ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року м.Суми

Справа №587/1465/17

Номер провадження 22-ц/816/105/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Орлова І. В.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач - заступник керівника Сумської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Стецьківської сільської ради,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 вересня 2019 року, ухвалене у складі судді Грищенко О.В., в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст рішення складено 04 вересня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року заступник керівника Сумської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Стецьківської сільської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, в якому просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою загального користування площею 0,0296 га, що розташована в с. Радьківка Стецьківської сільської ради Сумського району Сумської області між земельними ділянками кадастрові номери :08:001:0093 та :09:001:0002, шляхом знесення (демонтажу) цегляного паркану з 4 стовпами та роздвижними воротами з металопрофілю.

Свої вимоги мотивує тим, що прокуратурою встановлено, що на території Стецьківської сільської ради в с. Радьківка ОСОБА_1 встановлено цегляний паркан на землях загального користування комунальної власності. У власності відповідача на території с. Радьківка Стецьківської сільської ради перебувають земельні ділянки кадастрові номери :08:001:0093 та :09:001:0002, які знаходяться одна навпроти одної. Між вказаними ділянками проходить вулиця с. Радьківка з ґрунтовою дорогою.

Згідно протоколу огляду місця події від 16 травня 2017 року, складеного із залученням спеціаліста, встановлено, що між згаданими земельними ділянками на ґрунтовій дорозі збудовано цегляний паркан з 4 стовпами та арочним пройомом. Між вказаним парканом встановлені роздвижні ворота з металопрофілю. Таким чином, вказаним цегляним парканом та воротами з металопрофілю огороджено вулицю.

Відповідно до листа ДП «Сумський інститут землеустрою» інженером-землевпорядником здійснено виїзд для огляду місця події, за результатами якого складено схеми розташування цегляного паркану на землях загального користування (вулиці), що є перешкодою у користуванні частиною вулиці площею 0,0296 га.

Вказана земельна ділянка, на якій встановлено цегляний паркан з воротами, відповідачу у приватну власність чи користування не передавалась. Огороджена відповідачем земельна ділянка належить до земель комунальної власності загального користування, відтак вбачаються порушення прав територіальної громади Стецьківської сільської ради щодо вільного використання вулиці населеного пункту с. Радьківка.

Незважаючи на тривалий час порушення, Стецьківська сільська рада будь-яких заходів на усунення порушень щодо самовільного зайняття земельної ділянки комунальної власності не вживала. За таких обставин вважає, що наявні підстави для представництва прокурором інтересів держави та звернення до суду з відповідним позовом.

Зарічний районний суд м. Суми заочним рішенням від 03 вересня 2019 року позов задовольнив в повному обсязі.

Зобов`язав ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою загального користування площею 0,0296 га, що розташована в с. Радьківка Стецьківської сільської ради Сумського району Сумської області між земельними ділянками з кадастровими номерами :08:001:0093 та :09:001:0002, шляхом знесення (демонтажу) цегляного паркану з чотирма стовпами та розсувними воротами з металопрофілю.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь прокуратури Сумської області судові витрати в сумі 1600 грн 00 коп.

Зарічний районний суд м. Суми додатковим рішенням від 08 жовтня 2019 року стягнув з ОСОБА_1 на користь прокуратури Сумської області судові витрати в сумі 1762 грн 00 коп.

Зарічний районний суд м. Суми ухвалою від 01 листопада 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заочного рішення від 03 вересня 2019 року у вказаній справі відмовив у зв`язку з необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на те, що заочне рішення суду ухвалено при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду від 03 вересня 2019 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що вказана справа розглядається з 08 червня 2017 року та у зв`язку з відводами суддів справу розглядали троє суддів та різні суди, провадження у справі зупинялось. Після відводу судді Черних О.М. він не отримував повідомлення про час та дату судового засідання та йому не було відомо про поновлення провадження у справі.

Вважає, що оскільки Стецьківська сільська рада має законодавчо встановлене право на звернення до суду, рішення суду про можливість представництва інтересів держави в даній справі прокурором є передчасним.

На думку відповідача рішення суду ухвалено на підставі недопустимих доказів, а також доказів поданих та зібраних з порушенням вимог ЦПК України. Вважає, що протокол огляду місця події від 16 травня 2017 року з фототаблицею є недопустимим доказом, оскільки одержаний з порушенням закону. Відповідно в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази перебування паркану саме між згаданими земельними ділянками та факт перешкоджання проїзду.

