Провадження № 2/947/3007/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2020 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.В.,

представника позивача адвоката Попова В.Б.

представник відповідача адвоката Петрової А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна та скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 16.06.2020 року звернувся ОСОБА_1 із позовом про у ОСОБА_2 витребування Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 28287614 від 17.02.2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим що 12.02.2016 року дружина позивача, без його згоди, продала відповідачці квартиру АДРЕСА_1 , яка є спільним майном подружжя.

Від представника позивача адвоката Попова В.Б. була надана заява про розгляд справи за його відсутністю

Представник відповідача адвокат Петрова А.М. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та підтримала викладені у відзиву обґрунтування заперечень.

Як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 знаходились у зареєстрованому шлюбі з 07.04.1990 року а рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.06.2016 року шлюб було розірвано.

12.02.2016 року ОСОБА_3 шляхом укладення договору купівлі-продажу здійснила відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належала продавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 05 серпня 2010 року на підставі виконання умов договору інвестування будівництва житла від 28.08.2005 року та договору бронювання житла від 11.03.2008 року (а/с 7).

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з вимогами про визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнання договору купівлі-продажу квартири від 12.02.2016 року недійсним та визнати право власності на 1/2 частину квартири.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.02.2018 року у справі 520/5887/16ц було визнано зазначену квартиру спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , і в цієї частині рішення набрало законної сили 09.07.2019 року.

Постановою Одеського апеляційного суду від 09.07.2019 року по справі 520/5887/16ц , одночасно із залишенням без змін рішення першою інстанції в частині визнання квартири спільним майном подружжя, було відмовлено у задоволені вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 12.02.2016 року (а/с 15).

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини щодо витребування майна з чужого володіння врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК) а розподіл спільного майна подружжя сімейним кодексом України ( далі СК).

Згідно ч.1 ст. 388 ЦК якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до статей 69, 70 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК). У разі відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Зазначений правовий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, та повинен враховуватися судом при застосуванні відповідних норм права у спірних правовідносинах, як зазначено у ч. 4 ст. 263 ЦПК.

При розгляді даної справи суд враховує, що у постанові Одеського апеляційного суду від 09.07.2019 року по справі 520/5887/16ц , яке як рішення набрало законної сили, встановлені обставини про те, що відсутні докази , які б свідчили про недобросовісність дій покупця, ії обізнаність про форму власності та сімейний стан продавця, а тому відсутні підстави вважати наявність недобросовісності дій ОСОБА_3 на момент укладення оспорюваного правочину.

Приймаючи до уваги, що у відповідності до вимог ч.4 ст. 82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у цивільної справі , що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, а також фактом визнання рішенням суду правомірності укладеного 12.02.2016 року договору купівлі-продажу квартири, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для витребування у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 , що є підставою для відмови у задоволені позову.

Одночасно із цим суд вважає, що позивачем обраний не вірний спосіб захисту порушених прав як співвласника спільного майна подружжя, яке було відчужено, який у випадку якщо він вважає що його права порушені, згідно правового висновку Верховного Суду має право на звернення із позовом до колишньої дружини для стягнення половини вартості відчуженого спільного майна.

Одночасно із цим суд роз`яснює, що за змістом положення ч. 7 ст. 82 ЦПК дана правова оцінка певного факту, яка зроблена судом першої інстанції. не є обов`язкової для іншого суду.

У відповідності до ч.1,2 ст. 141 ЦПК відмова у задоволені позову є підставою для відмови у стягненні з відповідача понесених позивачем судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зазначене місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) про витребування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 28287614 від 17.02.2016 року.

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня оголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 17.11.2020 року.

Суддя Луняченко В. О.