Справа № 456/1976/20
Провадження № 2/456/947/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2020 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Яніва Н. М.

з участю секретаря Сунак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання порядку володіння, користування і розпорядження майном, що перебуває у спільній частковій власності, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому просить, встановити порядок користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , виділивши йому, ОСОБА_1 в користування житлову кімнату площею 15,0 м.кв., відповідачу житлову кімнату площею 18,0 м.кв., лоджію 1,5 м.кв. та кладову 0,7 м.кв.. У спільному користуванні сторін просить залишити - коридор площею 7,6 м.кв., кухню площею 10,5 м.кв., ванну кімнату площею 2,8 м.кв., вбиральню 0,9 м.кв., балкон 0,8 м.кв.. Крім того, просить зобов`язати відповідача ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у користуванні виділеною йому житловою кімнатою площею 15,0 м.кв. та приміщень квартир, що залишені у спільному користуванні сторін.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що сторони, є власниками спірної квартири. При цьому, у його власності перебуває 1/3 частини квартири, а у власності відповідача - 2/3 частини квартири. Згідно з технічним паспортом спірна квартира є двокімнатною, загальна площа квартири - 57,8 кв.м, житлова площа - 33,0 кв.м, у тому числі 1-а кімната 18,0 кв.м, 2-а кімната - 15,0 кв.м, кухня - 10,5 кв.м, коридор - 7,6 кв.м., комора - 0,7 м.кв., ванна кімната - 2,8 кв.м., балкон - 0,8 м.кв., лоджія -1,5 м.кв..

Однак він позбавлений права володіти та користуватись своєю часткою у спільному майні, оскільки відповідач категорично відмовилась надати ключі від вхідних дверей до квартири, своїми меблями та речами зайняла всю квартиру і відмовляється визнавати його права на частку у квартирі.

24.01.2020 державний виконавець Стрийського відділу державної виконавчої служби згідно акту про вселення вселив його у спірну квартиру у кімнату пл. 15 кв.м.. Він встиг занести сумку з речами у квартиру, після чого відповідачка вчинила скандал та перешкоджає йому доступу до кімнати куди його вселили, відмовляється забрати свої речі і меблі з кімнати. Оскільки він перебуває тимчасово по місцю роботи в Італії він уповноважив ОСОБА_3 врегулювати всі питання пов`язані з підготовкою кімнати до його приїзду. Однак відповідачка також не допускає таку у квартиру. Також відповідач не підписала наданий їй проект договору «Про порядок володіння та користування майном, що є спільною частковою власністю». У зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Представник позивача ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву згідно якої просив проводити розгляд справи без його участі. У попередніх судових засідання позовні вимоги підтримав та просив суд задоволити такі у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача адвокат Крушельницька У.О. у судове засідання не з`явились, від представника відповідача надійшла заява згідно якої така просила проводити судове засідання без її участі та участі відповідача. У попередніх судових засіданнях такі проти задоволення позову заперечили, просили суд відмовити у його задоволені з підстав викладених у письмовому відзиві на позов.

Зокрема в обґрунтування заявлених вимог відповідач покликалась на те, що після смерті чоловіка ОСОБА_5 та оформлення нею своєї частки спадщини вона зареєструвала своє місце проживання у спірній квартирі, де і проживає по даний час, користується нею та оплачує комунальні послуги. Позивач проживає із сім`єю за границею, а приїжджаючи у відпустку заявляє свої права на квартиру. 23.01.2020, після судових процесів, вона передала позивачу ключі від квартири. В цей же день позивач намагався разом зі свою довіреною особою поставити замок у кімнаті площею 15м.кв.та закрити її на ключ, однак цього йому не дозволив зробити його дідусь ОСОБА_6 .. Також, 24.01.2020 вона підписала акт про вселення, однак у такому не було зазначено площу кімнати для вселення. До позовної заяви позичав додав вказаний акт, в якому олівцем самостійно вписав площу кімнати 15 кв.м.. Однак з таким варіантом користування квартирою вона не згідна, оскільки кімната площею 15 кв.м. була її з чоловіком спальнею, до якої вона привикла, відпочиває там та як особа старшого віку не хоче щоб порушувався її звичний спосіб життя. У зв`язку з цим вона запропонувала позивачу як власнику 1/3 частки квартири, що відповідно становить 11 кв.м., надати йому вказані метри у користування у кімнаті площею 18 кв.м., де він зможе зберігати свої речі.

