ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/72/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/300/19 Категорія: 304090000 Годік Л. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 жовтня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що 06.10.2010 р. між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем ОСОБА_1 укладено договір відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 5300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Указав, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Послався на те, що позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

В порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала внаслідок чого, станом на 18.11.2018 р. у останньої виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком позивача становить 78788 грн. 67 коп., та складається з наступного: 9443,43 грн. тіло кредиту; 14523,12 грн. процентів за користування кредитом; 50594,09 грн. пені та штраф відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500,00 грн. штрафу (фіксована частина); 3728,03 грн. штрафу (процентна складова).

Таким чином, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 78788,67 грн. та судові витрати.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 5300 (п`ять тисяч триста) грн. та судові витрати в розмірі 129,22 грн. (пропорційно до задоволених позовних вимог), в решті частини позову відмовлено.

Своє рішення суд мотивував тим, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» не дотримав вимоги, передбачені ч.2 ст.11 ЗУ №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, та те, що банк без узгодження з клієнтом підняв розмір кредитного ліміту. При цьому суд зазначив, що умови кредитування та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку взагалі відповідачем не підписані. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови кредитування та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася саме з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів).

При прийнятті рішення суд послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17.

Не погодившись з вказаним рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.10.2019 р., в частині зменшення заборгованості за тілом кредиту та відмови у стягненні заборгованості за процентами та неустойкою, та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати. Вважає, що суд допустив однобічність та неповноту судового розгляду, а висновки суду викладені у рішенні не відповідають фактичним обставинам справи, чим допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційні вимоги мотивував тим, що при встановленні та зміні кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. 31.01.2017 р. ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт в розмірі 13300,00 грн. Відсотки нараховуються лише на суму використаних кредитних коштів, а не на суму встановленого кредитного ліміту. Використовувати всю суму кредитного ліміту чи ні, це лише бажання позичальника. Так, із розрахунку заборгованості вбачається, що у відповідача непогашеним є тіло кредиту в розмірі 9443,43 грн., і ОСОБА_1 використала дані кредитні кошти на власний розсуд, а тому зобов`язана їх повернути.

Зазначає, що 06.10.2010 р. відповідачем також було підписано довідку про умови кредитування, в якій зазначено, що базова відсоткова ставка за користування кредитом становить 2,5% на місяць. Вважає, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, а тому висновки суду щодо не ознайомлення відповідача з Тарифами, Умовами та правилами ґрунтуються на припущеннях.

Відповідач ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» в якому просила залишити без змін рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.10.2019 р. Вважає, що суд першої інстанції належно та достовірно встановив обставини у справі та прийняв законне і обґрунтоване рішення. На думку ОСОБА_1 , у даному випадку відсутні підстави вважати, що при укладанні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що з метою отримання кредитної картки ОСОБА_1 , 06.10.2010 р. заповнила та підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами ознайомлена та погодилась.

Згідно з розрахунку, наданого АТ КБ «ПриватБанк», заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 18.11.2018 р. становить 78788 грн. 67 коп., яка складається з: 9443,43 грн. тіло кредиту; 14523,12 грн. процентів за користування кредитом; 50594,09 грн. пені та штраф відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500,00 грн. штрафу (фіксована частина); 3728,03 грн. штрафу (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов`язання. Зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч.1,2 цієї статті).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

У статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Так, суд прийшов до висновку, що між позивачем та ОСОБА_1 було оформлено договір кредиту, відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, відповідачу видано картку, що підтверджується документами наданими позивачем, а тому позов підлягає до часткового задоволення лише в частині стягнення фактично отриманого кредиту ОСОБА_1 в розмірі 5300,00 грн.

Однак, колегія суддів, приймає до уваги посилання апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про зменшення заборгованості за тілом кредиту, а також доводи відповідача ОСОБА_1 , зазначені нею у відзиві на апеляційну скаргу, про те що вона не підписувала Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, і при цьому не приймає до уваги доводи апелянта про безпідставність у відмові у стягненні заборгованості за процентами та неустойкою, виходячи з наступного.

Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Так, у анкеті-заяві позичальника від 06.10.2010 р. лише зазначено особисту інформацію відповідача: ім?я по батькові, серію та номер паспорта, адресу проживання. У ній зазначено про вид карти, яку бажає отримати ОСОБА_1 - кредитка «Універсальна», і зазначено бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна»/GOLD, який становить 1000 грн.

Однак, у вказаній анкеті-заяві не зазначена процентна ставка та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також, у анкеті- заяві не вказаний номер картки, яку отримала відповідач та термін її дії.

Для обґрунтування позовних вимог банк надав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, якими визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розумів відповідач та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Отже, надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, судова колегія відхиляє доводи позивача щодо узгодження порядку нарахування процентів за користування кредитом, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W.UK "Roboto Condensed Light" проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

Судова колегія вважає, що оскільки умови кредитування та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідачем не підписані, не спростовуються і заперечуються відповідачем ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06.10.2010 р. шляхом підписання заяви-анкети.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, судова колегія відхиляє доводи позивача щодо узгодження порядку нарахування процентів за користування кредитом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, прийшов до правильного висновку про задоволення позову частково, однак помилково стягнув з відповідача лише 5300 грн. - заборгованість за тілом кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом позивач надав суду розрахунок заборгованості за договором №б/н від 06.10.2010 р., укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 (а.с.5-8), в якому зазначив, що заборгованість за кредитом (тіло кредиту) складає 9443,43 грн., і ОСОБА_1 використала дані кредитні кошти на власний розсуд, що повністю підтверджено вищезазначеним розрахунком, який колегія суддів приймає як доказ, і вважає, що ОСОБА_1 зобов`язана повернути позивачу вказану заборгованість (тіло кредиту).

Колегія суддів приймає як доказ долучені до апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» довідка про встановлення кредитного ліміту (а.с.82) та виписка по картковому рахунку (а.с.83-89).

Як видно із матеріалів справи відповідач та її представник заперечення на позов не подавали. Заперечення по суті позовних вимог представник відповідача заявив під час судового розгляду, були частково прийняті судом, що позбавило позивача своєчасно надати суду довідку про встановлення кредитного ліміту та виписку по картковому рахунку відповідача (а.с.82-89).

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню в цілому з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення вимог банку щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9443,43 грн., в інших позовних вимогах банку слід відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення.

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України на сторони покладається судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Так, позивач звернувся з позовом про стягнення 78788,67 грн., задоволено позов в сумі 9443,43 грн., що складає 12%. За подачу позову сплачено судовий збір в сумі 1921,00 грн., отже відшкодуванню за рахунок відповідача підлягає сума 230,52 грн. (12 % від 1921,00 грн).

Позивач звернувся з апеляційною скаргою, оскаржуючи рішення суду першої інстанції в повному обсязі. Апеляційна скарга відповідача задоволена на 88 % (100% - 12 %). Відповідачем за подачу апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 2881,50 грн., отже відшкодуванню за рахунок відповідача підлягає сума 2535,72 грн. (88 % від 2881,50 грн.).

Отже, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати за сплату судового збору за подання позовної заяви частково у розмірі 230,52 грн., та за сплату судового збору за подання апеляційної скарги частково в розмірі 2535,72 грн., а всього становить 2766,24 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367,368,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 жовтня 2019 року - скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 06 жовтня 2010 року у розмірі 9443,43 грн. (тіло кредиту).

Відмовити Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» у задоволенні інших позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати за подачу позову та апеляційної скарги в розмірі 2766,24 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков

С.І. Бондаренко