Справа № 419/933/19
Провадження № 22-ц/810/1154/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1

на рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 22 листопада 2019 року, ухваленого Новоайдарським районним судом у складі: судді Мартинюка В.Б. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та пені,

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, згодом збільшивши свої позовні вимоги, в обґрунтування позову посилалась на те, що постановою Луганського апеляційного суду від 27.02.2019 року рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 20 грудня 2018 року у справі № 419/3231/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього ОСОБА_3 аліментів, починаючи з 19.11.2018 року, змінено, скасувавши його у частині визначення розміру стягуваних аліментів та ухвалено в цій частині позовних вимог нове рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина Данила у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказане рішення суду набуло законної сили 27.02.2019 року.

Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області у справі № 419/3231/18 про стягнення аліментів встановлений факт, що витрати на відвідування дитиною додаткових занять, лікування, відносяться до додаткових витрат на утримання дитини, пов`язані з розвитком здібностей дитини та хворобою, і у наведеній частині рішення не скасоване, що позивач вважає встановленою судовим рішенням обставиною.

Додаткові витрати на дитину складаються як з витрат на профілактичні медичні заходи та на лікування дитини, яка хворіла ГЕРЗ (ГРЗ) п`ять разів за 2018 рік - двічі у травні 2018 року, у вересні 2018 року, у листопаді 2018 року, у грудні 2018 року, і за період з травня 2018 року по березень 2019 року, на що позивачкою за призначеннями лікарів витрачено протягом 2018 року - щонайменш 5252,92 грн, протягом січня - березня 2019 року - 1446,1 грн, з квітня 2019 року по липень 2019 року 2189,10 грн, а загалом 13249 грн та на розвиток здібностей дитини протягом травня 2018 року - березня 2019 року щонайменше 6550 грн, зокрема, на придбання абонементу в басейн 480 грн, лего- студія «Винахідник» 540 грн, абонентська плата за заняття з англійської мови 5280 грн та з квітня 2019 року по липень 2019 року на відвідування англійської 1710 грн та лего-студії 370 грн, а разом 4269,10 грн. Оскільки позивачка понесла витрати на лікування та профілактичні медичні заходи та дослідження 13249,00 грн та на розвиток здібностей дитини 4269,10 грн, відповідач має відшкодувати позивачці 65 % від вказаної суми, що становить 11386,80 грн з урахуванням опікування дитиною виключно позивачкою.

Крім того, згідно постанови апеляційного суду від 27.02.2019 року у справі 419/3231/18 відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на дитину з 19.11.2018 року у розмірі прожиткового мінімуму. Прожитковий мінімуму на дитину віком до 6 років з 01 січня 2019 року становить 1626 гривень. В листопаді 2018 року боржник сплатив аліменти відповідно до рішення суду; у грудні 2018 року сплачено 1000 грн (борг 626 грн), у січні та лютому 2019 року сплачено аліментів по 1200 грн. (борг 426 грн х 2 = 852 грн), у березні 2019 року сплачено аліменти 1000 грн (борг 626 грн). Борг по аліментам за рішенням суду станом на 01.03.2019 року становить 1478 грн та поточний борг за березень 2019 року. В березні строк прострочення сплати аліментів становить 28 днів, пеня за цей час складає 15 грн. (1% від 1478 грн) х 28 днів = 420 грн. Постанова апеляційного суд набула чинності 27.02.2019 року.

Тому позивач просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину за період з травня 2018 року по 08 серпня 2019 року у розмірі 11386,8 грн;

стягувати з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 у розмірі 1000 грн щомісячно з 01 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття;

стягнути з відповідача на її користь пеню, яка утворилась за період часу з 01 березня 2019 по 28 березня 2019 в зв`язку, з заборгованістю зі сплати аліментів (що мала місце у період з листопада 2018 по лютий 2019) у розмірі - 420,00 грн.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву позивача, в якому зазначив, що позовні вимоги позивача вважає необґрунтованими та просить відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідно до ст. 185 СК України медичні ліки, які зазначені у фіскальних чеках, які додані до позову, не викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), тому до додаткових витрат не відноситься; відсутні призначення (направлення) лікаря на ехокардіографію; призначення будь якого фахівця про відвідування басейну, про відвідування лего - студії «Винахідник» та відвідування закладу дошкільної освіти «Перлинка» англійської мови; щодо нарахування та стягнення пені, то на даний час заборгованості по сплаті аліментів не має, а навпаки є переплата сплачених аліментів.

Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 22 листопада 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та пені задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину за період з травня 2018 року по 08 серпня 2019 року у розмірі 4965 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 вважає вказане рішення у задоволеній частині незаконним, необ`єктивним, необґрунтованим, оскільки мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення, скасувати його у частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткових витрати на дитину за період з травня 2018 року по 08 серпня 2019 року у розмірі 4965 грн та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Доводами апеляційної скарги є те, що з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дитини у розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що становить 1779 грн, а з 1 січня 2020 року - більш 2000 грн. Відповідач вважає, що відповідно до ст. 185 СК України медичні ліки та дослідження, про оплату яких зазначено у доданих до позову фіскальних чеках, не викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), тому до додаткових витрат не відноситься; відсутні відповідні лікарські призначення (направлення) лікарів на ці дослідження (ехокардіографію, аналізи крові тощо) та призначення певних препаратів; так само відсутні в розумінні ст. 79, 80 ЦПК України і докази необхідності розвитку особливих здібностей дитини та відвідування у зв`язку із цим басейну, лего - студії «Винахідник» та закладу дошкільної освіти «Перлинка», англійської мови, а надані позивачем докази про оплату всіх вказаних витрат як щодо лікування, так і відвідування вказаних у позові закладів не містять відомостей про особу, за яку вони здійснені; крім своєчасної сплати аліментів на утримання дитини сина ОСОБА_3 відповідач теж приймає участь у додаткових витратах на дитину, які викликані особливими обставинами розвитком здібностей дитини, та самостійно купує йому електронні пристрої та розвиваючі іграшки.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 вважає, що оскаржуване рішення суперечить нормам матеріального та процесуального права, прийняте при неправильному дослідженні доказів і встановленні обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити повністю.

Доводами апеляційної скарги позивачки є те, що суд, відмовляючи в частині позову, не зазначив, які самі ліки виходять за межі лікування та часу звернення до лікарів, не з`ясував ці питання, проігнорував вимогу щодо відшкодування позивачу 65 % суми додаткових витрат в зв`язку з тим, що піклуванням дитини займається виключно позивач, а відповідач нехтує свій обов`язок, не переймаючись здоров`ям та розвитком дитини; з урахуванням конституційного обов`язку обох батьків в рівних частках утримувати дитину, позивач вважає, що нею доведено та обґрунтовано право на утримання від відповідача виплати в розмірі 1000 грн для додаткових витрат, періодичність, системність та регулярність яких позивачем доведена; всі понесені позивачем витрати на оздоровлення, лікування та розвиток дитини є додатковими витратами, що встановлено рішенням суду про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача у справі № 419/3231/18, яке набрала законної сили; оскільки судом встановлено розмір аліментів у сумі 1779 грн, і виходячи із цієї суми загальна сума на місяць на дитину становить 3558 грн, то очевидно та загальновідомо, що на цю суму можливо лише прогодувати та частково одягти дитину, і вона не дозволяє додатково щось придбати; наявність заборгованості по аліментів вбачається з наданих позивачем доказам, і закон не пов`язує нарахування пені із довідкою про наявність заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача позивачка ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважає доводи апеляційної скарги абсурдними, такими що не спростовують обставини, викладені в позовній заяві.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2019 року визначено головуючим суддею (суддею-доповідачем) Назарову М.В., склад колегії суддів Кострицький В.В., Лозко Ю.П. Ухвалою суду від 24 грудня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 . Ухвалою суду від 13 січня 2020 року вказану скаргу призначено до апеляційного розгляду на 04 лютого 2020 року об 11-й год. Позивач ОСОБА_1 08 січня 2020 року звернулась з апеляційною скаргою, яка надійшла до суду 13.01.2020 року, по якій ухвалою суду 13 січня 2020 року відкрито апеляційне провадження. Ухвалою суду від 23 січня 2020 року об`єднано розгляд апеляційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в одне провадження. У судовому засіданні 04 лютого 2020 року оголошено перерву до 06 лютого 2020 року о 14.30 год.

Позивач та відповідач, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги позивачки та відповідача підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 20.12.2018 року позов ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково (справа № 419/3231/18). Стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1200 (одна тисяча двісті) грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.11.2018 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9-10 т. 1).

Постановою Луганського апеляційного суду від 27.02.2019 року рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 20 грудня 2018 року змінено, скасувавши його у частині визначення розміру стягуваних аліментів, та ухвалено в цій частині позовних вимог нове рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 11-12 т. 1).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу.

