Провадження № 2/127/586/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2020 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Ан О.В.,

за участю секретаря Власюк І.А.,

представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, визначення порядку користування житлом,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 та просили: усунути їм перешкоди у користуванні та володінні, які чинить ОСОБА_1 , шляхом вселення позивачів, в житловий будинок АДРЕСА_1 ; виділити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 кімнату 1-2 (згідно план-поверху технічного паспорта на будівлю літ. «А»), житловою площею 9,5 кв. м, в житловому будинку АДРЕСА_1 , кухню 1-5 (площею 10-5 кв. м), ванну (площею 6,1 кв. м), тамбур (площею 3,6 кв. м), господарські будівлі та споруди залишити у загальному користуванні; зобов`язати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 перешкоди у здійсненні права користування виділеною кімнатою у житловому будинку АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 зареєстрований у спірному будинку як член сім`ї співвласника. Відповідач у свою чергу перешкоджає позивачам користування будинком, оскільки самовільно змінив замки у воротах огорожі навколо будинку та вхідних дверях в будинок.

Ухвалою суду від 14.11.2016 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 08.12.2016 року витребувано з КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» інвентаризаційну справу на будинковолодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 16.01.2017 року провадження у справі зупинено до повернення із експертної установи інвентаризаційної справи № 5159 на будинковолодіння по АДРЕСА_1 , але не пізніше 28.02.2017 року.

Ухвалою суду від 28.02.2017 року провадженні у справі відновлено.

Ухвалою суду від 28.02.2017 року провадження у справі зупинено до розгляду цивільної справи 127/4126/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку конструктивних елементів, будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, використаного в процесі будівництва житлового будинку та за позовом третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання позики спільним боргом подружжя та стягнення боргу.

Ухвалою суду від 30.10.2018 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 18.02.2019 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу та на вирішення експертів постановлено питання: чи є технічна можливість та які варіанти визначення порядку користування житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 можливо визначити відповідно до часток співвласників будинковолодіння. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 11.10.2019 року провадження у справі поновлено.

12.11.2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали до суду заяву про уточнення позовних вимог відповідно до якої просили: усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні та володінні 5/24 частками житлового будинку АДРЕСА_1 , які чинить ОСОБА_1 , шляхом її вселення у житловий будинок АДРЕСА_1 ; усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_4 житловим будинком АДРЕСА_1 , які чинить ОСОБА_1 шляхом його вселення, в житловий будинок АДРЕСА_1 ; виділити позивачам у користування кімнату 1-2 (житловою площею 9,5 кв. м) в житловому будинку АДРЕСА_1 під літ АДРЕСА_2 » АДРЕСА_1 , а кухню 1-5 (площею 10-5 кв. м), ванну 1-4 (площею 6,1 кв. м), тамбур 1 (площею 3,6 кв. м), приміщення 1-1 (площею 7,2 кв. м), господарські будівлі та споруди залишити у загальному (спільному) користуванні.

Позивачі до судового засідання не з`явились, однак в заяві про уточнення позовних вимог просили розгляд справи здійснювати за їх відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позову, оскільки позивачами не надано належних доказів на підтвердження вимог про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням. Вимоги ОСОБА_4 є безпідставними, оскільки він взагалі не є власником спірного будинку. Вимоги про визначення порядку користування задоволенню не підлягають, так як обґрунтовані висновком експерта, відповідно до якого варіанти користування ОСОБА_3 не відповідають частці її права власності. Посилаючись на вищевикладене просила суд відмовити в задоволенні позову.

Суд критично оцінює в якості доказу постанову про відмову в порушенні кримінальної справи (на 33 а.с. том 1) на підтвердження вимог про усунення перешкод в користуванні майном, оскільки така фіксує лише позицію конфліктуючих сторін, тому не може братися до уваги при вирішенні спору між ними. Акт про неможливість проведення технічної інвентаризації також судом оцінюється як неналежний, так як не містить обставин створення позивачем перешкод в користуванні відповідачами власністю (на 143 а.с. том 1).

Докази: рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 26.01.2012 року (на 28 а.с. том 1), постанови про відкриття та закінчення виконавчого провадження (на 29-30 а.с. том 1), ухвала Вінницького міського суду Вінницької області (на 31 а.с. том 1), заперечення проти позову ОСОБА_3 (на 32 а.с. том 1) судом відхиляються як такі, що не стосуються предмета доказування.

