РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Сафронової К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидівської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 16.09.2020 року звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, в якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилась спадщина за законом, до складу якої входить 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 . Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину за померлим, немає. Постановою приватного нотаріуса Селидівського міського нотаріального округу від 11 вересня 2020 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку зазначеної квартири після смерті батька, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому він позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. Просить визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 02.10.2020 року провадження по цивільній справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 24.11.2020 року закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд у зазначеній справі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Селидівської міської ради Донецької області в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі та прийняти рішення на розсуд суду.

Суд, дослідивши надані докази і матеріали справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного.

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 , виданого повторно Селидівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Харків) ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 25.03.1994 року, виданого Службою приватизації державного житлового фонду п/о «Селиддіввугілля», квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_1 та батькові ОСОБА_2 . Технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 , видано на ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 , виданого 04.06.1999 року Адміністрацією Слащевської сільської ради, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 13.

Постановою приватного нотаріуса Селидівського міського нотаріального округу від 11 вересня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку зазначеної квартири після смерті батька, оскільки спадкоємець не надав оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Згідно довідки КП «Селидівське бюро технічної інвентаризації» № 236 від 02.10.2020 року дублікат свідоцтва про право власності на житло(приватизація) № 4030 від 25.03.1994, яке було видане на підставі розпорядження СП в/о «Селидіввугілля» за адресою: АДРЕСА_2 не видається.

Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру(спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , не заводилось, свідоцтв про право на спадщину не видавалось; заповітів від імені померлого не посвідчувалось.

Відповідно до вимог п. п. 1, 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно зі ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 1268 ч.5 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, у зв`язку з тим, що відсутні необхідні правовстановлюючі документи, право позивача підлягає захисту в судовому порядку.

Аналізуючи вищевказані норми закону, суд вважає, що позивач позбавлений можливості іншим шляхом захистити своє право власності на спадщину за законом, до складу якої входить нерухоме майно, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню в порядку ст. 1216, ст. 1217, п.1 ч. 2, абз .2 ст.16 ЦК України, так як способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 328, 392, 1216-1217, 1233, 1268, 1296 ЦК України, ст. ст. 5, 76-81, 258, 259, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) до Селидівської міської ради Донецької області(місцезнаходження: 85400, Донецька область, м.Селидове, вул.К.Маркса, 8, ) про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після початку її функціонування, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.М. Владимирська