Отже, особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Частково задовольняючи позов, суд мотивував рішення тим, що заявлені позивачем витрати на лікування дитини у розмірі 2170 грн, а також на навчання у лего-студії «Винахідник» - 770 грн та вивчення англійської 6990 грн є додатковими в розумінні статі 185 СК України, їх понесення підтверджено належними доказами позивача, тому стягненню з відповідача підлягає половина цих витрат у розмірі 4965 грн.

Часткове задоволення витрат на лікування дитини суд обґрунтував недоведеністю заявленого позивачем розміру, оскільки квитанції про придбання ліків в більшій своїй частині виходять за межі лікування та часу звернення до лікарів, відсутні докази призначення дитині відповідного лікування, а надані квитанції на оплату ліків не містять ніякої інформації, крім суми сплачених коштів та дати оплати, доведеними є лише витрати на лікування дитини у розмірі 2170 грн, які підтверджуються копіями чеків на придбання ліків, призначення лікаря, яке наявне у медичній картці, та чеків плати за аналізи. Крім того, підтверджено факт витрат на навчання дитини у лего - студії «Винахідник» та оплату вивчення англійської мови.

В інших позовних вимогах щодо стягнення з ОСОБА_2 щомісячних додаткових витрат на дитину в сумі 1000 гривень відмовлено, оскільки позивачем не виконано обов`язку щодо обґрунтування таких витрат, тобто не надано беззаперечні докази на їх підтвердження і їх прогнозування (не надано доказів, що такі докази буде нести позивачка щомісячно). Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Діючи в межах, визначених вказаною нормою, та доводів апеляційних скарг сторін про оскарження рішення обома сторонами як в задоволеній (відповідачем), так і в незадоволеній частині позову (позивачем), тобто в повному обсязі, колегія суддів не погоджує вказані висновки суду як помилкові, оскільки понесені позивачем та заявлені до відшкодування витрати не є додатковими в розумінні частини першої статті 185 СК України, оскільки вказаним як витратам на лікування, медичним обстеженням та дослідженням, так і витратам на відвідування дитиною певних закладів та занять не притаманна передбачена законодавцем риса особливість як обов`язкова обставина для застосування ваказаної норми як-то несподіване тяжке захворювання, для лікування якого необхідна велика сума грошей, особливе медичне втручання (оперативне тощо), проїзд до призначеного місця лікування, проживання, харчування, післяопераційне видужування в санаторії, нещасний випадок та його наслідки тощо. В кожному конкретному випадку такі обставини мають оцінюватися судом залежно від обставин справи.

Періодичні (із частотою до 5 разів на рік) гострі респіраторні захворювання, які згідно наданих позивачем записів у амбулаторній картці дитини не супроводжувалися підвищенням температури, не були пов`язані із госпіталізацією дитини, були нетривалими за відсутності відповідних висновків медико-соціальної експертної комісії, довідок медичних закладів та інших документів, що підтверджують відповідний особливий стан здоров`я дитини, не є такими особливими обставинами.

Як не є додатковими витратами і проходження дитиною певних медичних досліджень: ехокардіографії вартістю 300 грн, капрограми, здача платних аналізів крові за відсутності лікарських скерувань на частину цих досліджень та за умови недоведеності можливості проведення вказаних досліджень в державних медичних закладах. Крім того, вказані витрати позивача не погоджені із відповідачем та зроблені позивачкою на власний розсуд.

Позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини у лего-студії «Винахідник», ДНЗ «Перлинка» та платне вивчення ДЦР «Смайл Кидс», який передбачає денний догляд за дітьми, при наявності можливості відвідування безкоштовного дошкільного закладу, гарантованої державою, та не навела мотивів вибору вказаних закладів, що зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина у вказаних закладах і що саме такі заклади були рекомендовані дитині з огляду на його здібності, розвиток наявних талантів та викликані схильністю дитини до певних занять, вказані заклади для догляду за дитиною та навчання було обрано позивачем на власний розсуд, без погодження із відповідачем.

Тому в наведеній частині доводи скарги відповідача про необгрунтованість висновків суду про часткове задоволення позову заслуговують на увагу, а доводи скарги позивачки про обґрунтованість позовних вимог у повному обсязі є помилковими.

