Справа № 456/2888/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р.Т.
Провадження № 22-ц/811/3994/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в письмовому провадженні, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Олексишин Ігоря Богдановича на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2019 року, постановлену в складі головуючого судді Шрамка Р.Т., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення коштів сплачених як аванс за нікчемним правочином, -

в с т а н о в и л а:

у травні 2013 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про повернення коштів, сплачених як аванс за нікчемним правочином.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 червня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення коштів сплачених як аванс за нікчемним правочином відкрито провадження.

13 листопада 2019 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із клопотанням про зупинення провадження по даній справі оскільки, в провадженні Верховного Суду знаходиться касаційна скарга на ухвалу Львівського апеляційного суду від 19.07.2019 р. про перегляд рішення Апеляційного суду Львівської області за нововиявленими обставинами і по даній скарзі відкрито провадження. Дані справи взаємопов`язані і вирішення Верховним Судом скарги про скасування рішення апеляційного суду за нововиявленими обставинами матиме значення для вирішення даного позову. Тому, провадження по даній справі слід зупинити до вирішення вищевказаної справи по суті та екстрадиції ОСОБА_1 . Просила клопотання задовольнити.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2019 року клопотання ОСОБА_2 задоволено частково.

Зупинено провадження по справі № 456/288/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення коштів сплачених як аванс за нікчемним правочином до закінчення розгляду Верховним Судом справи № 456/2483/11 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Львівської області від 11.01.2016 року.

В задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення коштів сплачених як аванс за нікчемним правочином до екстрадиції ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалу суду в частині задоволених вимог оскаржив представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Олексишин Ігор Богданович.

В апеляційній скарзі зазначає, що підставами апеляційного оскарження є неповне з`ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що зупиняючи провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення коштів сплачених як аванс за нікчемним правочином до вирішення Верховним Судом цивільної справи за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про витребування майна від добросовісного набувача, суд першої інстанції не врахував, що зазначені справи не є взаємопов`язаними ні предметом спору, ні учасниками.

На думку апелянта, суд безпідставно застосував п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, оскільки у такому передбачено обов`язок суду зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі. Рішення суду у справі №456/2483/11 набрало законної сили з моменту його перегляду Апеляційним судом Львівської області, тобто 11.01.2016 року. Суд першої інстанції не врахував, що нормами ЦПК України не передбачено зупинення провадження у справі до закінчення розгляду Верховним Судом справи про перегляд рішення у іншій справі за ново виявленими обставинами.

Зазначає, що суд першої інстанції не мав правових підстав для зупинення провадження у справі, оскільки відповідно до вимог ст. 210 ЦПК України провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 251 та пунктами 1-3 ч. 1 ст. 252 цього Кодексу.

Просить ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» створено Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який постановив ухвалу, що оскаржується.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається ухвала про зупинення провадження у справі, відповідно до вимог ст.ст. 368, 369 ЦПК України розглядаються судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В той же час, ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, як доступ до суду. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (рішення ЕСПЛ 2002-ІІ у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25).

Зі змісту позовних вимог у даній справі вбачається, що позивач просила про повернення коштів, сплачених як аванс за нікчемним правочином в сумі 34 000 дол. США.

Разом з тим, у справі, до вирішення якої зупинено провадження, предметом спору є витребування нерухомого майна від добросовісного набувача.

Зупиняючи провадження у даній справі до закінчення розгляду Верховним Судом справи № 456/2483/11 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Львівської області від 11.01.2016 р., суд першої інстанції виходив з того, що дані справи є взаємопов`язані і відповідно до вимог ст. 251 ч. 1 п. 6 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження по справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої.

Проте, такий висновок суду колегія суддів вважає помилковим, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

При цьому визначаючи наявність підстав зупинення провадження, суд повинен врахувати, що така підстава для зупинення провадження, як неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

Виходячи зі змісту вказаної норми процесуального закону необхідною передумовою для застосування такого виду зупинення провадження у справі мають бути обставини, що перешкоджають її розгляду по суті заявлених позовних вимог.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Таким чином, зупинення провадження у справі процесуальний закон пов`язує із неможливістю розгляду справи, що розглядається, до вирішення іншої справи.

