Ухвала

05 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 428/7419/19

провадження № 61-2433ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 01 листопада 2019 року та постанову Луганського апеляційного суду від 13 січня 2020 року в справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої пенсії,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - ГУ ПФУ в Луганській області) звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути із ОСОБА_1 на свою користь надміру виплачену пенсію в розмірі 37 189,14 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач отримував пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Згідно зі статтею 54 цього Закону тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. З 15 травня 2012 року ОСОБА_1 працює на посаді начальника Управління Державної міграційної служби України в Луганській області, що дає йому право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». Про вказану обставину ГУ ПФУ в Луганській області дізналося 18 грудня 2015 року, у зв`язку з чим було здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , за яким у відповідача виникла переплата пенсії за період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року в розмірі 52 092,54 грн. Пенсіонери зобов`язані повідомляти органи пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. ОСОБА_1 не повідомив ГУ ПФУ в Луганській області про те, що він працює на посаді, робота на якій не дає права на отримання пенсії у певний час. Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду. Частина надміру виплаченої ОСОБА_1 пенсії була утримана ГУ ПФУ в Луганській області, а залишок переплаченої пенсії становить 37 189,14 грн. Відповідач відмовився добровільно повернути ГУ ПФУ в Луганській області залишок переплаченої пенсії.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 01 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Луганського апеляційного суду від 13 січня 2020 року (повний текст якої складено 17 січня 2020 року) апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Луганській області залишено без задоволення, а рішення Сватівського районного суду Луганської області від 01 листопада 2019 року - без змін.

30 січня 2020 року ГУ ПФУ в Луганській області подало засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 01 листопада 2019 року та постанову Луганського апеляційного суду від 13 січня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року (на час подання касаційної скарги) - 2 102 грн.

Ціна позову в цій справі становить 37 189,14 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100 = 210 200 грн). Тому справа № 428/7419/19 є малозначною в силу вимог закону.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку ГУ ПФУ в Луганській області обґрунтувало тим, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки суди попередніх інстанцій не взяли до уваги правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 695/183/17, якою залишено без змін судові рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог органу Пенсійного фонду України, ухвалені за аналогічних обставин. Крім того, справа має виняткове значення для ГУ ПФУ в Луганській області, оскільки йому була завдана майнова шкода на загальну суму 37 189,14 грн, яка наразі не відшкодована.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки в судових рішеннях у справі № 695/183/17, залишених без змін постановою Верховного Суду від 21 січня 2019 року, на яку посилається заявник, встановлені обставини, які не є подібними до обставин, встановлених судами в цій справі, а тому викладені у вказаному судовому рішенні висновки не підлягають беззастережному застосуванню в цій справі. Так, у справі № 695/183/17 судами встановлено і не заперечувався сторонами факт неповідомлення відповідачем територіальному органу Пенсійного фонду України про своє працевлаштування на посаду, яка надавала їй право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». Натомість, у цій справі судами встановлено відсутність зловживань з боку пенсіонера, які призвели до завищення суми пенсійних виплат, оскільки відповідач 19 листопада 2014 року звернувся до ГУ ПФУ в Луганській області із заявою про призначення/перерахунок пенсії, вказавши, що на час подання заяви він є працевлаштованим.

Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є. Сам по собі розмір надміру сплаченої пенсії в сумі 37 189,14 грн, яку просив стягнути на свою користь заявник, не може свідчити про виняткове значення цієї справи для ГУ ПФУ в Луганській області.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, необхідно вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення у постанові Луганського апеляційного суду від 13 січня 2020 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання ГУ ПФУ в Луганській області про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 01 листопада 2019 року та постанову Луганського апеляційного суду від 13 січня 2020 року в справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої пенсії.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук