Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 650/1694/19
провадження № 2/650/10/20
14 січня 2020 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області
в складі: головуючого - судді Сікора О.О.,
за участю секретаря - Коваленко Ю.О.,
представника органу опіки та піклування Кучерявої А.В., Харіної І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Велика Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,
У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона з 19 липня 2014 року по 31 жовтня 2017 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , коли у них ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Херсоні народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується актовим записом № 627 складеним Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні.
Відносини у подружжя були дружніми до народження дитини, після чого відповідач пішов від позивачки та не проявляв уваги до доньки, не займався її вихованням, забезпеченням.
До листопада місяця 2016 року позивач очікувала від відповідача зміни поведінки та відношення до їх спільної доньки, однак не отримавши цього звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. З відповідача було стягнуто на користь позивачки на утримання дитини аліменти в розмірі ј частки від заробітку (доходу) щомісячно до досягнення останньою повноліття. Натомість відповідачем не було внесено жодного платежу в рахунок стягнутих аліментів, внаслідок чого позивачка змушена самостійно забезпечувати спільну дитину.
Отже, всі питання матеріального забезпечення дитини вирішуються виключно позивачкою, за повної бездіяльності відповідача, що є першою ознакою його винної поведінки щодо дитини.
Питання щодо виховання доньки вирішуються позивачкою також самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Для розвитку дитини позивачка прикладає всі можливі зусилля. За місцем проживання дитини їй створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку дитини. Батько дитини жодного разу не цікавився життям доньки, не намагався зв`язатись із позивачем або дитиною чи іншими родичами.
Відповідач не проявляє заінтересованості в подальшій долі доньки, не цікавиться її розвитком, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини. Не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною взагалі. Донька навіть не знає який вигляд має її батько. Останній і єдиний раз він бачив дитину після народження.
Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про ухилення від виховання дитини батьком, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до них. Донька не отримала від батька жодного подарунку на день народження, жодної іграшки.
Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами.
Все вищезазначене свідчить виключно про одне: відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, що зумовлює позбавлення його батьківських прав.
Відзив на позов не надійшов.
На судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Пояснила, що після народження дитини відповідач залишив її та дитину та змінив своє місце проживання, яке їй невідомо. Після цього відповідач не спілкувався з нею та з дитиною і не намагався побачити останню. Вона ніколи не приховувала адреси їх проживання і остання добре відома відповідачу. Так само відповідач добре знає її знайомих, однак не з нею не з ними на зв`язок не виходив та не повідомляв про свої наміри займатися вихованням дитини. З часу народження дитини позивачка постійно самостійно опікується дитиною та прикладає усі можливі зусилля для забезпечення дитини і усім необхідним. Вона ніколи не заперечувала відповідачу у спілкуванні з дитиною та в разі його появи не бачить підстав усувати його від участі у житті дитини. Однак, зважаючи на відсутність бажання у батька опікуватися дитиною, що підтверджується його поведінкою, останнього слід позбавити батьківських прав, що дозволить їй в повній мірі взяти на себе юридичну відповідальність за виховання та забезпечення дитини, приймаючи до уваги те, що дитина хворіє і потребує постійного лікування.
Представник Кучерява А.В. при вирішенні справи поклалася на розсуду суду.
Представник Харіна І.В. при вирішенні справи поклалася на розсуду суду, пояснивши, що за вказаною у позові адресою при виході уповноважених представників органів опіки та піклування відповідача виявлено не було, а отже поспілкуватись з ним не вдалося. З даної причини органом опіки не підготовлено письмового висновку.
На судове засідання відповідач двічі не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомив.
Оскільки позивач не заперечував проти проведення розгляду справи за відсутності належним чином повідомленого відповідача у заочному порядку, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення.
Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи викладені в позовній заяві суд дійшов таких висновків.
Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.
Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.
Відповідно до вимог пункту другого частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пп. 15,16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 19 липня 2014 року по 31 жовтня 2017 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , коли у них ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Херсоні народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується актовим записом № 627 складеним Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради від 04 листопада 2019 року останній вважає недоцільним позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки не доведена його винна поведінка щодо не прийняття участі у життєдіяльсності доньки.
Відповідно до довідки КНП «Херсонська міська клінічна лікарня ім. А. і О. Тропіних» від 20 грудня 2019 року № 01-7/2649-2 під час викликів до дому та на прийомі у поліклініці з дитиною знаходилась мати ОСОБА_1 . Батько не був присутнім під час оглядів дитини та не звертався до медичних працівників за інформацією щодо стану здоров`я дитини.
Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 05 грудня 2019 року мати з дитиною проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та займає у двокімнатній квартирі одну кімнату. В квартирі є всі необхідні меблі та предмети побуту, але в давно не робився ремонт. В наявності побутова техніка (холодильник, бойлер), всі комунальні послуги. Для виховання та розвитку дитини є необхідні речі, одяг, місце для сну, ноутбук. Також за вказаною адресою проживає ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Всі питання щодо виховання, утримання та розвитку дочки матір`ю вирішуються без участі батька. Востаннє позивачка спілкувалася з батьком у телефонному режимі на початку 2016 року. Під час бесіди з малолітньою ОСОБА_3 було з`ясовано, що дівчина батька не пам`ятає, бачила його лише на світлинах.
На судовому засіданні допитана як свідок ОСОБА_9 пояснила, що є близькою подругою ОСОБА_1 та постійно з нею спілкується, буває у неї в гостях та допомагає. Після народження дитини, як відповідач покинув родину, вона жодного разу його не бачила і не чула від позивачки та спільних знайомих про те, що він турбувався дитиною, має наміри приділяти їй увагу, або про те, що матір чинить перешкоди батьку у спілкуванні з дитиною. ОСОБА_1 важко самостійно виховувати дитину та лікувати її, однак допомоги від батька дитини вона ніколи отримувала, в тому числі шляхом сплати аліментів.
Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності суд дійшов висновку, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання дитини, а отже у суду є підстави для застосування крайнього заходу впливу до відповідача у вигляді позбавлення його батьківських прав, що також обумовлюється необхідністю захисту інтересів дитини.
При цьому суд не може погодитись із висновком органу опіки та піклування, що наведений вище, щодо недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітньої дитини, з причини його необґрунтованості.
Так, згідно частиною п`ятою статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Згідно з частиною шостою статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Вказаний висновок є необґрунтованим у зв`язку з недотриманням положень Постанови КМУ про затвердження «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини», про що свідчить відсутність у висновку посилання на факти та обставини, які свідчать про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, при тому, що уповноваженими представниками вказаного органу встановлено те, що батько жодним чином не приймає участі у вихованні дитини.
Єдиною підставою для такого висновку зазначено те, що при перевірці не було встановлено причин, з яких ОСОБА_2 не виконує батьківські обов`язки, не доведена винна поведінка батька. Тобто фактично орган опіки та піклування стверджує про неможливість позитивного вирішення спору для позивача за відсутності батька дитини, що не узгоджується з вимогами статті 164 СК України та декларованими державою правами дитини.
Положення статті 164 СК України спрямовані насамперед на захист інтересів неповнолітньої дитини, забезпечення її найкращих інтересів. В даній нормі йдеться, зокрема, про можливість позбавлення батьківських прав особи, яка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, тобто у випадках коли особа знаючи про свої обов`язки, які у нього виникли у зв`язку з народженням дитини, не виконує їх. Такі обставини встановлюються не лише шляхом спілкування з батьком, а також на підставі інших обставин, які при цьому мають місце.
Суд встановив, що відповідач знає про народження дитини, а отже він знає про свої пов`язані із цим обов`язки, однак він не вживає жодних заходів з їх реалізації. Ним не повідомлено його місцезнаходження, він не намагається спілкуватися з дитиною за наявних сучасних засобах комунікації, ним не сплачуються аліменти, не надається жодної допомоги будь-якого характеру, що може свідчити лише про свідоме ухилення особи від виконання його батьківських обов`язків.
Кожна дитина має право на захист своїх цивільних прав, а цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Суд оцінює доводи обох сторін та ухвалює рішення на підставі встановлених обставин на підставі належних, допустимих, достатніх і достовірних доказах. ЦПК України також передбачена можливість здійснення заочного розгляду справи, чим законодавець забезпечив можливість захисту інтересів особи у випадку неможливості заслухати позицію відповідача та оцінити його доводи.
Суд вважає, що органом опіки та піклування зібрано достатньо доказів, що свідчать про наявність ознак ухилення відповідача від виконання ним своїх батьківських обов`язків, що не може бути спростовано лише фактом відсутності відповідача.
Отже, з урахуванням цього, орган опіки та піклування не вказав у висновку яким чином подальше виховання дитини позивачкою без участі батька, який не проявляє жодної турботи до дитини, однак за наявності у нього батьківських прав, що обумовлює необхідність, зокрема отримання у нього згоди з деяких питань, надає право в майбутньому вимагати сплати аліментів від дитини тощо, відповідатиме інтересам дитини.
Крім того, при вирішенні спору судом враховано, що визначений спосіб захисту передбачений законодавцем в першу чергу не з метою впливу на неправомірну поведінку батька, який ухиляється від виконання його батьківських обов`язків, а з метою захисту інтересів неповнолітньої дитини, тобто при такому вирішенні спору також буде досягнуто справедливий баланс інтересів як дитини в інтересах якої звернулася мати, і яка не отримує виховання та допомоги від батька, не знає його, так і батька, який ухиляється від виховання дитини, а отже не виконує свої батьківські обов`язки.
На підставі викладеного, керуючись вищенаведеними положенням цивільного законодавства, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Херсона.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги до Херсонського апеляційного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області.
Суддя: _______________ О.О. Сікора