печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Остапчук Т.В.

при секретарі - Процко М.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Гаєц С.А.

розглянувши в судовому засіданні за правилами спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві про стягнення заборгованості із заробітної плати

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019р. позивач звернувся до суду з позовом до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві про стягнення заборгованості по заробітній платі, посилаючись на те що 29.03.2019р. наказом Відповідача №500к від 29.03.2019 був звільнений з посади . В період з 27.03.2019р. по 5.04.2019р. перебував на лікарняному та 8.04.2019р. здав до бухгалтерії листки непрацездатності. Остаточний розрахунок повинно бути проведено 9.04.2019р., однак розрахунок відбувся 25.04.2019р. , тому просить стягнути заборгованість в розмірі 10000грн. за 19 календарних днів, моральну шкоду в розмірі 5000грн., судові витрати .В судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача надав відзив, в судовому засіданні просив відмовити в позові.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 18.10.2019р. відкрито провадження в порядку спрощеного провадження.

Суд, заслухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого.

Судом встановлено , що 29.03.2019р. наказом Відповідача №500к від 29.03.2019 позивач був звільнений з посади заступника начальника відділу-страхового експерта з охорони праці відділу профілактики страхових випадків Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві відповідно до п.6 ст.36 КЗпПУ.

В день звільнення позивач був відсутній на роботі , відповідачем був проведений розрахунок та кошти перераховані на рахунок, що не заперечував позивач в судовому засіданні.

В обґрунтування позову позивач посилається, що в період з 27.03.2019р. по 5.04.2019р. перебував на лікарняному та 8.04.2019р. здав до бухгалтерії листки непрацездатності, однак розрахунку 9.04.2019р. відповідачем не було проведено, дані кошти були виплачені 25.04.2019р.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України , в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, як вбачається з вищевикладеного та наявних доказів, Відповідачем своєчасно та в повному обсязі здійснено розрахунок з Позивачем в строки визначені ч. 1 ст. 116 КЗпП, питання про зміну дати звільнення сторонами не вирішувалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999 №1105-ХІУ (далі-Закон №1105), допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї страхового випадку.

Частиною 2 ст. 22 Закону №1105 встановлено, що допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві,здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.З Порядку оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів роботодавця, затвердженого Постановою КМ України від 26.06.2015 №440, підставою для оплати днів тимчасової непрацездатності є виданий в установленому порядку листок непрацездатності.

Така ж норма міститься і в ст. 31 Закону №1105, підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності.

Таким чином, у Відповідача на момент звільнення Позивача були відсутні правові підстави здійснити оплату виданих Позивачу оскільки вони були надані до бухгалтерії для здійснення оплати лише 08.04.2019р., тобто через 10 днів після звільнення та остаточного розрахунку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження тієї обставини, що листок непрацездатності відкритий 27.03.2019, було надано до бухгалтерії відповідача для проведення відповідної виплати в період трудових відносин.

При таких обставинах позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 10000грн., моральної шкоди в розмірі 5000грн. є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки не встановлено порушень відповідачем прав позивача.

У зв`язку із відмовою в задоволенні позову відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір з відповідача на користь позивача не підлягає стягненню .

Керуючись ст. 115, 116, 117 КЗпП України, ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві про стягнення заборгованості із заробітної плати.

Апеляційні скарги подаються протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15.12.2017.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Остапчук Т.В.