Сарненський районний суд
________________________________________________________________________
Справа № 572/2184/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2020 року м.Сарни

Сарненський районний суд Рівненської області в складі

головуючого судді Рижого О.А.

при секретарі Мороз Ю.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи Христунової О.О., Шмигельської Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області ( вул.Центральна,4 с.Немовичі Сарненський р-н Рівненська обл.), третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) про визнання незаконними та скасування рішень сільської ради,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Сарненського районного суду Рівненської області з позовом, відповідно до якого просить визнати незаконними та скасувати рішення Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області № 1068 від 6 червня 2019 року "Про розгляд заяви ОСОБА_1 , про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)" та рішення Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області "Про передачу у власність земельної ділянки в межах села Немовичі", № 725 від 6 листопада 2008 року.

В обґрунтування позову зазначає, що 31 січня 2014 року відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серії НОМЕР_1 , вона набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що в АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення Немовицької сільської ради № 88 від 28.12.2015 року, АДРЕСА_2 була перейменована на АДРЕСА_1 .

Належний Позивачці на даний час житловий будинок з усіма надвірними будівлями, раніше належав громадянці ОСОБА_6 , яка була рідною тіткою ОСОБА_7 , котрому за свого життя заповіла цей будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, і раніше належний їй будинок, що по АДРЕСА_2 , успадкував її племінник, ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер і після його смерті названий будинок був успадкований ОСОБА_8 .

Відповідно до записів погосподарських книг по Немовицькій сільській раді, починаючи з 1948 року, за господарством ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 Немовичі, значилася закріплена земля, в розмірі 0,38 га., з якої 0,28 га., це присадибна ділянка на якій розміщений житловий будинок з усіма надвірними будівлями та додатково 0,10 га., в урочищі "Забронище".

Усі хто проживав у цьому будинку та був його власником, користувалися вище зазначеною землею, адже при набутті на нього права власності, як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_7 , набували право користування усією цією землею.

Після того, як Позивачка прийняла у спадок вказане будинковолодіння, вона продовжувала користуватися земельною ділянкою, що вважалася закріпленою за цим будинком.

Ще за життя ОСОБА_6 , на території земельної ділянки, яка перебувала у її користуванні, був викопаний рів для відведення дощових та талих вод з її господарства та господарств її сусідів, ОСОБА_9 , що по АДРЕСА_3 , ОСОБА_10 , що по АДРЕСА_4 та ОСОБА_5 , що по АДРЕСА_5 .

При цьому, для відводу води з двору ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , по земельній ділянці ОСОБА_5 , була прокладена труба для відводу дощових та талих вод, котра була закопана в землю.

Зазначені труби були прокладені власними силами та коштами ОСОБА_9 , за згодою тодішнього землекористувача цієї земельної ділянки.

Усі перелічені вище сусіди однаково користувалися вказаним ровом і так званим водовідводом до періоду, поки був живим ОСОБА_12 , який був чоловіком ОСОБА_5 .

Однак, після смерті ОСОБА_12 , його дружина ОСОБА_5 , почала чинити перешкоди у користуванні ровом та водовідводом.. Крім того, ОСОБА_5 без будь-яких на те дозволів та погоджень зі свого будинку, близько десяти років тому вивела каналізаційну трубу до вищевказаного рову, куди почала зливати різного роду нечистоти зі свого будинку. При цьому, усі ці нечистоти в подальшому стікають в сусідський ставок та на городи сусідів. Трубу, що слугувала для відводу дощових та талих вод з дворів сусідів, Відповідачка засипала піском та закидала камінням, тому свої функції він виконувати перестав, внаслідок чого почалося підтоплення сусідських господарств.

Усі намагання Позивачки схилити ОСОБА_5 припинити скидати в рів каналізаційні стоки зі свого будинку та відновити дію перекритої нею водовідвідної труби, позитивних результатів не дали.

З метою припинення таких дій, Позивачка, разом із іншими сусідами неодноразово зверталися до Немовицької сільської ради із письмовими заявами на неправомірну поведінку ОСОБА_5 , однак, належний їх розгляд не проводиться.

Позивачка вирішила приватизувати земельну ділянку, на якій знаходиться належний їй житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами, що по АДРЕСА_2 , включаючи і частину земельної ділянки, на якій знаходиться названий рів. З цією метою звернулась до Приватного підприємства "Експерт-Рівне-Земля" для виготовлення абрису земельної ділянки для її подальшої приватизації.

