Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області

у складі: головуючого - судді Чальцевої Т.В.,

при секретарі судового засідання - Сєрих І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха за правилами загального позовного провадження цивільну праву 221/1712/20 за позовом ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Волноваського району Донецької області про визнання права власності за набувальною давністю,

встановив:

06.03.2020 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що з 1990 року разом зі своїми синами ОСОБА_2 та ОСОБА_2 проживає у будинку АДРЕСА_1 . Стверджує, що 30 років безперервно володіє вказаним будинком, обслуговує його, проводить капітальний та поточний ремонт, зробила подвір`я, огорожу, сплачує комунальні послуги, користується земельною ділянкою, сплачує земельний податок. Право власності на вказаний будинок ні за ким не зареєстровано. Тому позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на вказаний вище житловий будинок.

У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ст. 223 ЦПК України, їх неявка у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовної заяви з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 разом зі своїми синами, ОСОБА_2 та ОСОБА_2 проживає у будинку АДРЕСА_1 з 1990 року по теперішній час, що підтверджується копією довідки, виданої 21.01.2020 року Дмитрівською сільською радою Волноваського району Донецької області.

З довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Волноваське бюро технічної інвентаризації» №66 від 23.01.2020 року вбачається, що згідно даних архіву БТІ станом на 01.01.2013 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , не зареєстровано.

Відповідно до інформаційної довідки №216 від 03.03.2020 року право власності на вказаний вище будинок не оформлялося та не реєструвалося. Будинок має загальну площу 58,6 км.м. та складається з: житлового будинку, веранди, сараю, вбиральні, свердловини, огорожі та воріт.

Безперервність, відкритість та добросовісність користування позивачем вищевказаним будинком підтверджується долученими до матеріалів справи квитанціями про сплату земельного податку з фізичних осіб та іншими квитанціями про сплату наданих комунальних послуг, зокрема за послуги електропостачання. Таким чином, суд вважає, що позивачем доведено факт утримання будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, факт безперервного, відкритого та добросовісного використання будинку підтверджується показами допитаного у судовому засіданні свідка, які суд вважає належними та допустимими.

Так, з письмових пояснень свідка ОСОБА_3 вбачається, що вона ОСОБА_1 дійсно отримала будинок від КСП «Дмирівський» у 1998 році. Будинок був у жахливому стані, не було вікон, підлога була зірвана, не було дверей». За час проживання в будинку, стан будинку було приведено до ладу, придатний для проживання, де позивач і проживає на теперішній час.

Згідно ст.325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України).

Враховуючи також положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року.

З п.13 Постанови слідує, що можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Виходячи зі змісту п. 14 Постанови та частини першої статті 344 ЦК України відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Судом встановлено, що позивач безперервно протягом визначених законом строків відкрито володіє житловим будинком АДРЕСА_1 , загальною площею 58,6 м2, з господарськими спорудами, очевидно для усіх третіх осіб, що підтверджується письмовими доказами. Позивач не вживав жодних заходів, спрямованих на приховання факту володіння майном від третіх осіб, у тому числі сумлінно виконував обов`язки, що належить виконувати власнику будинку.

Доказів того, що право позивача на володіння та користування майном оскаржувалося суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, відтак необхідно визнати у порядку набувальної давності право власності ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 58,6 м2.

Суд також зазначає, що відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Судовий збір слід залишити за позивачем, оскільки у позовній заяві ОСОБА_1 просила такий залишити за нею.

На підставі ст.ст.328, 1218, 1261,1266 ЦК України, керуючись ст.ст.19, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Волноваського району Донецької області про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку (літ. «А1»), веранди (літ. «а.1»), сараю (літ. «Б1»), вбиральні (літ. «В1»), свердловини (літ. «с»), огорожі №1, воріт №2, загальною площею 58,6 кв.м.

Апеляційна скарга на рішення подається до Донецького апеляційного суду через Волноваський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В.Чальцева