Доводи скарги позивача про те, що всі понесені позивачем витрати на оздоровлення, лікування та розвиток дитини є додатковими витратами, що встановлено рішенням суду про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача у справі № 419/3231/18, яке набрала законної сили, є помилковими, оскільки наведене не є обставиною, встановленою рішенням суду у відповідності до вимог частини четвертої статті 82 ЦПК України, а є лише висновками суду під час розгляду справи про стягнення аліментів.

Вказане не звільняє позивача від обов`язку доказування перед судом обґрунтованості своїх вимог на загальних підставах.

Натомість, слушними є доводи апеляційної скарги позивача про безпідставність відмови їй у задоволенні позову про стягнення пені з відповідача за прострочення сплати аліментів.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині обґрунтовані несвоєчасною сплатою ОСОБА_2 присуджених за рішенням суду аліментів на утримання дитини, що заперечується відповідачем, оскільки на час звернення позивача до суду з даним позовом і на час розгляду справи така заборгованість відсутня.

Який саме доказ має підтвердити несвоєчасну сплату аліментів та наявність заборгованості по аліментам закон не містить, закон (ч. 3 ст. 195 СК України) містить лише зауваження про розрахунок цієї заборгованості державним, приватним виконавцем або судом у разі спору з приводу розміру цієї заборгованості.

Тому помилковим є висновок суду про відсутність будь-яких довідок про наявну заборгованість як підставу для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Тобто визначальним для нарахування пені є не відсутність заборгованості станом на час звернення до суду або розгляду справи судом, а саме несвоєчасність сплати аліментів і утворення у зв`язку із цим заборгованості за певний період.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем за умови стягнення з нього з 19.11.2018 року аліментів у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, фактично сплачено позивачці 14.11.2018 року 1600 грн, 22.12.2018 року 1000 грн, 04.01.2019 року 1224 грн, 15.02.2019 року 1224 грн, 25.03.2019 року 1020 грн, 28.03.2019 року 2161,95 грн та 16.04.2019 року 1734 грн.

Колегія суддів вважає доведеним за таких обставин наявної заборгованості протягом вказаних періодів, а також вину відповідача у виникненні цієї заборгованості, який мав бути обізнаний про рішення суду про стягнення аліментів, оскільки надавав суду першої інстанції свій відзив на позову заяву ОСОБА_1 (а.с. 9) та не надав суду доказів існування на його боці обставин, які б були підставою для змешення розміру неустойки.

Суд розглядає цивільні справи в межах завлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи (частини перша статті 13 ЦПК України), а позивачем заявлені вимоги лише про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за 28 днів березня 2019 року.

Враховуючи визначену судом щомісячну періодичність аліментних платежів і їх розмір на рівні прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 1626 грн у заіявленому позивачем періоді, наявна заборгованість у розмірі: за грудень 2018 року 626 грн (до 25.03.2019 року за 84 дні), за січень 2019 року 426 грн (до 25.03.2019 року за 53 дні), за лютий 2019 року (до 25.03.2019 року за 25 днів), і розрахована за вказану затримку сплати аліментів пеня становить: за грудень 2018 року 525,84 грн, за січень 2019 року 225,78 грн, за лютий 2019 року 106,50 грн, за березень 2019 року настає у квітні 2019 року, то колегія суддів не може вийти за межі позовних вимог та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 420 грн пені як частину пені, що утворилася за період до 25 березня 2019 року.

Наведена невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду, обставинам справи, та порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права відповідно до пунктів третього та четвертого частини першої статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в наведеній частині та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину у сумі 11386,80 грн та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині, а також скасування рішення суду про відмову у задоволенні позову про стягнення пені та ухвалення нового рішення в цій частині про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 420 грн.

Натомість, не заслуговує на увагу довід скарги позивачки про помилковість висновків суду про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на дитину ОСОБА_3 у розмірі 1000 грн щомісячно з 01 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, оскільки судом правильно зроблений висновок про недоведеність таких регулярних та передбачуваних витрат на майбутнє.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому в частині стягнення з відповідача на користь позивачки 1000 грн щомісячно додаткових витрат рішення суду відповідає вимогам закону та помилковими доводами апеляційної скарги не спростовується, а підстави для задоволення апеляційної скарги позивачки в цій частині відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 22 листопада 2019 рокув частині позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину у розмірі 11386,80 грн, пені за прострочення сплати аліментів скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пенізадовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 420 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитиниу розмірі 11386,80 грн відмовити.

В іншій оскаржуваній частині про стягнення додаткових витрат щомісячно 1000 грн рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 06 лютого 2020 року.

Головуючий

Судді