Згідно із абз. 3 п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, визначаючи наявність передбачених законом підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Проте, суд першої інстанції, в порушення вимог п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, зазначивши конкретну іншу справу, до вирішення якої зупиняється провадження у даній справі, не проаналізував предмети та підстави позовів у справах і не вказав обставини, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про те, що наявність справи за позовом позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про витребування майна від добросовісного набувача на розгляді Верховного Суду виключає можливість на підставі наявних у даній справі доказів самостійно встановити при її розгляді наявність обставин, якими ОСОБА_2 обґрунтовує свої вимоги.

При цьому суд першої інстанції не врахував, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 11 січня 2016 року у справі № 456/2483/11 апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 задоволено. Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 липня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 задоволено.

Витребувано на користь позивачів у спільну часткову власність по 1/4 частці кожному квартиру АДРЕСА_1 у добросовісного набувача ОСОБА_6 набуту за договором дарування від 07.05.2009 року, посвідченим державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т. за реєстровим № 1981, за яким ОСОБА_8 подарував, а ОСОБА_6 прийняв у дар квартиру АДРЕСА_1 . Дане рішення набрало законної сили 11 січня 2016 року.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 лютого 2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження на вище згадане рішення Апеляційного суду Львівської області від 11 січня 2016 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 11 травня 2016 року відмовлено у допуску даної справи до провадження Верховного Суду України за заявою ОСОБА_6 та інших про перегляд вище згаданої ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 лютого 2016 року.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 19 липня 2019 року, яка є предметом судового розгляду Верховним Судом, відмовлено ОСОБА_6 у задоволенні його заяви про перегляд рішення Апеляційного суду Львівської області від 11 січня 2016 року у зв`язку з нововиявленими обставинами та залишено згадане рішення в силі. Зокрема, суд апеляційної інстанції виходив з того, що обставини, зазначені у заяві про перегляд рішення Апеляційного суду Львівської області від 11 січня 2016 року за нововиявленими обставинами, не є тими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору про витребування цієї квартири від добросовісного набувача, а відтак зазначені обставини не є нововиявленими у даній справі в розумінні вимог ст. 423 ЦПК України.

Суд першої інстанції на зазначене вище належної уваги не звернув та всупереч вимогам ст. ст. 251 ч. 1 п. 6 , 253 ч. 1 п. 5 ЦПК України дійшов помилкового висновку про обов`язок зупинити провадження у справі до вирішення іншої справи, рішення в якій уже набрало законної сили.

Окрім того, зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивача на справедливий суд та розумні строки розгляду справи.

Згідно з частинами 1, 2 статті 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Згідно вимог ч. 3 ст. 210 ЦПК України провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 частини першої статті 251 та пунктами 1-3 частини першої статті 252 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Розгляд по суті даної справи по суті розпочався ще 15 липня 2013 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для зупинення провадження у справі 13 листопада 2019 року, з урахуванням обставин справи та вимог процесуального закону у суду першої інстанції не було.

Тому доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та такими, що відповідають нормам процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля ПрадельпротиФранції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет протии Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що у суду першої інстанції не було достатніх правових підстав, передбачених п. 6 ч.1 ст. 251 ЦПК України для зупинення провадження в цій справі, а тому ухвала суду від 13 листопада 2019 року, відповідно до п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В не оскаржуваній частині ухвала суду першої інстанції не перевіряється.

У відповідності до вимог абзацу 2 ч. 5 ст. 268 ЦПК України в редакції 2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 07 лютого 2020 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п.6, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Олексишина Ігоря Богдановича задовольнити.

Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2019 року в частині зупинення провадження у справі скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку в силу вимог ст. 389 ЦПК України не підлягає

Повний текст постанови складено 07 лютого 2020 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.