С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство комерційний банк "Приват Банк" (далі - АТ КБ "Приват Банк", Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на їх користь заборгованості за кредитним договором № б/н від 03.07.2014 року в розмірі 19198,08 грн.

Свої вимоги мотивували тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання кредитних карт № б/н від 03.07.2014 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6849,68 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з погашенням кредиту згідно умов та графіку кредитного договору.

Позивач зазначив, що своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Заборгованість відповідача перед АТ КБ "Приват Банк" станом на 05.11.2019 року склала 19198,08 грн, яка складається з тіла кредиту - 5861,14 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 3,18 грн, заборгованості за пенею - 13333,76 грн.

Просили позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приват Банк» суму заборгованості.(а.с.2-4)

Відповідач ОСОБА_1 не визнав позов та просив відмовити в його задоволенні.

В наданому відзиві на позов зазначив, що у Банку не має підстав для стягнення з нього заявлених коштів, так як між Банком та ним договір позики в письмовій формі не укладався. Позивачем не надана копія договору позики № б/н від 03.07.2014 року із підписом відповідача.

Також зазначив, що позивачем не доведено сам факт надання йому Банком кредитних коштів, відсутні у Банку первинні бухгалтерські документи, які свідчать про факт перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача. Також відсутній договір з Банком про відкриття такого рахунку для зарахування кредитних коштів.

Зазначені на сайті позивача Правила надання банківських послуг, тарифи, він також не визнає, так як вони не містять його підпису, крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Також до заявлених вимог просив застосувати строки позовної давності, виходячи з низки правових позицій Верховного суду, за якими, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Враховуючи, що позивач посилається на кредитний договір, який нібито підписано № б/н від 03.07.2014 року, тим самим строк позовної давності сплив 03.07.2017 року.

Таким чином відповідач підсумував та зазначив, що позивачем не надані належні та допустимі докази, які свідчать про факт підписання (письмово відповідно до ст. 1047 ЦК України) між АТ КБ «Приват Банк» та ним кредитного договору № б/н від 03.07.2014 року на суму 6849,68 грн, перерахування грошових коштів на рахунок відповідача (відсутні первинні бухгалтерські документи); відсутні інші докази, які свідчать про факт ознайомлення відповідача з вимогами про надання послуг відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів»; відсутні докази ознайомлення з Правилами надання позики, пропущений строк позовної давності, тим самим позовна заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Банк не погоджуючись з наданим відповідачем відзивом надав суду відповідь на відзив, в якому зазначили, що 03.07.2014 року Відповідач, маючи невиконані кредитні зобов`язання за кредитним договором SAMDN№6242 від 18.08.2011 року, за якими ним неодноразово були порушені строки та порядок погашення заборгованості, за власним бажанням звернувся до Банку з метою реструктуризації боргу.

Банком при підписанні договору було списано відповідачу частину процентів та комісії та реструктуризовано суму боргу в розмірі 7560,88 грн.

Генеральною угодою сторони погодили новий строк погашення заборгованості з 03.07.2014 року по 31.01.2015 року, розмір заборгованості, розмір відсоткової ставки, порядок і спосіб внесення платежів на погашення заборгованості, а саме шляхом відкриття картрахунку та встановлення кредитного ліміту на платіжну карту в розмірі загальної суми заборгованості. Сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови.

Відповідач, підписавши Генеральну году приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, про що свідчить його підпис, і в такий спосіб Банк надав належні докази про те, що Відповідача було ознайомлено саме з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Із змісту Генеральної угоди вбачається, що Відповідачу було встановлено поточну процентну ставку в розмірі 0,001 %, вказано розміри штрафів.

Також Банк зазначив, саме по цій справі вони підтвердили тотожність наданих ними Умов та Правил надання Банком кредиту із тими, що були чинними в момент підписання заяви позичальником, що підтверджується копією наказу правління Банку про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.

Відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років.

Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій

стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного

місяця. Отже, строк випущеної картки до останнього дня 01.2018 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до Відповідача 24.11.2019 року - до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які Відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності Позивачем дотримано при зверненні до суду.

Відповідач ОСОБА_1 також надав суду заперечення, в яких зазначив, що не погоджується з позицією позивача щодо не пропущення строків звернення до суду з вказаним позовом, так як відповідно до п.1.1.3 Генерального погодження строк кредитування встановлений до - 31.01.2015 року.

Відповідно до п.2.1 Генерального погодження, позичальник сплачує кредитору суму у розмірі 1141,62 грн. до 25 числа кожного місяця.

Вважає, що посилання позивача на п. 1.1.7.31 Умов договору, за яким строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків винагороди неустойки (пені та штрафу) був збільшений до 50 років необґрунтованим, так як за ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі, а він такий договір з Банком не підписував.

