Ухвала

15 січня 2020 року

м. Київ

справа № 553/1452/18

провадження № 61-706ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Воробйової І. А. розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18 червня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» про відшкодування збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням поданих 03 травня 2019 року уточнень, просив стягнути з відповідача на його користь заподіяні збитки в результаті вчинення дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 11 811 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 18 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ПАТ «СК «Країна» про відшкодування збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою відмовлено.

У січні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ «СК «Країна», в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування судами норм матеріального права, просив скасувати рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18 червня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Також, заявник просить поновити строк на касаційне оскарження, оскільки оскаржувану постанову суду було отримано 04 грудня 2019 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову в даній справі становить 11 811 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200).

Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку.

Доводів, які б свідчили про необхідність відкриття касаційного провадження в малозначній справі заявником не наведено, а тому суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages PrestationsServicesv. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla GomezdelaTorrev. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням вказаного, оскільки АТ «СК «Країна» подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

З наведених обставин не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статті 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Поновити Акціонерному товариству «Страхова компанія «Країна» строк на касаційне оскарження рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18 червня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18 червня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» про відшкодування збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. А. Воробйова