Провадження № 2/235/318/20
Справа № 235/8520/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 лютого 2020 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Назаренко Г.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійними захворюваннями, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (далі ТОВ «Краснолиманське») про відшкодування моральної шкоди, завданої професійними захворюваннями.

В обґрунтування позову позивач послався на те, що він з 06.03.2006 року по 05.02.2009 року, з 04.09.2014 року по 02.12.2014 року та з 02.03.2018 року по 09.06.2018 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, 09.06.2018 року був звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням.

Перебуваючи з відповідачем у трудових відносинах, він працював з повним робочим днем у шахті.

Під час роботи в шахті він отримав професійні захворювання, що підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 про наявність професійного характеру захворювання, згідно якого йому було встановлено діагноз: «Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом (М 54.1.7). Хронічний бронхіт II ст., фаза затухаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛH -І - II ст. (першого-другого ст.) (J 41.0). ІХС (дифузний кардіосклероз), гіпертонічна хвороба II ст., ст. 2, СН 0 ст., ризик 3. (І.10.Х). Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість - початкові явища зниження слуху (І ст.) (перший ст.) - за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (Н 90.3)".

05.11.2019 року згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності йому було встановлено з 01.11.2019 року безстроково 3 групу інвалідності за професійними захворюваннями та за сукупністю 65 % втрати професійної працездатності по професійним захворюванням та потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні.

Оскільки втрата працездатності спричинила йому фізичні та моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних зв`язків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, необхідності постійно лікуватися, йому заподіяна моральна шкода, яку позивач просить відшкодувати йому за рахунок відповідача шляхом стягнення одноразової грошової компенсації в розмірі 80 000 грн.

У встановлений судом строк представник відповідача ОСОБА_4 надала відзив на позовну заяву, в якому послалася на те, що до роботи у відповідача позивач працевлаштувався, маючи стаж роботи в підземних умовах. На початку позовної заяви позивач сам зазначає, що тривалий час працював у вугільній промисловості в умовах впливу шкідливих факторів та важких умов праці, а саме 30 років 10 місяців 27 днів (п. 12 Акту розслідування). Водночас, на початку позовної заяви позивач зазначає періоди роботи на підприємстві відповідача: з 06.03.2006 року по 05.02.2009 pоку, з 04.09.2014 року до 02.12.2014 року та з 02.03.2018 року по 09.06.2018 року, тобто на підприємстві відповідача він пропрацював лише 3 роки 5 місяців 8 днів (у період з 06.03.2006 року до 05.02.2009 року - 2 роки 10 місяців 31 день; з 04.09.2014 року до 02.12.2014 року - 2 місяці 29 днів; у період з 02.03.2018 року по 09.06.2018 року - 3 місяці 8 днів).

Крім того, зазначає, що наказом директора ТОВ «Краснолиманське» від 10.09.2014 року № 1861 «Про встановлення простою виробничих дільниць підприємства» з 05.09.2014 року та орієнтовно по 30.09.2014 року було встановлено простой виробничих дільниць підприємства з причин, не пов`язаних з виною працівників. Зазначений простой неодноразово продовжувався, тобто з 05.09.2014 року виробничі дільниці ТОВ «Краснолиманське» не працювали.

У витязі з амбулаторної картки ОСОБА_1 від 06.08.2019 р. № 01-4/280 зазначено, що у позивача 12.11.1999 року була побутова травма, діагноз: забій тім`яно-потиличної області, забій шийного відділу хребта. Позивач неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, зокрема:

-амбулаторне лікування з 14.03.1998 року по 18.03.98 року, діагноз: ОРВІ, гострий бронхіт;

-амбулаторне лікування з 10.05.2000 року по 12.05.2000 року, діагноз: гострий правобічний гангліоніт на поперековому рівні, спрямован в н.в.;

-стаціонарне лікування в неврологічному відділенні з 12.05.2000 року по 22.05.2000 року, діагноз: гострий правобічний гангліоніт на поперековому рівні;

-амбулаторне лікування з 06.11.2005 року по 07.11.2005 року, діагноз: гостра любмбалгія поперековому відділу хребта;

-Стаціонарне лікування в неврологічному відділенні з 08.11.2005 року по 18.11.05 року, діагноз: гостра вертеброгенна, люмбоішалгія праворуч; суп.: остеохондроз L5-S1;

-амбулаторне лікування з 21.02.2011 року по 28.02.2011 року, діагноз: ГРЗ, трахеїт;

-амбулаторне лікування з 18.05.2011 року по 28.05.2011 року, діагноз: гострий трахеобронхіт;

-амбулаторне лікування з 20.05.2013 року по 25.05.2013 року, діагноз: ГРЗ з явищами трахеїта;

-амбулаторне лікування з 11.06.2014 року по 17.06.2014 року, діагноз: гострий бронхіт;

-амбулаторне лікування з 01.08.2014 року по 08.08.2014 року, діагноз: хронічний фарингіт;

-амбулаторне лікування з 06.04.2015 року по 14.04.2015 року, діагноз: хронічний вертеброгенний (о/х, L- Sвід.) L-S радикуліт з больовим, м`язово-тонічним та корінцевим синдромами, ст. загострення;

-амбулаторне лікування з 16.02.2016 року по 26.02.2016 року, діагноз: хронічний вертеброгенний L-S радикуліт з больовим, м`язово-тонічним та корінцевим синдромами, ст. загострення;

-лікування в ДСП з 22.08.2016 року по 02.09.2016 року, діагноз: хронічний бронхіт в стадії загострення ЛН-1;

-амбулаторне лікування з 02.11.2017 року по 11.11.2017 року, діагноз: хронічний бронхіт.