Зазначені вище «Умови договору» стали відомі йому тільки з тексту позовної заяви. Зазначені умови, не були надані для ознайомлення, про що свідчить відсутність його особистого підпису на них, а тому до заявлених позовних вимог належить застосовувати трирічний строк давності для звернення до суду за захистом порушених прав.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання на розгляд справи не з`явився, надав суду заяву про слухання справи без його участі та просив врахувати при винесенні рішення зазначені у відзиві обставини.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

В останнє судове засідання представником позивача було надано заяву про відкладення справи призначеної на 14.04.2020 року, однак суд вважає, що в справі достатньо доказів, для ухвалення обґрунтованого рішення. Враховуючи тривалість розгляду вказаної справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення в даному судовому засіданні.

Суд, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України проводить розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без фіксування судового процесу звукозаписувальною технікою.

Судом по справі встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Так відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 03.07.2014 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 6849,68 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця Відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом.

АТ КБ ПриватБанк» та ОСОБА_1 03.07.2014 року уклали Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг по кредитному договору №SAMDN6242 від 18.08.2011 року. Дана Угода підписана обома сторонами згідно наданої суду копії.

За Договором Банком при підписанні договору реструктуризації було списано: процентів в розмірі 359,74 грн, комісії- 159,11 грн, штраф 697,80 грн. Загальна сума заборгованості після підписання договору реструктуризації складала 7560,88 грн.

Генеральною угодою сторони погодили новий строк погашення заборгованості, а саме з 03.07.2014 по 31.01.2015 року, розмір заборгованості, розмір відсоткової ставки, порядок і спосіб внесення платежів на погашення заборгованості, а саме шляхом відкриття картрахунку та встановлення кредитного ліміту на платіжну карту в розмірі загальної суми заборгованості.

Також з Генеральної угоди вбачається, що Відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 0,001% на місяць (0,01% на рік), вказано розміри штрафів тощо.

Із копії Генеральної угоди від 03.07.2014 року встановлена наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що останній погодив наступне " Я згодна (ен) з тим, що Генеральна угода, разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Кредитний Договір. Я ознайомилась (вся) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку...".

В матеріалах справи наявний витяг із Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП -2010-256 та копії самого наказу. (а.с.9)

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 05.11.2019 року має заборгованість по кредиту у сумі 19198.08 грн., яка складається з наступного: 5861,14 грн. - заборгованість за кредитом; 3,18 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 13333,76 грн. - заборгованість за пенею.

Таким чином дані спірні правовідносини виникли з кредитного договору і позивач доводить, що за даним кредитним договором має місце неналежне виконання зобов`язань боржником.

Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права.

За ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (свобода укладення договору).

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, а також умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Суд, дослідивши надані по справі докази, давши оцінку обґрунтованості заявлених позовних вимог, прийшов до висновку про задоволення позову частково виходячи з наступного.

Суд вважає, що позивачем по справі доведено, що 03.07.2014 року ОСОБА_1 , маючи невиконані кредитні зобов`язання по кредитному договору №SAMDN6242 від 18.08.2011 року, звернувся до Банку з метою створення сприятливих умов для виконання зобов`язань по вищевказаному кредитному договору та Банк пішов на зустріч Відповідачу, погодивши з ним і підписавши Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 03.07.2014 року.

Судом також встановлено, що при укладання Генеральної угоди, повторно кредитні кошти ОСОБА_1 не видавались, за умовами Угоди Банком при підписанні договору реструктуризації було списано частково борг, до виплати визначено борг в розмірі 7560,88 грн з виплатою його з 03.07.2014 року по 31.01.2015 року, розмір відсоткової ставки, порядок і спосіб внесення платежів на погашення заборгованості шляхом відкриття картрахунку та встановлення кредитного ліміту на платіжну карту в розмірі загальної суми заборгованості.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що права сторін виникають на підставі договорів та інших правочинів. Згідно ст. 3, 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу.

Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний відповідно до закону судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України не створює юридичних наслідків тільки недійсний правочин.

Даний договір є правомірним та відповідає вимогам ст.626, 628 ЦК України, підписаний обома сторонами угоди, про недійсність підпису сторонами в поданих по справі заявах не заявлялось, а тому цей договір породжує відповідні юридичні наслідки і за цим договором відповідач зобов`язався погасити кредитну заборгованість у встановлені строки. Доводи відповідача щодо не укладення письмового договору в суді не підтвердились.

Стосовно ознайомлення Відповідача з Умовами кредитування та надання банківських послуг, його обізнаності щодо вказаного документу , то суд встановив наступне.

Позивачем надана до суду копію Генеральної угоди від 03.07.2014 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що останній погодив наступне " Я згодна (єн) з тим, що Генеральна угода, разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Кредитний Договір . Я ознайомилась (вся) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку...".

Таким чином вочевидь, що відповідач в Угоді підтвердив свою згоду власним підписом на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір

На підставі ч.1 ст.634 ЦК, підписавши заяву, фізична особа, приєднується до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом. Тобто, з моменту підписання фізичною особою угоди, між Банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору (умов кредитування).

Так судом встановлено, що дійсно Умови та Порядок надання банківських послуг відповідачем не підписані , однак укладеною між сторонами Генеральною угодою підтверджено, що відповідач , підписуючи цей документ, ознайомився з даними документами, погодився на сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів, передбачених цими документами .

Суд вважає, що в даному випадку , відсутність підпису Відповідача в Умовах, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згідний з Умовами та Тарифами, що Заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що Умови укладені поза межами договору та є не допустимими доказами.

Крім цього по даній справі, позивачем надано: наказ про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, що підтверджує надання до позовної заяви саме тієї редакції, що була чинна на момент підписання генеральної угоди

Вказані документи підтверджують чинність редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви.

Тому судом по даній справі не застосовується відповідна правова позиція, викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року №342/180/17, щодо того, що не підписані боржником Умови та Правила надання банківських послуг не є складовою кредитного договору.

Між тим, відповідно до Постанови від 10.04.2019 року у справі №356/1635/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що висновок суду апеляційної інстанції про недоведеність факту отримання відповідачем платіжної картки із встановленим лімітом кредитування та отримання позичальником кредитних коштів, а також про відсутність кредитних правовідносин між сторонами не може вважатись обґрунтованим, оскільки не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

Так по даній справі Банк надав до суду виписку з карткового рахунку, яка містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі.

Виписка по картковому рахунку відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) з особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунка, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунка.

Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.

Враховуючи норми закону та докази що містяться в матеріалах справи можна дійти

висновку, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не

виконані та кредитором не прийняті.

Розмір заборгованості по кредиту позивачем підтверджений та складає - 5861,14 грн.

Також суд вважає, що підтверджена сума нарахованих процентів в розмірі 3,18 грн, так як відповідно до Генеральної угоди вбачається, що Відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 0,001% на місяць (0,01% на рік).

Також відповідно до п.2.8 Генеральної угоди при порушення кредитором зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та Правилах за кожний день прострочки.

Згідно п.1.1.5.25 Умов та Правил надання банківських послуг, в редакції, яка була чинна на момент укладення угоди, передбачено пеню на несвоєчасну оплату послуг Банку по кожному випадку порушень в розмірі 0,1% від сум заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочки.

Згідно наданого розрахунку розмір пені визначений позивачем правильно та складає 13333,76 грн з жовтня 2014 року по 05.11.2019 року, тобто по день звернення позивача до суду.

Тому суд вважає, що фактично отримані та використані позичальником ОСОБА_1 кошти в розмірі 6849,68 грн в добровільному порядку АТ КБ «Приват Банк» не повернуті, а також враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

Між тим відповідач просить також в поданих заявах по справі застосувати до заявлених позовних вимог строки позовної давності розрахувавши їх відповідно до наведених ним в заявах розрахунків та відповідно до правових позицій ВС України, які висловлені з приводу застосування по кредитним спорам строків позовної давності у випадку повернення боргу частками.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України).

Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Верховний суд України неодноразово висловлювався відносно строку виконання зобов`язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19.03.2014 року справа № 6-14цс14 та 18.06.2014 року справа №6-61 цс 14 «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору."

Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної картки до останнього дня 01.2018 року, (довідка про видачу кредитних карт додається)

Позивач же звернувся до суду з позовом до Відповідача 28.11.2019 року - до спливу строку позовної давності.

Також суд вважає, що банк, заявивши вимоги щодо стягнення тіла кредиту, зробив це в межах строку позовної давності по даним зобов`язанням, так як по даному кредиту мало місце погашення боржником кредиту останнім платежом - 30.06.2017 року, що перервало перебіг строку позовної давності щодо стягнення тіла кредиту, банк відповідно пред`явивши вимогу в листопаді 2019 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

У зв`язку з цим, строк позовної давності Позивачем дотримано при зверненні до суду.

Між тим інший строк позовної давності встановлений по вимогам щодо стягнення пені.

Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає позовну давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) .

Аналіз ст.266 ,ч.2 ст.258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. ( Правова позиція, висловлена Верховним судом України в постанові від 29 жовтня 2014 року у справі №6-169цс14).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов щодо стягнення пені підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача належить стягнути пеню 31.10.2018 року по 05.11.2019 року в розмірі, що складає 2813,28 грн.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тому позов Банку підлягає частковому задоволенню та з відповідача належить стягнути на їх користь в рахунок відшкодування тіла кредиту в розмірі 5861,14 грн, проценти в розмім 3,18 грн, в а також пеню в розмірі за період з 31.10.2018 року п 05.11.2019 року в розмірі 2813,28 грн.

Згідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.525,526,530,549,611,624,629,1048-1050,1054 ЦК України, керуючись ст. 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку "Приват Банк" про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" (рах № НОМЕР_3 , , МФО 305299) заборгованість за Генеральною угодою від 03.07.2014 року станом на 05.11.2019 року у сумі 5861,14 грн, проценти в розмім 3,18 грн, а також пеню в розмірі за період з 31.10.2018 року п 05.11.2019 року в розмірі 2813,28 грн, загальна сума 8677,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" (рах № НОМЕР_3 , , МФО 305299) витрати по сплаті судового збору у сумі 1921,00 грн.

В іншій частині позову відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини - протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до Одеського апеляційного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області на підставі п.15.5. Розділу Х11 Перехідних положень ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ж. В. Теренчук