Окрім цього для врегулювання спору вона готова відкупити у позивача його частку у квартирі за ринковою вартістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 ..

При цьому, позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т. від 15.12.2017 року за реєстровим №4159, належить на праві спільної часткової власності 1/3 частка квартири в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №107709912 від 15.12.2017 року, а відповідачці ОСОБА_2 належить 2/3 частки спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 (свідоцтва про право на спадщину за законом реєстровий № 4158). /а.с.4,5,27/

За даними технічного паспорту виготовленого ФОП ОСОБА_7 на замовлення ОСОБА_2 03.11.2017, спірна квартира складається з двох житлових кімнат житловою площею 33,0 кв.м., у тому числі 1-а кімната -15,0 кв.м., 2-га кімната -18,0 кв.м, кухні площею 10,5 кв.м, вбиральні площею 0,9 кв.м, ванної кімнати площею - 2,8 кв.м, коридору площею - 7,6 кв.м, комори площею - 0,7 кв.м., балкону - 0,8 кв.м., лоджія -1,5 кв.м.. Загальна площа квартири 57,8 кв.м../а.с.13/

Як вбачається з копії будинкової книги у вказаній квартирні зареєстрована відповідач ОСОБА_2 /а.с.28-29/

Судом встановлено, що між сторонами тривалий час інують непорозуміння з приводу користування спірним майном квартирою АДРЕСА_1 .

Так, згідно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02.10.2018 ОСОБА_1 було вселено у квартиру АДРЕСА_1 . Також з мотивувальної частини вказаного рішення суду вбачається, що спірні відносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю перешкод у користуванні позивачем його власністю (1/3 частки квартири), які чиняться відповідачем і через що, позивач позбавлений можливості вселитись у належну йому частину житла. Вказане рішення суду після його перегляду Львівським апеляційним судом набрало законної сили.

У матеріалах справи містить розписка ОСОБА_1 про те, що 23.01.2020 у присутності свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 він отримав від ОСОБА_2 ключі від квартири АДРЕСА_1 ./а.с.30/

Також до матеріалів справи долучено акт про вселення від 24.01.2020 згідно якого такий роздрукований у трьох примірниках по одному для сторін та один у виконавчу службу, згідно якого на виконання рішення суду № 456/1008/18 від 02.10.2018 та постанови суду ОСОБА_1 було вселено у кімнату площею 15 кв.м. у спірній квартирі. Такий у зв`язку з перебуванням тимчасово на роботі за кордоном не буде користуватись комунальними послугами, однак дає згоду і бере на себе обов`язок по оплаті загальних послуг з утримання будинку у розмірі 1/3 від суми платежів. Вказаний акт підписаний позивачем та відповідачем./а.с.10/

У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів) що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Так у судовому засідання був допитаний свідок ОСОБА_6 , який показав, що позивач ОСОБА_10 доводиться йому онуком, а ОСОБА_11 його невістка. Спірна квартира належала на праві власності його сину ОСОБА_12 .. Після смерті сина квартиру було оформлено на нього, ОСОБА_10 та ОСОБА_13 . Однак, оскільки невістка здійснює за ним догляд він відмовився від своєї частки у її користь. ОСОБА_10 у кінці 2019 хотів продати свою частку ОСОБА_14 за 8 000 дол. США, однак остання таких коштів не мала. Також вказав, що ОСОБА_11 не чинить відповідачу жодних перешкод у користуванні квартирою та передала йому ключі від квартири.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним (стаття 41 Конституції України).

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частина перша та друга статті 319 ЦК України).

