Справа № 505/3651/19
Провадження № 2/505/998/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" грудня 2020 р. Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Вергопуло А. К.

секретаря судового засідання Бондаренко Н. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Подільську Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору: виконавчий комітет Подільської міської ради Одеської області в особі реєстраційного відділу управління забезпечення діяльності виконавчого комітету та міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення юридичного факту, визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась 06.11.2019 року в суд з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , та уточнивши вимоги позову від 15.11.2019 року, просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт належності позивачці договору №92-К від 07 серпня 1999 року купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , в якому анкетні дані покупця зазначено як « ОСОБА_1 »; визнати дійсною угоду купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від 07 серпня 1999 року на Одеській товарній біржі шляхом складання договору №92-К, та визнати за позивачкою право власності на зазначену квартиру.

Свої вимоги мотивувала тим, що 07.08.1999 року вона придбала квартиру АДРЕСА_1 . Право на вказану квартиру вона набула на підставі договору від 07.08.1999 року, відповідно до якого ОСОБА_2 продав їй квартиру. Договір був зареєстрований на Одеській товарній біржі. Угода була виконана у повному обсязі, ключі та документи від квартири були передані їй, вона володіє та користується квартирою з 1999 року та по теперішній час.

На даний час вона дізналась, що наявні у неї документи про право власності на квартиру не визнаються чинними, у зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

Крім того, у договорі зазначено прізвище покупця як « ОСОБА_5 », замість вірного « ОСОБА_6 », через що є необхідність у встановленні факту належності їй договору №92-К від 07 серпня 1999 року.

Позивачка у судове засідання не з`явилась. Надала заяву, згідно якої підтримала позовні вимоги, справу просила розглянути у її відсутність.

Відповідач у судовому засіданні від 10.06.2020 року позов не визнав. Вказував, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири №92-К від 07 серпня 1999 року, вони не дійшли згоди з усіх його істотних умов, обумовлена сторонами вартість відчужуваної частки нерухомого майна не була сплачена йому позивачкою у повному обсязі, таким чином договір не виконано повністю, а тому і не було посвідчено нотаріально.

У судове засідання від 24.12.2020 року відповідач не з`явився. Надала заяву, згідно якої позов не визнав, справу просив розглянути у його відсутність.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому засіданні від 10.06.2020 року проти задоволення позову заперечували. Вказували, що на час укладання спірного договору, вони були неповнолітніми, їх думки про продаж квартир ніхто не питав. Проти продажу квартири вони заперечували, оскільки квартира була їх єдиним місцем проживання, іншого нерухомого майна вони не мали.

У судове засідання від 24.12.2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з`явились. Надали заяви, згідно яких проти задоволення позову заперечували, справу просили розглянути у їх відсутність.

Представник виконавчого комітету Подільської міської ради Одеської області в особі реєстраційного відділу управління забезпечення діяльності виконавчого комітету та міської ради в судове засідання не з`явився. Були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили.

Дослідивши обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 07 серпня 1999 року між ОСОБА_2 , діючим від імені неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як продавцем, та ОСОБА_1 як покупцем на Одеській товарній біржі було укладено договір №92-К купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири

АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 належала ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право приватної власності на житло, виданого виконкомом Котовської міської ради 20.04.1999 року.

Згідно п.5 договору, квартиру продано за 2000,00 грн., які отримані продавцем до підписання цього договору.

Угода оформлена в письмовій формі, зареєстрована в бюро технічної інвентаризації, але не посвідчена нотаріально, як того вимагала стаття 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року).

Відповідач заперечував факт підписання ним договору №92-К купівлі-продажу нерухомого майна від 07 серпня 1999 року.

Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 червня 2020 року було призначено проведення судової почеркознавчої експертизи, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз. Витрати на проведення цієї експертизи покладено на відповідача.

22 вересня 2020 року надійшло повідомлення від директора Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз про залишення ухвали Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 червня 2020 року без виконання, оскільки оплату рахунку не було проведено. Експертиза не проведена.

Висновки суду підтверджуються матеріалами справи.

Спірні правовідносини між сторонами виникли 26 грудня 2000 року, а тому при вирішенні спору підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР.

Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

Відповідно до статті 4 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод.

Згідно зі статтею 41 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

За загальним правилом, визначеним у статтях 47, 227 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договори купівлі-продажу жилого будинку (його частини) підлягали нотаріальному посвідченню.

Згідно із частиною першою статті 128 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі.

Згідно із статтею 47 ЦК УРСР (який був чинним на момент укладення біржової угоди щодо спірної квартири) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Судом встановлено, що при вчиненні договору купівлі-продажу квартири дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири .

Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення.

Також встановлено, що ОСОБА_2 ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, не визнає права власності ОСОБА_1 на спірне майно. Проте, доказів не підписання ним спірного договору відповідачем не надано, експертизу не проведено.

Суд також встановив, що сторони узгодили усі істотні умови договору купівлі-продажу, зокрема щодо об`єкту продажу нерухомості. Разом з тим, у пункті 5 договору купівлі-продажу було узгоджено ціну спірної квартири 2000,00 грн., які відповідач отримав до посвідчення вказаного правочину.

Як встановлено вище, сторони домовились щодо всіх важливих умов договору купівлі-продажу, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне виконання цього договору, продавцеві було передано кошти за спірне майно, а покупець з час укладення вказаного правочину користується цим майном, зокрема, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1

Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (частина друга статті 47 ЦК Української РСР в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

При цьому суд встановив факт повного виконання спірної угоди, а також факт ухилення іншою стороною (відповідачем) від нотаріального оформлення угоди.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання дійсним оскаржуваного договору купівлі-продажу.

Щодо позовних вимог про встановлення юридичного факту, суд зазначає наступне.

Так, у договорі №92-К купівлі-продажу нерухомого майна від 07 серпня 1999 року вказано прізвище, ім`я та по-батькові покупця як « ОСОБА_1 ».

Згідно копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Котовським МРВ УМВС України в Одеській області 09 квітня 2002 року, прізвище, ім`я та по-батькові позивача є ОСОБА_1 . Народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Котовську Одеської області, російською мовою в паспорті її прізвище, ім`я та по-батькові вказано як « ОСОБА_1 ».

З`ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, які були досліджені у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що розбіжності в написанні прізвища позивача в паспорті та договорі купівлі-продажу є лише орфографічною помилкою, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141,263265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт належності ОСОБА_1 договору №92-К від 07 серпня 1999 року купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , в якому анкетні дані покупця зазначено як « ОСОБА_1 ».

Визнати дійсною угоду купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від 07 серпня 1999 року на Одеській товарній біржі шляхом складання договору №92-К, та визнати за ОСОБА_1 право власності на зазначену квартиру.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Одеського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Котовський міськрайонний суд Одеської області.

Суддя А. К. Вергопуло

Повне судове рішення складено 24 грудня 2020 року.