ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 лютого 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/2456/19

Головуючий у першій інстанції Меженнікова С. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/295/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

сторони: позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 листопада 2019 року (місце ухвалення м. Чернігів, дата складання повного тексту 21.11.2019) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позову посилався на те, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 06.04.2010, згідно якої отримав кредит у розмірі 45 100,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між сторонами Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, проте у порушення умов кредитного договору позичальник своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями внаслідок чого у відповідача перед банком утворилась заборгованість, яка, враховуючи часткове внесення коштів позичальником, станом на 15.08.2019 становить: 108 649, 58 грн, з яких: 14373,35 грн заборгованість за тілом кредиту; 33126,73 грн заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 55 499,52 грн нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 0,00 грн нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн штраф (фіксована частина), 5149,98 грн штраф (процентна складова).

В позові АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 108 649,58 грн за кредитним договором № б/н від 06.04.2010, та судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

Заочним рішенням Чернігівського районного суду від 21.11.2019 позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 06.04.2010 в сумі 15592,02 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту 14373,35 грн, заборгованість по штрафам в сумі 1218,67 грн.

Рішення суду обґрунтовано тим, що в порушення умов кредитного договору відповідач погашення основної суми кредиту та відсотків за його користування своєчасно не здійснював, а тому позов підлягає частковому задоволенню про стягнення тіла кредиту та штрафу, разом з тим в обгрунтування відмови у стягненні інших складових суд першої інстанції, з посиланням на ст. 549 ЦК України та правову позицію Верховного Суду України у постанові від 21.10.2015 у справі № 6-2003цс15, зазначив, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник АТ КБ «ПриватБанк» Крилова О.Л. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Чернігівського районного суду від 21.11.2019 в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 33126,73 грн, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення не оскаржується.

За доводами апеляційної скарги рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

У скарзі завник посилається на те, що суд відмовляючи у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту не мотивував підстави для відмови у цій частині.

В обгрунтування незаконності оскаржуваного рішення суду банк зазначає, що позичальник підписуючи анкету-заяву від 06.04.2010, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Так, у 2015 відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, яка була перевипущена, та на картку було встановлено кредитний ліміт в розмірі 0,00 грн, який було збільшено до 45100,00 грн. Користуючись кредитними коштами позичальнику були добре відомі і зрозумілі умови договору, заперечень щодо розміру заборгованості за договором від відповідача не надходило, тобто він погоджувався із розміром нарахованих відсотків та неустойки.

У заяві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить скасувати рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення, відмовивши у задоволенні позову повністю. У вказаній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що жодних кредитних договорів він з банком не укладав, в тому числі з № «б/н». Посилається, що не міг подати до суду першої інстанції свої доводи та заперечення оскільки не був повідомлений про час та місце розгляду справи, не знав про існування даної справи, рішення прийнято без його участі. Крім того, посилається на перебування впродовж тривалого часу на військовій службі за контрактом, що є підставою для особливого нарахування штрафів, пені, відсотків.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково та змінити рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що 06.04.2010 ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 12).

Згідно інформації викладеної у вказаній заяві відповідачем, останній підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Таким чином, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, визначено, що Умови та Правила надання банківських послуг, Пам`ятка Клієнта, Тарифи, а також заява про приєднання до Умов та Правил становлять укладений Договір про надання банківських послуг.

Як вбачається, матеріали справи містять розрахунок заборгованості за договором № б/н від 06.04.2010, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 15.08.2019 становить 108 649, 58 грн, яка складається з: 14373,35 грн заборгованість за тілом кредиту; 33126,73 грн заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 55 499,52 грн нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 0,00 грн нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; заборгованість по судовим штрафам 5649,98 грн (а.с. 9-11).

Задовольняючи частково позовні вимоги банку суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки позичальником порушено умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, то до стягнення на користь банку підлягає тіло кредиту та штраф, разом з тим в обгрунтування відмови у стягненні інших складових суд першої інстанції, з посиланням на ст. 549 ЦК України та правову позицію Верховного Суду України у постанові від 21.10.2015 у справі № 6-2003цс15, зазначив, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З таким висновком місцевого суду частково погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, проте при вирішенні позовних вимог щодо тіла кредиту судом першої інстанції не враховано прострочену суму заборгованості за тілом кредиту.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» та в частині відмови у стягненні заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання, штрафами, які частково задоволені Банком не оскаржується та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості по простроченому тілу кредиту на суму 33126,73 грн.

Висновки суду першої інстанції щодо не задоволення вимог в цій частині є необґрунтованими враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ч.ч.1 та 2 ст.639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь- якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Платіж за умовами Договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором.

АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту, яка складається із 2-х складових, а саме: 14373,35 грн - заборгованість за тілом кредиту та 33126,73 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Судом встановлено, що позивач АТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу кредит, проте останній його не повернув, тому судом не правильно відмовлено в задоволенні вимог щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, оскільки, як поточна заборгованість за діючим кредитом, так і наявність простроченої заборгованості підтверджується даними розрахунку заборгованості ОСОБА_1 (а.с. 9-11), відповідно до якої містяться дані щодо 14373,35 грн - заборгованість за тілом кредиту та 33126,73 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, зазначені розрахунки відповідачем у належний спосіб не спростовані ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що наслідками порушення Боржником зобов`язання, щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати всієї суми кредиту.

Відповідно до п.п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 Договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у разі не виконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором.

Як вбачається з Анкети-заяви від 06.04.2010, ОСОБА_1 особистим підписом підтвердив, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 12).

Суд першої інстанції, правильно встановивши факт укладення між сторонами кредитного договору та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, помилково відмовив у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 33126,73 грн.

Отримання ОСОБА_1 кредитних коштів за договором підтверджується наявними в матеріалах доказам, зокрема: розрахунком заборгованості (а.с. 8, 9-11).

Крім того, позивачем надано довідку з якої вбачається, що на підставі укладеного між сторонами договору ОСОБА_2 було надано кредитну картку № НОМЕР_1 , яку відкрито 25.03.2015 з терміном дії до 03/18, в подальшому 28.02.2019 перевипущено кредитну картку на № НОМЕР_2 з терміном дії до 10/22 (а.с. 68).

Враховуючи викладене вище не знайшли свого підтвердження доводи ОСОБА_1 про те, що жодних кредитних договорів він з банком не укладав, в тому числі з № «б/н».

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Не можуть бути підставою відмови у задоволенні вимог щодо простроченого тіла кредиту заперечення відповідача щодо перебування його впродовж тривалого часу на військовій службі за контрактом, оскільки це є підставою для особливого нарахування штрафів, пені, відсотків, проте не впливає на вирішення питання щодо стягнення простроченого тіла кредиту.

У своїй заяві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на те, що він був позбавлений можливості подати до суду першої інстанції свої доводи та заперечення проти позову, оскільки не був повідомлений про час та місце розгляду справи, не знав про існуванні даної справи, рішення прийнято без його участі.

Такі твердження заявника не є підставою для скасування рішення повністю з відмовою у задоволенні позову, оскільки відповідач з відповідною заявою про перегляд заочного рішення та апеляційною скаргою не звертався, а матеріали справи містять відомості відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області, згідно якої ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 39). Як вбачається, судова кореспонденція, відповідно до п.2 ч. 7 ст. 128, 131 ЦПК України, надсилалась на адресу відповідача за зареєстрованим місцем проживання. Крім того, судом першої інстанції направлялась кореспонденція у Киїнську сільську раду Чернігівського району для вручення ОСОБА_1 під розписку повістку та позовну заяву, проте судову кореспонденцію не було вручено (а.с. 52).

Слід зауважити, що в оскаржуваному заочному рішенні від 21.11.2019 судом відповідачу роз`яснено, що заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Ураховуючи те, що суд першої інстанції, правильно встановивши характер спірних відносин, що виникли між сторонами, неправильно визначено розмір заборгованості за тілом кредиту, що підлягає до стягнення з ОСОБА_1 , постановлене ним рішення, у цій частині, підлягає зміні із стягненням з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 48718,75 грн, що складається з: 14373,35 грн - заборгованість за тілом кредиту; 33126,73 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» задовольняється частково, з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» у рахунок відшкодування судового збору слід стягнути 860,61 грн (1921,0 грн/100х 44,8%), з врахуванням задоволенння вимог на 44,8 % від ціни позову за розгляд справи в суді першої інстанцій та 1025,80 грн(2881,5/100х35,6%) судового збору за розгляд справи апеляційним судом з врахуванням задоволення від оскаржуваної суми вимог на 35,6%.

Керуючись ч. 13 ст. 141, ст.ст. 367, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 листопада 2019 року змінити в частині визначення суми до стягнення заборгованості за тілом кредиту та судового збору, збільшивши суму до стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094, ) з 14373 (чотирнадцять тисяч триста сімдесят три) грн 35 коп до 48718 (сорок вісім тисяч сімсот вісімнадцять) грн. 75 коп та судового збору з 275(двісті сімдесят п`ять) грн 68 коп до 860 (вісімсот шістдесят) грн 61 коп.

В іншій частині заочне рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 листопада 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094, ) витрати по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції в сумі 1025 (одна тисяча двадцять п`ять) грн 80 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 06.02.2020.

Головуючий Судді :