Інші докази, які наявні в матеріалах справи, не підтверджують належність грунтової дороги Стецьківській сільській раді. Відсутність документів, які підтверджують балансову належність ґрунтової дороги позивачу, додатково виключає можливість представництва прокурором інтересів держави, оскільки, як державний, так і суспільний інтерес в даній справі не підтверджений.

Від Сумської місцевої прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги на рішення суду. Вважає, що в апеляційній скарзі не наведено достатніх підстав для скасування вищезазначеного рішення, а саме рішення є законним та обґрунтованим.

В судове засідання відповідач подав заяву, в якій підтримав апеляційну скаргу та просить розглянути справу без його участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників прокуратури Сумської області Вортоломей І.Г., Сумської місцевої прокуратури Бойка Є.М., Стецьківської сільської ради Клюшник Н.Г., які заперечують проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позов заступника керівника Сумської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Стецьківської сільської ради, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки цегляний паркан та ворота з металопрофілю, які встановлено відповідачем, перегороджують земельну ділянку загального користування, а саме вулицю с. Радьківка , відтак вбачаються правові підстави для усунення перешкод у здійсненні права власності територіальною громадою Стецьківської сільської ради, права користування та розпорядження вищезгаданою земельною ділянкою комунальної власності шляхом демонтажу вказаних паркана та воріт.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, так як суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що у власності ОСОБА_1 на території с. Радьківка Стецьківської сільської ради перебуває земельна ділянка з кадастровим номером :08:001:0093, яка знаходиться навпроти земельної ділянки з кадастровим номером :09:001:0002. Між вказаними земельними ділянками проходить вулиця с. Радьківка з ґрунтовою дорогою, що підтверджується схемою огляду земельної ділянки, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.15-19, т. 1).

За заявою невстановленої особи, яка зареєстрована в ЖЕО № 2469 від 16 травня 2017 року, проводилася перевірка та складений висновок про відсутність події кримінального правопорушення за фактом самовільного зайняття земельної ділянки. В матеріалах перевірки міститься протокол огляду місця події від 16 травня 2017 року з фототаблицею. Згідно вказаного протоколу огляду місця події від 16 травня 2017 року, складеного із залученням спеціаліста, а саме інженера-землевпорядника першої категорії Дівочого Г.І. , встановлено, що між згаданими земельними ділянками на ґрунтовій дорозі збудовано цегляний паркан з чотирма стовпами та арочним отвором. Між вказаним парканом встановлені розсувні ворота металопрофілю (а. с. 5-14). Факт будівництва вказаного паркану з розсувними воротами відповідач та його представник під час розгляду справи не заперечували.

Згідно інформації ДП «Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» та викопіювання з плану, самовільно зайнята земельна ділянка площею 0,0296 га в с. Радьківка, відноситься до вулиць, що з`єднує окремі квартали села (а. с. 20-21, т. 1).

З листа Стецьківської сільської ради Сумського району за вих. № 803 від 20 листопада 2017 року вбачається, що спірна земельна ділянка площею 0,0296 га в с. Радьківка входить до земель Стецьківської сільської ради Сумського району, у власність або оренду нікому не передавалася (а.с.41, т. 1).

Частинами 2, 4 статті 83 Земельного кодексу України визначено, що в комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать землі загального користування населених пунктів (вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Крім того відповідно до п. б ч. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» з дня набрання чинності цим Законом (01 січня 2013 року) землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони; земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд першої інстанції правильно встановив, що земельна ділянка, на якій відповідачем збудовано цегляний паркан з воротами відноситься до земель комунальної власності загального користування територіальної громади Стецьківської сільської ради.

Частина 1 ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з положеннями ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Згідно ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою відшкодування завданих збитків.

Відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції та в апеляційній скарзі не заперечував факт будівництва ним спірного паркану з розсувними воротами. В доводах апеляційної скарги зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази перебування паркану між згаданими земельними ділянками та факт перешкоджання проїзду.

Проте, дані обставини підтверджуються, окрім протоколу огляду місця події, наявними в матеріалах справи схемою огляду земельної ділянки, складеної спеціалістом Державного підприємства «Сумський науково-дослідний інститут землеустрою», з якої безпосередньо вбачається, що між земельними ділянками кадастрові номери :08:001:0093 та :09:001:0002 на землях загального користування (вулиця) Стецьківської сільської ради с. Радьківка самовільно зайнята земельна ділянка площею 0,0296 га та встановлені цегляні ворота (т. 1 а. с. 14-18); листом ДП «Сумський інститут землеустрою» від 31 травня 2017 року щодо самовільного зайняття земельної ділянки (т. 1 а. с. 20).

Крім того в судовому засіданні представник Стецьківської сільської ради пояснила, що збудований відповідачем цегляний паркан з розсувними воротами перегороджує вулицю с. Радьківка, яка веде із села до лісу та якою вільно користувалися мешканці села.

Є помилковими і доводи апеляційної скарги про те, що у зв`язку з відсутністю паспортизації вулиці с. Радьківка, на якій розташовані спірні ворота, не підтверджується факт перебування земельної ділянки у комунальній власності, оскільки вони спростовуються інформацією ДП «Сумський інститут землеустрою» та викопіюванням з плану, згідно яких самовільно зайнята земельна ділянка площею 0,0296 га в с. Радьківка, відноситься до вулиць, що з`єднувала окремі квартали села.

Відтак, місцевий суд дійшов правильного висновку щодо наявності факту порушення відповідачем прав жителів с. Радьківка, які входять до територіальної громади Стецьківської сільської ради щодо вільного користування самовільно зайнятою земельною ділянкою.

Стосовно тверджень відповідача щодо передчасності висновку суду щодо можливості представництва інтересів держави в даній справі прокурором, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, пункт 35).

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Матеріали справи свідчать, що встановлення відповідачем цегляного паркану з воротами на ділянці дороги, що йому не належить, порушує права жителів с. Радьківка, які входять до територіальної громади Стецьківської сільської ради, щодо вільного користування вказаною земельною ділянкою.

Отже, у цьому випадку необхідність захисту інтересів держави прокурором полягає у необхідності відновлення законності та справедливої рівноваги між інтересами суспільства (у цьому випадку - місцевої громади) й відповідача, усунення перешкод щодо вільного користування мешканцями села земельною ділянкою загального користування.

Будь-яких заходів з боку Стецьківської сільської ради щодо усунення вказаних порушень не здійснено. Крім того, і після звернення до суду заступника прокурора Сумської місцевої прокуратури з відповідним позовом (06 червня 2017 року), будь-яких заходів, спрямованих на усунення порушень сільською радою не вживалося. Як пояснила представник Стецьківської сільської ради в судовому засіданні апеляційного суду відразу після влаштування відповідачем паркану з воротами на земельній ділянці, яка є дорогою із села до лісу, мешканці с. Радьківка звернулися до сільської ради з приводу порушення їх прав. Проте, чому Стецьківська сільська рада не вживала заходів для захисту прав громадян, які входять до територіальної громади, їй не відомо, оскільки відповідне рішення повинне прийматися сільським головою.

Відтак, сам факт незвернення до суду сільської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо захисту інтересів мешканців села щодо вільного користування спірною земельною ділянкою, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади с. Радьківка та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Зазначений висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 15 жовтня 2019 року по справі № 903/129/18, провадження № 12-72гс19.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідач не був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції неодноразово відкладав розгляд справи для належного сповіщення відповідача та вжив всіх передбачених нормами ЦПК України заходів для його належного сповіщення. З матеріалів справи також вбачається, що відповідач був обізнаний про передачу даної справи на розгляд до Зарічного районного суду м. Суми, оскільки отримав судову повістку про виклик у підготовче судове засідання (т. 2 а. с. 24), після чого знову перестав отримувати судові повістки за місцем реєстрації свого проживання. Заяву про перегляд заочного рішення суду від 03 липня 2019 року відповідач подав в установлений строк. Проте судову повістку про виклик в судове засідання для розгляду його заяви також не отримав. Вказані дії свідчать про зловживання відповідачем своїми процесуальними правами з метою затягування розгляду справи та створення підстав для скасування рішення суду.

За наявності викладених обставин, колегія суддів вважає, що в даному випадку необхідно керуватися ч. 2 ст. 376 ЦПК України згідно якої порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування правильного по суті рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 січня 2020 року.

Головуючий Т.А. Левченко

Судді: С.Г. Хвостик

І.В. Орлов