Під час проведення відповідних замірів вказаної земельної ділянки на місцевості та при звірці з даними Державного земельного кадастру було встановлено, що частина земельної ділянки (орієнтовно одна сотка, яка фактично перебуває у в користуванні Позивача, на якій розміщений належний їй хлів) перебуває у власності вже нині покійного ОСОБА_12 .

ОСОБА_12 набув право власності на спірну частину земельної ділянки на підставі рішення Немовицької сільської ради від 6 листопада 2008 року № 725, відповідно до якого йому у власність була передана земельна ділянка загальною площею 0,5163 га по АДРЕСА_2 Немовичі, з якої 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд та 0,2663 га для ведення особистого селянського господарству.

Під час виготовлення абрису на вищезгадану земельну ділянку, було встановлено, що її загальний розмір по існуючих парканах, становить 0,1865 га. 22 квітня 2019 року Позивач звернулася до Немовицької сільської ради із заявою про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1865 га.

Рішенням Немовицької сільської ради № 1068 від 6 червня 2019 року, Позивачу було відмовлено в наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, площею 0,1865 га на тій підставі, що в дану площу входить водний об`єкт (канава) загального користування. Проте, цим же рішенням надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, площею 0,1763 га.

Щодо скасування рішення Немовицької сільської ради № 725 від 6 листопада 2008 року "Про передачу у власність земельної ділянки в межах села Немовичі", то вказує наступне.

Відповідно до цього рішення, у власність громадянину ОСОБА_12 була передана земельна ділянка, загальною площею 0,5163 га по АДРЕСА_2 Немовичі, з якої 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд та 0,2663 га для ведення особистого селянського господарства.

Згідно із статтею 198 Земельного кодексу України, при оформленні права власності на земельну ділянку проводиться комплекс робіт (кадастрові зйомки), виконуваних для визначення меж земельних ділянок, які включають, у тому числі, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Згідно з вимогами пункту 9 Порядку розроблення проектів землекористування про відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 677 від 26.05.2004 року, яка була діючою на час прийняття оскаржуваного мною рішення, проект відведення земельної ділянки виконавець узгоджує з землевласником або землекористувачем, відповідними органами земельних ресурсів, містобудування і архітектури, охорони культурної спадщини, санітарно-епідеміологічної служби, природоохоронним органом.

Межі земельних ділянок, які передавались у власність ОСОБА_12 і які межували із земельною ділянкою, яка перебувала у користуванні ще на той час живого ОСОБА_7 , з ним та іншими сусідами не погоджувались.

Порушення процедури погодження меж земельних ділянок із сусіднім на той час землекористувачем, призвели до порушення прав Позивачки, адже на земельній ділянці, яка юридично належить ОСОБА_12 , яка на даний час перебуває у користуванні ОСОБА_5 , знаходиться належний Позивачу об`єкт нерухомого майна.

В судовому засіданні Позивач та її представники підтримали вимоги, зазначені в позовній заяві, надали відповідні пояснення.

До суду надійшов відзив на позовну заяву від Немовицької сільської ради Рівненської області, в якому представник відповідача вважає заявлений позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. При цьому посилається на те, що рішення Немовицької сільської ради №1068 від 6 червня 2019 року «Про розгляд заяви ОСОБА_1 , про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», яким останній відмовлено у наданні вказаного дозволу, прийняте з дотриманням встановленої законодавством процедури та у повній відповідності до ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні». Причиною відмови у наданні дозволу став той факт, що ОСОБА_1 до технічної документації із землеустрою окрім земельної ділянки, яка перебуває у її фактичному користуванні, включила і рів, який використовується спільно з трьома іншими домогосподарствами, що розташовані по сусідству, і має важливе господарське значення для усіх вказаних домогосподарств, так як служить для відведення дощових та талих вод. Відсутність можливості використання будь- яким домогосподарством вказаного рову, може призвести до його підтоплення та завдання матеріальної шкоди. Приймаючи рішення щодо відмови у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, депутати сільської ради керувалися інтересами усіх зацікавлених у даному питанні землекористувачів, а не інтересом окремої особи.

Щодо позовної вимоги про скасування рішення Немовицької сільської ради №725 від 06.11.2008 року «Про передачу у власність земельної ділянки в межах села Немовичі», то вважаю, що дане рішення не може бути скасоване у зв`язку із спливом позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В судовому засіданні представник Відповідача заперечив проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві, дав відповідні пояснення.

В судовому засіданні брали участь представники третьої особи ОСОБА_5 , які заперечили проти задоволення позову. Вважать, що оскаржувані рішення законними і підстав для їх скасування немає.

Під час судового розгляду були допитані свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 ..

Допитана свідок ОСОБА_16 суду повідомила, що спірний рів, який проходить між ділянками Позивача та третьої особи знаходиться на території ОСОБА_1 . Вказаний рів був викопаний за згодою суміжних користувачів, в 60-х роках 20 століття за ініціативи та власні кошти батька ОСОБА_8 . На сьогоднішній день вказаним ровом не користується ніхто крім третьої особи ОСОБА_5 .

Допитана свідок ОСОБА_10 суду повідомила, що спірний рів, який проходить між ділянками Позивача та третьої особи знаходиться на території ОСОБА_1 . ОСОБА_5 зараз сама користується цим ровом. Хто і коли його будував достеменно не знає, зі слів сусідів будував батько Позивачки.

Допитана свідок ОСОБА_14 суду повідомила, що ровом користується лише ОСОБА_5 , оскільки інші сусіди вирішили проблему стічних та талих вод шляхом викопування на території своїх господарств ставків.

Допитаний свідок ОСОБА_15 суду повідомив, що в 1965 році на території земельної ділянки батька ОСОБА_17 викопали рів, оскільки після злив підтоплювалися чотири господарства.

Допитаний свідок ОСОБА_15 суду повідомив, що йому відомо, що спірний рів, який проходить між ділянками Позивача та третьої особи знаходиться на території ОСОБА_1 . Вказаний рів був викопаний в 60-х роках 20 століття за ініціативи батька ОСОБА_8 . Свідок неодноразово допомагав батьку Позивачки чистити рів від забруднення.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до с. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Відповідно до ст.ст.11, 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; організація землеустрою; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Законодавець положеннями ч.ч.1,3 статті 152 ЗК України передбачає рівні умови захисту прав власності на земельну ділянку. Відповідно до положень частини 3 цієї ж статті ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, в тому числі, визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною 2 статті 377 Цивільного кодексу України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

У відповідності до вимог статті 415 ЦК України особа, до якої перейшло право власності на будівлі (споруди), набуває право користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі (споруди).

Частиною 2 статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти, до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно з частиною четвертою статті 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Конституція України гарантує право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (частина друга статті 14).

Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону (частина друга статті 13 Конституції України). До таких об`єктів належать,- зокрема, земельні ділянки.

Згідно з частиною третьою статті 41 Конституції України громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Як зазначає Конституційний суд України у своєму рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, у справі про постійне користування земельними ділянками, ця конституційна гарантія не може тлумачитися як така, що заперечує державний захист інших визнаних майнових прав громадян (крім права власності) або обмежує можливості такого захисту прав землекористувачів, набутих свого часу відповідно до чинного на той час законодавства.

Згідно зі статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституція України не виключає можливості для громадян користуватися землею на визначених у законі різних правових титулах, гарантуючи при цьому громадянам право власності на землю.

Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства не мають зворотної дії в часі, їх дія поширюється на відносини, які виникли раніше, лише у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують цивільну відповідальність особи.

Цей принцип закріплено на конституційному рівні (стаття 58 Конституції України), що є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі між державою і громадянином. Він гарантує впевненість громадян у тому, що їхнє теперішнє становище не буде погіршено прийняттям нового закону чи іншого нормативно-правового акта.

Набуття громадянином права власності на земельну ділянку, яка перебуває у його користуванні, в загальному порядку, визначеному статтею 118 Земельного кодексу України, не передбачає встановлення обмеження щодо строків набуття цього права.

Конституційний суд України у цьому ж рішенні констатував, що реєстрація речових прав на нерухомість, здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Пунктом 7 розділу 10 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, або у тимчасове користування земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Таким чином, враховуючи викладене, Позивач, набувши у власність житловий будинок з усіма господарськими будівлями і спорудами у законний спосіб набула право користування земельною ділянкою, у тих же розмірах та тим же цільовим призначенням, яка обліковувалася за цим будинком і яка перебувала у користуванні попередніх землекористувачів, а саме, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Частиною 2 статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 7 статті 118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною 3 статті 24 закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що відмовлячи Позивачу, Немовицька сільська рада не врахувала згадані норми законодавства. Підтверджуючих доказів того, що на місці спірної ділянки знаходить водний об`єкт, під час судового розгляду не надано.

