Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.04.2020 Справа №607/26264/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливка Л.М.

за участі секретаря судового засідання Хамелко О.Ю.,

за відсутності учасників процесу ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей ,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 пред`явила до суду позов до відповідача ОСОБА_2 , у якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі по 3000 гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дітьми повноліття. Також, стягнути аліменти за минулий час, із 01 січня 2019 року по 31 жовтня 2019 року у сумі 60 000 гривень.

В обґрунтування заявлених озовних вимог покликається на те, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 25 квітня 2011 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Від шлюбу народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом із нею та перебувають повністю на її утриманні. Натомість, відповідач не надає коштів на утримання дочок. Також вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти за минулий час, зокрема за період із 01 січня 2019 року по 31 жовтня 2019 року у сумі 60 000 гривень, оскільки, незважаючи на те, що нею вживалися заходи щодо отримання аліментів, однак із 2012 року відповідач ухилявся від їх сплати. Вказала, що доказами вчинення нею дій з приводу отримання аліментів є скріншоти переписки із відповідачем від 27 грудня 2018 року та 06 лютого 2019 року.

За вказаних обставин просить позов задовольнити.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 грудня 2019 року провадження у зазначеній справі було відкрито, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

Від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Кузнєцової М.І. надійшов відзив на позов, згідно із яким відповідач заявлені позовні вимоги визнає частково . Відзив обгрунтований тим, що викладені у позові обставини є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, дохід відповідача ОСОБА_2 за період з 01 січня 2019 року по 30 листопада 2019 року склав 21138,90 гривень. Неповнолітні діти сторін є здоровими. Крім цього, не відповідають дійсності твердження позивачки про те, що впродовж усього часу після розлучення відповідач не надавав їй кошти на утримання дітей. За вказаних обставин відповідач вважає, що з огляду на його майновий стан, достатньою сумою для належного утримання дочок буде по 1500 гривень , щомісячно . Також представник відповідача вважає безпідставною вимогу ОСОБА_1 про стягнення аліментів за попередній період у сумі 60 000 гривень. Оскільки за вимогами ч. 1 ст. 194 Сімейного кодексу України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Відтак, вважає підставою для стягнення аліментів за минулий час наявність виконавчого листа про стягнення аліментів, однак, позивачка не зверталась раніше до суду з метою стягнення із нього аліментів, оскільки кошти на утримання дітей завжди сплачувались ним у добровільному порядку. За вказаних обставин відповідач просить стягувати із нього аліменти у розмірі 1500 гривень , щомісячно, на кожну дитину.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, однак, попередньо надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник , будучи належно повідомленими до суду не прибули. Представника відповідача ОСОБА_2 адвокат Кузнєцова М.І. подала до суду заяву про проведення судового розгляду за її відсутності , у якій вказала що проти позову заперечує з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

Позивач ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_2 вступили у зареєстрований шлюб 29 жовтня 2005 року, про що складено актовий запис №1841 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, яким 29 жовтня 2005 року видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась дочка ОСОБА_3 , що стверджується актовим записом №1013 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України (актовий запис №1013 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України від 06 травня 2019 року).

Також, ІНФОРМАЦІЯ_4 у шлюбі сторін народилася дочка ОСОБА_4 , про що складено актовий запис №2117 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, яким 15 вересня 2010 року видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 .

Неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані та проживають разом із матір`ю позивачко по справі за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою №168 виданою 22 листопада 2019 року відділом «Центр надання адміністративних послуг» Байковецької сільської ради.

Згідно викладених у позові обставин, неповнолітні діти сторін перебувають повністю на утриманні позивачки.

Як убачається із трудової книжки серії НОМЕР_3 НОМЕР_4 ОСОБА_1 з 05 листопада 2013 року працювала на посаді менеджера по роботі з клієнтами у ТОВ «Кристал Моторс» та 29 серпня 2016 року звільнена з роботи згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, згідно наказу №48 від 29 серпня 2016 року.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Вимогами частини другої статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно до вимог частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно із вимогами статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Згідно із вимогами частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено, що у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Відповідно до вимог частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Згідно із вимогами до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як убачається із довідки №31637 виданої Тернопільським управлінням Головного управління ДПС у Тернопільській області Державної податкової служби України, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Тернопільській області Тернопільському управлінні Тернопільської ДПІ як фізична особа-підприємець з 18 грудня 2008 року. Діяльність здійснює на загальній системі оподаткування. Згідно поданої довідково-податкової декларації про майновий стан і доходи, сума чистого оподатковуваного доходу за період з 01 січня 2019 року по 30 листопада 2019 року становить 21138,90 гривень.

При визначені розміру аліментів, суд також приймає до уваги ту обставину, що відповідачем не представлено жодних доказів, що за своїм станом здоров`я він не може надавати матеріальне утримання неповнолітнім дочкам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав неповнолітніх дітей сторін: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 гривень на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 07 листопада 2019 року та до досягнення дітьми повноліття.

При визначенні розміру аліментів, суд наголошує на тому, що обов`язок щодо утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків.

Щодо вимоги позивача про стягнення із відповідача аліментів за минулий період, зокрема із 01 січня 2019 року по 31 жовтня 2019 року у розмірі 60 000 гривень, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Тобто, стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим лише за умови, що особа, яка звертається із вимогою про стягнення аліментів, вживала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати.

Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини, та надав докази на підтвердження зазначених обставин.

При цьому, суд критично сприймає надані позивачкою ксерокопії скріншотів переписки, як такі, що не є належним доказом на підтвердження звернення позивачки до відповідача із вимогою про сплату аліментів.

Також, позивачкою не надано доказів на підтвердження відмови відповідача сплачувати аліменти у період із 01 січня 2019 року по 31 жовтня 2019 року.

Відтак, позивачем не доведено, а судом не встановлено факту ухилення відповідача ОСОБА_2 від сплати аліментів на неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

У позовній заяві позивачка вказала, що у серпні 2018 року відповідач сплатив одноразово суму у розмірі 20 000 гривень на утримання дітей, однак, у поданій заяві від 18 грудня 2019 року позивачка просить не брати до уваги вказану обставину.

Відповідач, у поданому відзиві не виклав жодних обставин на підтвердження або спростування вказаного.

За вказаних обставин, суд приходить до переконання про відсутність визначених законом підстав для стягнення із відповідача аліментів за минулий період у сумі 60 000 гривень, а тому вимоги позивача у цій частині не підлягають до задоволення.

Згідно із вимогами ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 5, 89,141, 264, 265, 268, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину, починаючи із ІНФОРМАЦІЯ_5 листопада 2019 року та до досягнення дітьми повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави 768,40 гривень судового збору.

Рішення про стягнення аліментів на кожну дитину у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду. Відповідно до пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Дата складення повного судового рішення 28 квітня 2020 року.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Відповідач : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Головуючий суддяЛ. М. Сливка