Тобто, на хвороби, які в подальшому призвели до хронічного захворювання, позивач почав хворіти ще задовго до працевлаштування на ТОВ «Краснолиманське».

При цьому, звертає увагу на короткий строк роботи позивача на підприємстві відповідача, який переривався, зазначає, що отримати позивачем професійну хворобу саме на ТОВ «Краснолиманське» не можливо.

Тож про які саме дії відповідача, що спричинили позивачу моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, яке є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві йдеться мова в позовній заяві невідомо.

Одночасно, у відповідності до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України №337 від 17.04.2019 року, яким затверджено «Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» хронічне професійне захворювання (отруєння) - захворювання, що виникло внаслідок провадження професійної діяльності працівника виключно або переважно впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, пов`язаних з роботою, тобто захворювання ОСОБА_1 розвинулося та отримало професійний характер ще до моменту його працевлаштування до ТОВ «Краснолиманське».

Вказане підтверджується і самим Актом розслідування профзахворювання позивача, де в п.17 зазначено, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України, а саме ДП «ВК «Краснолиманська», ТОВ «Краснолиманське»: вплив шкідливого фактору пил, шум, фізичне навантаження, робоча поза.

За час роботи ОСОБА_1 на ТОВ «Краснолиманське» не зафіксовано випадків порушення технологічних регламентів виробничого процесу, порушень техніки безпеки, гігієни праці з боку адміністрації підприємства, відсутності або несправності підйомних і тягових пристроїв, що могло б сприяти виникненню або розвиненню профзахворювання.

Даний випадок професійного захворювання взято до обліку ТОВ «Краснолиманське» виключно на підставі п.101 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 337 від 17.04.2019р. як останнім підприємством вугільної промисловості, з яким ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах.

Тобто, протиправних дій у відношенні позивача, які б знаходилися у причинному зв`язку із профзахворюванням, відповідач не вчиняв.

Таким чином, ОСОБА_1 сприяв розвиненню свого професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я, у зв`язку з чим допустив порушення ст.14 Закону України «Про охорону праці».

Відповідно до приписів зазначеної статті, Працівник зобов`язаний:

-дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства;

-знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту;

-проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди.

Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Одночасно, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95р. звернуто увагу судів на необхідність з`ясування питання: якими неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача заподіяно моральну шкоду позивачеві, ступінь вини відповідача та якими доказами це підтверджується. Теж саме закріплено і в ч.3 ст.23 ЦК України, і в якій йдеться, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вважала, що позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода (не доведено склад правопорушення в діях відповідача), наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання, а також не наведено розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові.

Також, просила суд прийняти до уваги, що згідно із висновком МСЕК позивачеві встановлено 3 групу інвалідності, яка у відповідності до Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03.12.09р. встановлюється у разі функціональних порушень в організмі помірної важкості, зумовлених захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту. Інваліди III групи можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.

Вважає, що перелічені вище обставини мають істотне значення і дають підстави суду для відмовлення у задоволенні позову.

З огляду на зазначене, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, її представник в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносини.

Позивач працював в ТОВ «Краснолиманське» з 06.03.2006 року по 05.02.2009 року, з 04.09.2014 року по 02.12.2014 року та з 02.03.2018 року по 09.06.2018 року в якості електрослюсаря підземного 4 розряду з повним підземним робочим днем в шахті, електрослюсарем підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем в шахті, звільнений з роботи за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.8-12).

Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного захворювання від 28 серпня 2019 року № 30/678 позивачу вперше встановлено професійні захворювання хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом, хронічний бронхіт II ст., фаза затухаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛH-І-II ст. (першого-другого ст.) (а.с.21).

Як зазначене в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12 вересня 2019 року, затвердженого начальником Головного управління Держпраці у Донецькій області Козак А.С. 13 вересня 2019 року, професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України, обумовленої важкістю праці, пилом (а.с.14-17).

Згідно довідки МСЕК серії 12 ААА № 087544 від 05.11.2019 року позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності за сукупністю 65% втрати професійної працездатності з 01.11.2019 року безстроково, а саме: 35% хронічний попереково-крижковий радикуліт, 30% хронічний бронхіт, визначено потребу в медикаментозному, санітарно-курортному лікуванні (а.с.13).

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

Згідно з роз`ясненнями, даними в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

Судом установлено, що позивач працював у ТОВ «Краснолиманське», яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, отже роботодавець не забезпечив створення нешкідливих не небезпечних умов праці.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, медичного висновку ЦЛЕК про наявність професійних захворювань, повідомленням про хронічне захворювання, виписок з медичної карти стаціонарного хворого, консультативним висновком спеціаліста, довідок МСЕК.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується.

При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, вік позивача, а також роботу позивача на інших підприємствах вугільної промисловості.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в 30 000 грн.

Згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Відповідно до ст.23 ЦК України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України, керуючись ст.ст. 13, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (м. Родинське Донецької області, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на відшкодування моральної шкоди, завданої професійними захворюваннями та їх наслідками 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» в дохід держави судовий збір в розмірі 768 (семисот шістдесяти востми) гривень 40 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Г.В. Назаренко