Стосовно рішення Немовицької сільської ради № 725 від 6 листопада 2008 року "Про передачу у власність земельної ділянки в межах села Немовичі", відповідно до якого у власність громадянину ОСОБА_12 була передана земельна ділянка, загальною площею 0,5163 га по АДРЕСА_2 Немовичі, з якої 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд та 0,2663 га для ведення особистого селянського господарства, то суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 198 Земельного кодексу України, при оформленні права власності на земельну ділянку проводиться комплекс робіт (кадастрові зйомки), виконуваних для визначення меж земельних ділянок, які включають, у тому числі, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Згідно з вимогами пункту 9 Порядку розроблення проектів землекористування про відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 677 від 26.05.2004 року, яка була діючою на час прийняття оскаржуваного мною рішення, проект відведення земельної ділянки виконавець узгоджує з землевласником або землекористувачем, відповідними органами земельних ресурсів, містобудування і архітектури, охорони культурної спадщини, санітарно-епідеміологічної служби, природоохоронним органом.

Під час судового розгляду не надано належних та допустимих доказів того, що межі земельних ділянок, погоджувались з ОСОБА_7 та іншими сусідами. При цьому, ця частина земельної ділянки на момент прийняття рішення не перебувала ні у власності, ні в користуванні ОСОБА_12 .

З вищеперелічених підстав, суд вважає рішення Немовицької сільської ради № 725 від 6 листопада 2008 року "Про передачу у власність земельної ділянки в межах села Немовичі" незаконним, тому воно підлягає скасуванню.

Щодо посилання представника Відповідача на сплив строків позовної давності, то суд бере до уваги докази того, що про оскаржуване рішення Позивач після звернення до Приватного підприємства "Експерт- Рівне-Земля" для виготовлення абрису земельної ділянки для її подальшої приватизації. Доказів того, що Позивач знала чи могла знати про існування вказаного рішення, яке впливає на її права та обов`язки в матеріалах справи відсутні.

Частиною 1 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями ч.3 та ч.5ст. 158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Відповідно до ст. 159 ЗК України, земельні спори розглядаються органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів та органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у місячний термін з дня подання заяви. Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У разі відсутності однієї із сторін при першому вирішенні питання і відсутності офіційної згоди на розгляд питання розгляд спору переноситься. Повторне відкладання розгляду спору може мати місце лише з поважних причин. Відсутність однієї із сторін без поважних причин при повторному розгляді земельного спору не зупиняє його розгляд і прийняття рішення.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16 квітня 2004 року № 7, згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Земельний спір це вид правовідносин, пов`язаних із розв`язанням розбіжностей, які випливають з порушення права власності та права користування земельною ділянкою, також відводом або вилученням землі, що виникають між власниками землі та землекористувачами, іншими особами, органами місцевого самоврядування, та держаними органами, що здійснюють управління земельними ресурсами.

Чинний Земельний кодекс України не визначає всі можливі види земельних спорів, проте, він перераховує категорії ( види ) земельних спорів, які підлягають вирішенню тим, чи іншим компетентним органом.

Суд приходить до висновку, що є підстави для визнання недійсними оспорюваних рішень.

Відповідно до статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 11,12,116,118,120,158,159,198 ЗК України, ст.ст. 256, 257, 261, 267, 377, 415 ЦК України, ст.ст. 13, 81, 141, 200, 206, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 - задоволити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області №1068 від 06 червня 2019 року "Про розгляд заяви ОСОБА_1 , про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)".

Визнати незаконним та скасувати рішення Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області "Про передачу у власність земельної ділянки в межах села Немовичі" №28 від 06 листопада 2008 року.

Стягнути з Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області ( вул.Центральна,4 с.Немовичі Сарненський р-н Рівненська обл.) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати, а саме 2400 (дві тисячі чотириста) грн. 00 коп. витрат за надання правничої допомоги та 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн, 80 коп. витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Рижий

Повний текст рішення складено та підписано 06.02.2020 року