Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/5997/19
Провадження № 2/279/387/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2020 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі: судді Коваленко В.П.

при секретарі Комаровій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 . В обгрунтування своїх вимог посиалється на те , що вона є власником 55/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстрований її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з 2004 року за місцем реєстрації не проживає у зв`язку зі зміною місця проживання. Даний факт підтверджується актом про відсутність по місцю проживання. Посилаючись на те , що реєстрація відповідача у належній їй частині житлового будинку порушує її права щодо розпорядження останнім , просить суд позбавити відповідача права користування вказаним житловим будинком .

Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач відзиву на вказаний позов не надав .

Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач є власником 55/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що стверджується копією договору дарування (а.с.8 ).

В даному житловому будинку зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ( довідка а.с. 11). Однак, він не проживає у вказаному будинку з 2004 року без поважних причин, що стверджується даними акту від 06.11.2015 року ( а.с.12).

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду.

У відповідності до ст.383ч.1 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За змістом ч.1ст.156 ЖК Україської РСР члени сім"ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім"ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і на підставі належним чином оцінених доказів,, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 був зареєстрований у будинку як член сім"ї ОСОБА_1 , а тому зберігає за собою право на користування житлом.

Вичерпного переліку поважних причин непроживання особи в жилому приміщенні більше року житлове законодавство не встановлює, у зв"язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Європейський суд з прав людини вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла ( KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v/UKRAINE, №30856/03, параграф 41 від 02 грудня 2010 року).

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам , для захисту здоров"я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1ст.76 ЦПК України).

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263-268 ЦПК України ст. 450 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів, з дня отримання його копії.

Суддя В.П. Коваленко