Постанова

Іменем України

16 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 645/882/19

провадження № 61-2899св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.

суддів: Бурлакова С. Ю., Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», ОСОБА_2 , Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 20 січня 2020 року в складі колегії суддів: Хорошевського О. М., Кіся П. В., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра», ОСОБА_3 , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який в ході розгляду справи уточнила, та остаточно просила:

- визнати протиправними дії ПАТ «КБ «Надра» щодо нарахування процентів та пені за кредитним договором;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу (відступлення) права вимог, укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 ,

- визнати недійсним договір про відступлення прав за іпотечним договором, укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 .

Позов мотивований тим, що з метою придбання житла для власних побутових потреб 01 вересня 2008 року між нею та ПАТ КБ «Надра» укладений кредитний договір від 01 вересня 2008 року № 6/4/20/2008/840-К/2403, за умовами якого позичальник отримала кредит в сумі 119 325, 56 дол. США строком до 25 серпня 2038 року.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26 червня 2011 року задоволено позов ПАТ КБ «Надра» до неї та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Вказаними діями банк змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору від 01 вересня 2008 року № 6/4/20/2008/840-К/2403, у зв`язку з чим втратив право нараховувати передбачені договором проценти та пеню.

В подальшому ПАТ КБ «Надра» виставило на аукціон лот про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 01 вересня 2008 року № 6/4/20/2008/840-К/2403 з відсотковою ставкою 12,80 % та датою повернення кредиту 25 серпня 2038 року, що є незаконним, оскільки відповідач міг відступити ОСОБА_2 лише наявне у нього право за грошовим зобов`язанням на отримання грошової суми, стягнутої судовим рішенням.

Посилаючись на те, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявникові.

Ухвала суду мотивована тим, що позивач не виконала вимоги ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року в частині сплати судового збору за подання позовної вимоги про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20 січня 2020 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 30 січня 2020 року про виправлення описки, апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Постановляючи ухвалу, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 , отримавши 26 грудня 2020 року копію ухвали Харківського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року про залишення апеляційної скарги без руху, не сплатила судовий збір в розмірі 401 грн 40 коп. за подання апеляційної скарги.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на ухвалу Харківського апеляційного суду від 20 січня 2020 року, в якій заявник посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що вона не отримувала копію ухвали Харківського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року, оскільки апеляційний суд надіслав їй копію ухвали від 16 грудня 2019 року, в якій помилково вказаний номер справи 645/5600/19, замість правильного 645/882/19. Суд апеляційної інстанції не врахував, що вона є споживачем фінансових послуг, а тому відповідно до вимог статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового забору за подання апеляційної скарги, у тому числі за позовними вимогами про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, які є похідними від кредитних зобов`язань.

Відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не поданий.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано справу № 645/882/19 з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У серпні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 листопада 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Надра», ОСОБА_3 , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та визнання недійсними договорів призначено до розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу від 20 січня 2020 року, та визнаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 неподаною, виходив з того, що остання не виконана вимоги ухвали Харківського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року та не сплатила судовий збір за подання апеляційної скарги.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду не погоджується з вказаною ухвалою апеляційного суду з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому (стаття 5 Закону України «Про судовий збір»), не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Відступаючи від практики Верховного Суду України, колегія суддів Великої Палати Верховного Суду в постанові від 21 березня 2018 року в справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18) дійшла висновку, що порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі № 761/24672/15-ц (провадження № 14-197цс18) вказано, що «у статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, у якому не передбачено звільнення від сплати судового збору споживачів - за позовами, що пов`язані з порушенням їхніх прав. Разом з тим у частині 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Системний і комплексний аналіз зазначених норм дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб, як «споживачі, які звернулися з позовними вимогами про захист порушених справ», у переліку осіб, що мають пільги щодо сплати судового збору, установленому в статті 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів, а саме Законом України «Про захист прав споживачів». Крім того, стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову».

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з цим позовом, посилалась на те, що позов пов`язаний з порушенням відповідачами її прав як споживача фінансових послуг, оскільки після звернення ПАТ КБ «Надра» до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості між сторонами існувало виключно грошове зобов`язання в розмірі 104 525,27 дол. США, сума якого визначена рішенням апеляційного суду Харківської області від 24 червня 2011 року. Натомість, відступаючи ОСОБА_2 право вимоги за кредитним договором від 01 вересня 2008 року № 6/4/20/2008/840-К/2403, ПАТ КБ «Надра» вказано розмір заборгованості в сумі 222 587,86 дол. США, яка включає в себе нараховані банком проценти та пеню.

Від розгляду позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором від 01 вересня 2008 року № 6/4/20/2008/840-К/2403, укладеного між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 , залежить вирішення позову і в частині заявлених позовних вимог про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, які є похідними від кредитних зобов`язань, а тому на вказану позовну вимогу також поширюється дія статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, за подання споживачами апеляційної скарги судовий збір не підлягає сплаті, тому вимоги суду апеляційної інстанції про сплату позивачем судового збору за подання апеляційної скарги у цій справі не ґрунтуються на законі, отже, їх невиконання не може бути підставою для визнання неподаною і повернення ОСОБА_1 апеляційної скарги.

При цьому Верховний Суд звертає увагу, що до касаційної скарги ОСОБА_1 долучено отриману нею копію ухвали Харківського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року про залишення апеляційної скарги без руху, оригінал якої не міститься в матеріалах справи. В Єдиному державному реєстрі судових рішень ухвала Харківського апеляційного суду про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без руху датована 17 грудня 2019 року та опублікована в реєстрі 27 січня 2020 року, тобто, після постановлення оскаржуваної ухвали від 20 січня 2020 року про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги.

Оскаржуваною ухвалою від 20 січня 2020 року Харківський апеляційний суд фактично позбавив права ОСОБА_1 на судових захист, чим допустив порушення основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції не може вважатися законною та обґрунтованою, оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, а справа - направленню до апеляційного суду для продовження розгляду.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За змістом статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З метою забезпечення завдання цивільного судочинства, а саме щодо забезпечення справедливого розгляду справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційної інстанції - скасуванню з направленням до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Харківського апеляційного суду від 20 січня 2020 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді : С. Ю. Бурлаков

В. С. Жданова

В. М. Ігнатенко

В. А. Стрільчук