РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2020 року

м. Рівне

Справа № 559/2660/19

Провадження № 22-ц/4815/176/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Гордійчук С. О.,

учасники справи:

заявник, позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05 грудня 2019 року у складі судді Ральця Р. В., постановлену в м. Дубно Рівненської області,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення свого позову до ОСОБА_2 про поділ майна колишнього подружжя. У заяві позивач просить забезпечити позов про поділ майна подружжя, а саме накласти арешт транспортні засоби, що зареєстровані на відповідача ОСОБА_2 , які були придбані в період перебування у шлюбі та за спільні кошти подружжя.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05 грудня 2019 року заяву про забезпечення позову повернуто заявнику.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована положеннями ч. 9 ст. 153 ЦПК України, яка передбачає повернення заявнику заяви про забезпечення позову, якщо та подана без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, та обґрунтована належними та достовірними доказами того, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову таким вимогам не відповідає.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтовано, постановленою з порушенням норм процесуального права, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок суду про необхідність пропозиції зустрічного забезпечення, оскільки п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України не встановлює такого обов`язку, а вказує на можливість пропозиції такого зустрічного забезпечення у разі необхідності. Додає, що в даному випадку такої потреби немає. Звертає увагу на тому, що така позиція суду першої інстанції порушує її право на ефективний спосіб захисту. Пояснює, що нею було долучено до заяви про забезпечення позову копію Витягу з Єдиного державного реєстру МВС України про реєстрацію транспортних засобів за відповідачем, що є належним та допустимим доказом належності майна відповідачу. Крім того, разом із позовною заявою подано заяву про витребування доказів, які неможливо отримати в самостійному порядку. Вважає такою, що не відповідає обставинам справи покликання суду на те, що доцільність вжиття заходів забезпечення позову не обґрунтована з урахуванням співмірності із заявленими позовними вимогами та пояснює, що транспортні засоби, на які вона просить накласти арешт, зареєстровані за відповідачем та перебувають у фактичному користуванні відповідача, котрий може їй відчужити та частину з них вже продав, хоча вони є спільним майном подружжя. Стверджує, що накладення арешту на спірні транспортні засоби є співмірним засобом забезпечення її позову про поділ майна колишнього подружжя, і жодним чином не порушує права позивача на використання цього транспорту у підприємницькій діяльності, лише забезпечить виконання в натурі майбутнього рішення суду по суті позовних вимог. З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, питання про забезпечення позову передати до суду на новий розгляд.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна колишнього подружжя звернулася ОСОБА_1 . Одночасно із позовом нею подано заяву про його забезпечення шляхом накладення арешту на транспортні засоби, які є предметом поділу.

Частиною першою ст.151 ЦПК України визначено вимоги до заяви про забезпечення позову та встановлено, що вона подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з нормами статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та(або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Так, у відповідності до п.6 ч.1 ст.151 ЦПК України в заяві не викладено пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення. У апеляційній скарзі, заявниця покликається на те, що такі пропозиції не є обов`язковими, проте визначений частиною першою цієї статті перелік вимог, які повинна, а не може, містити заява про забезпечення позову, і який не є вичерпним, містить чітку вимогу про наявність позиції заявника щодо зустрічного забезпечення. Такої позиції у заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 не висловила.

Що стосується обов`язку заявника надати докази належності відповідачу майна, щодо якого він просить вжити заходи забезпечення, то він також не в повному обсязі виконаний заявницею. На підтвердження належності спірних транспортних засобів відповідачу заявниця надала роздруківку із Єдиного державного реєстру МВС України від 25.07.2019 року, яка не є офіційним документом, не завірена у встановленому законом порядку. Така роздруківка не може вважатися належним, достовірним та достатнім доказом у розумінні ст.77-80 ЦПК України, оскільки в самому її тексті зазначено, що база МВС України працює в тестовому режимі та містить записи за останні кілька років, є неповною. Крім того, роздруківка датована 25 липня 2019 року, тоді як звернення із заявою до суду мало місце 26 листопада 2019 року.

Цивільно-процесуальним законодавством України передбачено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Поруч із цим, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вбачається із поданої ОСОБА_1 заяви про забезпечення позову, у ній вказано про існування загрози невиконання рішення суду в майбутньому, з огляду на те, що відповідач користується спірними транспортними засоби та здійснив відчуження деяких із них, проте жодного доказу на підтвердження таких покликань суду не надано.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, які діяли на момент її винесення, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2020 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Бондаренко Н. В.