Частиною першою ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Таким чином у ході судового розгляду судом достеменно встановлено той факт, що позивач є співвласником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 та вселений туди на підставі рішення суду від 02.10.2018, яке набрало законної сили 21.05.2019. Однак між сторонами

не досягнуто згоди щодо порядку користування вказаною квартирою. Зокрема позивач просить надати йому у користування житлову кімнату площею 15 кв.м., а відповідач заперечує проти такого порядку користування, просить залишити вказану кімнату у її користуванні, а відповідачу виділити житлову площу у розмірі 11 м.кв., що відповідає його частці у майні у кімнаті площею 18 кв.м., а їй відповідно надати у користування решту 7 кв.м. вказаної кімнати та вільний доступ до лоджії та балкону через цю кімнату, про що надала відповідний договір «Про порядок користування житловою площею», що є у спільній частковій власності./а.с.33/

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності.

Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз`яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові N 6-1500цс15 від 17 лютого 2016 року, а також у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 № 363/928/16-ц, яку суд у відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовівдносин.

Оскільки домовленості щодо порядку користування квартирою сторони не досягли, тому суд вважає за необхідне задовольнити позов, встановивши порядок користування спірною квартирою.

При цьому суд при встановлені порядку користування квартирою, враховує, кількість житлових кімнат у квартирі та їх площу, житлові умови сторін, те що ОСОБА_1 є власником 1/3 частки спірної квартири, а ОСОБА_2 власником 2/3 частки, та приходить до переконання, що доцільним буде визначити наступний порядок користування спірною квартирою, виходячи із співвідношення часток в натурі із частками у праві спільної часткової власності, відступ від яких не є значним: а саме виділити в користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 15 кв. м, (що перевищує точний розмір його ідеальної частки на 4 кв.м), а в користування ОСОБА_2 виділити житлову кімнату площею 18 кв.м (відповідно до точного розміру ідеальної частки їй належить 22 кв.м., отже, на 4 кв.м менше), лоджію - 1,5 кв.м. та кладову 0,7 кв.м. У спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід залишити коридор площею 7,6 м.кв., кухню площею 10,5 м.кв., ванну кімнату площею 2,8 м.кв., вбиральню 0,9 м.кв., балкон 0,8 м.кв..

При такому порядку користування приміщеннями квартири, враховуючи кількість житлових кімнат та їх площу, житлові умови сторін будуть відповідати можливостям використання ними своїх прав співвласників майна і не будуть суперечити їхнім інтересам.

Окрім цього, суд акцентує увагу на тому, що сторонами не заявлялось клопотання про призначення у справі експертизи для визначення можливості надання їм у користування реальних часток квартири, які б відповідали розміру їх ідеальних часткок у спільному майні.

Що стосується позовних вимог у частині зобов`язання відповідача ОСОБА_2 не чинити позивачу перешкод у користуванні виділеною йому житловою кімнатою площею 15,0 м.кв. та приміщень квартир, що залишені у спільному користуванні сторін, то такі на думку суду на даний час є передчасними, що суперечить положенням ст. 15 ЦК України, а тому задоволенню не підлягають.

Так, позивач ОСОБА_1 рішенням суду від 02.10.2018 був вселений у квартиру, а не конкретно у кімнату площею 15,0 кв.м., відповідач відповідно надала йому ключі від квартири, що стверджується відповідною розпискою та не заперечувалось сторонами, проте домовленостей між сторонами з приводу порядку користування вказаною квартирою досягнуто не було. Таким чином, будь-яких дій спрямованих на чинення перешкод позивачу у користуванні саме кімнатою площею 15,0 м.кв. відповідачем не застосовано та жодних належних доказів протилежного стороною позивача не надано.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання порядку володіння, користування і розпорядження майном, що перебуває у спільній частковій власності задовольнити частково.

Встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 :

виділити ОСОБА_1 в користування житлову кімнату площею 15,0 кв.м.

виділити ОСОБА_2 в користування житлову кімнату площею 18,0 кв.м., лоджію -1,5 кв.м., кладову - 0,7 кв.м.

Залишити в спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 : приміщення: коридор площею 7,6 м.кв., кухню площею 10,5 м.кв., ванну кімнату площею 2,8 м.кв., вбиральню - 0,9 м.кв., балкон - 0,8 м.кв.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Н. М. Янів