Суд критично відноситься до висновку експерта про визначення порядку користування житловим приміщенням, оскільки експерт не прийняв до уваги розмір часток кожного з власників на нерухоме майно, вийшов за межі розміру часток та визначив порядок користування майном в інший, ніж визначений правом власності сторін на нерухоме майно спосіб. При цьому питання про сервітут (право користування чужим майном) позивачем ОСОБА_3 не порушувалось і в ухвалі про призначення експертизи не ставилось.

Решту доказів суд вважає належними, допустимими та приймає їх.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить 7/12 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 інші 5/12, часток будинку належать ОСОБА_3 (на 145-146 а.с. том 1, 36-48 а.с. том 2). Земельна ділянка садиби 26 по АДРЕСА_1 перебуває у спільній власності ОСОБА_3 і ОСОБА_1

Працівники БТІ не змогли виконати умови договору, укладеного з ОСОБА_3 , оскільки не мали доступу до нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України учасники спільної часткової власності здійснюють свої права за їх згодою та можуть домовитись про порядок користування і володіння майном, яке перебуває у їх спільній власності. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

При цьому згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В порушення вимог ст. ст. 49, 81 ЦПК України позивачі та їх представники не надали доказів того, що перешкоди працівникам БТІ чинить відповідач та не надали інших доказів посилань на перешкоди з боку ОСОБА_1 .

Крім того вселення учасника спільної власності на житлове приміщення до іншого при відсутності технічної можливості поділу, виділу або встановлення порядку користування житлом, незначний розмір жилої площі якого не забезпечує фактичної можливості проживати та використовувати для житла площу, яка відповідає розміру частки у власності не узгоджується із ч. 3 ст. 358 ЦК України.

Порядок користування житловими приміщеннями у будинку, який належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у будинку.

Отже, за наявності у національному праві відповідної норми частини 3 ст. 358 ЦК України, вселення учасника спільної власності до іншого, який використовує приміщення для постійного проживання, за відсутності можливості надання учаснику спільної власності, який звернувся з такими вимогами, у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності порушує як право на недоторканість житла, гарантоване Конституцією України, так і право на повагу до свого житла, передбачене статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи із застосування практики Європейського Суду з прав людини при здійсненні правосуддя, термін «житло» в тлумаченні Суду означає насамперед місце, де особа є «вдома». Тобто наголос робиться на аспекті важливості об`єкту (помешкання) для особи, задоволення її потреб, а не на характеристиці самого об`єкту, приміром, його відповідності певним вимогам. Для порівняння, у статті 379 ЦК України зазначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна в натурі для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Позивач ОСОБА_4 не є власником спірного житлового будинку тому позбавлений права вимоги з приводу усунення перешкод в його користуванні. Зважаючи на викладене в задоволенні вимог про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення належить відмовити.

Суд критично відноситься до позовних вимог щодо визначення порядку користування житловим будинком, відповідно до якого ОСОБА_3 пропонується виділити приміщення із значним перевищенням її частки в житловому будинку, оскільки це порушує майнові права відповідача на належні йому 7/12 часток житлового будинку. Також дані вимоги є неприйнятними так як площа виділеної ОСОБА_3 кімнати не відповідає соціальним нормам житла, яка відповідно до Постанови КМУ №409 від 06.08.2014 року на даний час складає 13,65 кв.м. Отже проживання позивачки на вказаній житловій площі з дотриманням санітарно-гігієнічних та морально-етичних норм не можливе.

Суд вважає, що позивач ОСОБА_3 обрала неналежний спосіб захисту свого права. Оскільки земельна ділянка садиби АДРЕСА_1 перебуває у спільній власності ОСОБА_3 і ОСОБА_1 позивач ОСОБА_3 вправі ставити питання про виділ їй частки нерухомого майна у власність в натурі з правом добудови за умови додержання вимог законодавства містобудування на земельній ділянці, яка перебуває в її та ОСОБА_1 власності. Тому суд вважає, що в задоволенні вимог позивачів належить відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати понесені позивачами відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 7, 12, 13, 81, 89, 141, 244, 263, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, визначення порядку користування житлом відмовити.

Судові витрати залишити за позивачами.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текс судового рішення складено 11.01.2020 року.

Позивач ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Позивач ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя: