Справа № 461/5282/19 Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д.
Провадження № 22-з/811/332/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву ОСОБА_1 про приведення у відповідність з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» постанови Львівського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року про забезпечення позову,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про приведення у відповідність з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» постанови суду від 05 листопада 2019 року про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що постанова апеляційного суду про вжиття заходів забезпечення позову вжитих у справі № 461/5282/19 повернута йому державним виконавцем без прийняття до виконання, оскільки не відповідає вимогам, передбаченим до виконавчого документа положеннями статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Просить заяву задоволити та привести у відповідність з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» постанову Львівського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року у справі № 461/1582/19 про забезпечення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у її задоволенні слід відмовити, з огляду на таке.

Судом встановлено, що постановою Львівського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 18 липня 2019 року скасовано та постановлено нову постанову.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення його та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 позову до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів державний реєстратор - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Глинчак-Кучерепа Ольга Орестівна, задоволено.

Заборонено ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та іншим особам вчиняти дії, спрямовані на відчуження квартири АДРЕСА_1 загальною площею 44,4 кв.м., житлова площа - 34,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Заборонено суб`єктам, що здійснюють діяльність у сфері державної реєстрації прав, вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про факти набуття, припинення чи зміни речових прав на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 44,4 кв.м., житлова площа - 34,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

25 листопада 2019 року державним виконавцем Галицького ВДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області Пальоною Н.М. постанову Львівського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року у справі № 461/5282/19 повернуто стягувачу без прийняття до виконання, про що останньому надіслано повідомлення за № 19839.

Повертаючи виконавчий документ без прийняття до виконання орган державної виконавчої служби, з посиланням на пункт 2 частини третьої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», виходив з того, що пред`явлений до виконання виконавчий документ не відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме не зазначено одного боржника та одного стягувача, а також не визначено, в якій частині необхідно виконати таке рішення і не зазначено про те, що обов`язок чи право стягнення є солідарним, адже у резолютивній частині виконавчого документа, виданого Львівським апеляційним судом зазначено декілька боржників та передбачено вчинення кількох дій.

Абзацом дванадцятим частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Близькі за змістом положення містяться в статті 432 ЦПК України. Відповідно до частини першої цієї статті суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Як убачається з матеріалів справи, стягувачем пред`явлено до виконання виконавчий документ, а саме постанову Львівського апеляційного суду про забезпечення позову, яка є виконавчим документом і підлягає негайному виконанню, в силу вимог статей 157 та 431 ЦПК України, а також пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Проте така вимога до виконавчого документа поширюється виключно на випадки коли суд, ухвалює рішення на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, що узгоджується з положеннями статті 266 ЦПК України.

В даному випадку до органу виконавчої служби був пред`явлений не виконавчий лист, виданий на виконання рішення суду ухваленого на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а судове рішення - постанова про забезпечення позову, яка є окремим та самостійним виконавчим документом, який підлягає негайному виконанню.

Відповідно до частини другої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців визначені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Відтак, при оформлені та видачі постанови Львівського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року не були допущені порушення вимог законодавства, така відповідає вимогам до виконавчого документа, тому відсутні підстави для приведення її у відповідність до вимог законодавства про виконавче провадження і як наслідок для задоволення заяви.

Відмова у задоволенні заяви не позбавляє можливості стягувача оскаржити рішення про повернення йому виконавчого документа без прийняття до виконання у порядку та строки, передбачені законодавством.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що повертаючи виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання державний виконавець помилково керувався положеннями пункту 2 частини третьої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», адже цими положеннями врегульовано питання повернення виконавчого документ стягувачу без прийняття приватним а не державним виконавцем.

Керуючись ст.ст. 381, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 від про приведення у відповідність з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» постанови Львівського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної ухвали.

Повний текст ухвали складено: 13.01.2020

Головуючий

Судді: