Справа № 308/5810/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24 січня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі судового засідання Боті О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

встановив:

24.05.2019 позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що вона є одноосібним власникам квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 . В зазначеній квартирі окрім неї зареєстровані відповідачі, а саме: її колишній чоловік та їх спільний син, хоча фактично у вказаній квартирі вони не проживають, місце їх проживання їй невідомі

19.11.2019 представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Січка В.В. подав заяву про розгляд справи без участі позивачки та її представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, про причину своєї неявки суд не повідомили, про дату, місце та час слухання справи були повідомлена належним чином. Заяви про розгляд справи за їх відсутністю або відзив до суду не надходив, що відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів.

Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Враховуючи відсутність сторін, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 19.10.2007 року, право власності на квартиру АДРЕСА_2 , належить в рівних частках (по Ѕ) ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.5) Вказане підтверджується й витягом з Державного реєстру правочинів від 19.10.2007 (а.с.6) та витягом з БТІ від 16.11.2007 (а.с.7)

Відповідно до договору дарування від 27.02.2008 ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 .(а.с.8) Вказане підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів від 127.02.2008 (а.с.9) та витягом з БТІ від 24.03.2008 (а.с.10)

На підтвердження припинення шлюбних відносин між позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 в матеріалах справи наявне свідоцтво про розірвання шлюбу, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.11).

Окрім цього в матеріалах справи наявна копія паспорту ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за твердженням позивачки є її сином. (а.с.12-13)

На підтвердження відсутності (не проживання) відповідачів позивачем надано акт від 11.04.2019, за яким, мешканці будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підтвердили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у квартирі 13 даного будинку не проживають з 2009 року. (а.с. 14)

Згідно з довідки від 11.04.2019 №3628, виданої ПП «Ужгородський Будинковий Сервіс», з ОСОБА_1 зареєстровані , але не проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачами жодним чином не були спростовані доводи даного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з ст. 391 ЦК України одним із засобів захисту права власності є усунення перешкод у здійсненні власником майна права користування та розпорядження своїм майном.

Суд вважає, що оскільки відповідачі понад рік не проживають у спірному домоволодінні, добровільно не припиняють своєї реєстрації, тим самим порушують право позивачки користуватись та розпоряджатись майном на свій власний розсуд, тому вважає, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають до задоволення.

Щодо вимоги про зняття відповідачів з реєстрації у спірній квартирі, суд враховує наступне.

Згідно з ч. 1ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

За змістом ч. 1ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою

Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є самостійною та достатньою підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а тому суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позову в частині зняття відповідачів з реєстрації.

Відповідно до ст.141 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З врахуванням даної вимоги до стягнення з відповідачів на користь позивача підлягає понесені судові витрати у рівних частках - судовий збір в сумі 768,40 грн., тобто по 384,20 грн. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.4,5,13,81,247ч.2,263-265,280-289 ЦПК України, ст.ст.15,391,405 ЦК України, ст.ст.71,72 ЖК України, суд

ухвалив:

Визнати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ) такими, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , мешканки АДРЕСА_1 ) сплачений нею судовий збір в сумі 384 /триста вісімдесят чотири/ гривні 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , мешканки АДРЕСА_1 ) сплачений нею судовий збір в сумі 384 /триста вісімдесят чотири/ гривні 20 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов