П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 263/11626/18

Номер провадження 22-ц/804/54/20

08 січня 2020 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.

суддів - Биліни Т.І., Мироненко І.П.

за участю секретаря - Сікори М.М..

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 вересня 2019 року, ухвалене у складі судді Музики О.М., повний текст якого виготовлено 20 вересня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначала, що з 08 листопада 2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем і ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 . Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 лютого 2016 року шлюб між нею та ОСОБА_2 був розірваний, дитина залишилась проживати з нею. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, від сплати аліментів у добровільному порядку ухиляється, при цьому працює у складі екіпажів морських суден, отримує високу заробітну плату за межами України у валюті США, офіційного доходу на території України не має, крім того у періоди між рейсами працює в туристичній сфері. Вважає, що середній сукупній дохід ОСОБА_2 складає не менше 35000 грн. Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 грн. щомісячно.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ? частини усіх його заробітків (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. В решті позовних вимог відмовлено. Розподілено судові витрати, стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір у сумі 704,80 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 вересня 2019 року в частині стягнення з нього судового збору змінити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що з огляду на те, що суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 частково, тому є необґрунтованим стягнення з нього судового збору, який підлягав сплаті при подачі позову у повному обсязі, оскільки за вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Представник позивача ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1 також подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 вересня 2019 року в частині стягнення аліментів скасувати та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн. щомісячно.

Апеляційна скарга представника позивача мотивована тим, що місцевим судом при ухваленні рішення не враховані вимоги ст.ст. 184 ч.1 та ч.3 ст. 181 СК України, згідно яких саме позивачем, оскільки з нею проживає неповнолітня дитина, може бути вибрано спосіб стягнення аліментів. Таким чином, суд порушив права ОСОБА_1 і самостійно обрав спосіб стягнення аліментів на її користь. Вважає, що при ухваленні нового рішення апеляційним судом має бути враховано факт систематичного виїзду ОСОБА_2 за межі України, що підтверджується доказами у справі, оскільки це свідчить про наявність у відповідача доходу поза межами України, який не декларується. Також просив врахувати наявність у відповідача банківських рахунків.

Правом подання відзиву на апеляційні скарги сторони не скористались.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 підтримала доводи апеляційної скарги відповідача та просила її задовольнити, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги представника позивача.

Представник позивача ОСОБА_3 в суді підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення місцевого суду не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 лютого 2016 року розірваний. В шлюбі у сторін народилась дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1а.с.6,8).

Після розірвання шлюбу між сторонами, дитина залишилась проживати з матір`ю.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має стабільний дохід, будучи зареєстрований як фізична-особа підприємець, а тому доцільно стягнути з нього аліменти у частці від доходу, а не у твердій грошовій сумі, як просила позивач.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 частково, місцевий суд стягнув з відповідача судовий збір у сумі 704,80 грн., що підлягав сплаті за подання позову.

Погодитись з таким рішенням суду не можна з огляду на таке.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За вимогами ч. 3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частинами 1-2 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно зі статтею 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дитина проживає з матір`ю після припинення шлюбних відносин між сторонами.

З 27 лютого 2019 року відповідач зареєстрований як фізична особа - підприємець, вид діяльності - риболовство, що вбачається з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с 124). Його дохід з 27 лютого 2019 року по 31 грудня 2019 року, згідно наданої апеляційному суду декларації, склав 42 000,00 грн. (т. 2 а.с.51-55) )

Позивач зробила свій вибір способу стягнення аліментів і звернулася до суду із позовною заявою про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн. щомісячно (т.1 а.с.1-3).

З письмовими заявами про зміну позовних вимог у порядку, передбаченому ст. ст. 4, 49, 174, 175 ЦПК України позивач чи її представник в межах наданих йому повноважень, до суду не зверталися.

Отже, суд першої інстанції припустився помилки, застосувавши самостійно, за відсутності поданої у передбаченому законом порядку письмової заяви, інший спосіб стягнення аліментів, ніж це вказано в позовній заяві, що суперечить принципу диспозитивності, як одній із основних засад цивільного судочинства, передбаченої пунктом 5 частини 3 статті 2 та частиною 1 статті 13 ЦПК України.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що оскаржене рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким необхідно стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. щомісячно, з врахуванням всіх обставин, передбачених ст. 182 СК України. При цьому апеляційний суд також приймає до уваги те, що дохід відповідача з 27 лютого 2019 року по 31 грудня 2019 року склав 42 000,00 грн.

Посилання позивача на те, що відповідач є моряком і працює періодично за контрактами, має мінливий дохід у розмірі близько 35000 грн. на місяць апеляційний суд вважає неспроможними, з огляду на те, що вони об`єктивно не підтверджуються належними та допустимими доказами, що відповідає вимогам ч.6 ст. 81 ЦПК України, яка передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, місцевий суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, у порушення вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, не застосував принцип пропорційності.

Так, згідно ч.ч.1,6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційного розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», вимога про стягнення аліментів на утримання дитини є майновою та підлягає оплаті фізичною особою у розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно п.3.ч.1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» (подача позову) установлено що з 1 січня 2018 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становив 1762 грн.

Таким чином, у зв`язку ухваленням нового рішення і частковим задоволенням апеляційним судом позовних вимог ОСОБА_1 , необхідно стягнути з відповідача в дохід держави, з огляду на звільнення останньої від сплати судових витрат, витрати по сплаті судового збору за подачу позову у сумі 264,30 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, виходячи з наступного розрахунку:

9000,00 грн. ( сукупність виплат за аліментами за шість місяців, задоволених апеляційним судом) х 100% : 24000,00 грн. (сукупність виплат за аліментами за шість місяців, які просила стягнути позивач) = 37,5 % (розмір задоволених позовних вимог у відсотках);

704,80 грн. ( розмір судового збору, який підлягав сплаті при подачі позову) х 37,5% ( розмір задоволених позовних вимог у відсотках) : 100% = 264,30 грн.

Решту судового збору у сумі 440,50 грн. необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції, відповідно до положень ч. 4 ст. 1 ст.376 ЦПК України, у зв`язку порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права - скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374,376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 гривень щомісячно, починаючи з 27 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір у сумі 264,30 грн.

Решту судового збору у сумі 440,50 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст рішення складено 13 січня 2020 року.

Судді: