____________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/804/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2020 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Куриленко О.М.

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному порядку в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

20 вересня 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив ухвалити рішення, яким: встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , а саме, що ОСОБА_1 доводився померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 двоюрідним братом. Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .

В обґрунтування свого позову посилаються на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , після її сперті відкрилась спадщина на належне їй майно, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 . У встановлений законом строк після смерті спадкодавця, він як двоюрідний брат померлої, звернувся до Третьої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, йому було роз`яснено, що для отримання свідоцтва про право на спадщину слід надати документи на підтвердження родинних відносин зі спадкодавцем, які наразі не збереглися. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 23.09.2019 року провадження у справі було відкрито та призначено справу для розгляду в порядку спрощеного провадження.

В ході судового засідання, яке відбулось 19.11.2019 року, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернулись до суду заявами, в яких просили постановити ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, вказуючи на те, що при вирішенні спору в порядку спрощеного провадження значно зменшується обсяг процесуальних можливостей захисту порушених прав. Зазначають, що без дотримання принципів змагальності, диспозитивності та пропорційності неможливо буде постановити законне та обґрунтоване рішення по справі.

Ухвалою суду від 19.11.2019 року дані заяви були задоволенні та вирішено розглянути справу за правилами загального позовного провадження та замінити засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. А також витребувано з Київської державної нотаріальної контори у м. Одеса належним чином завірену копію спадкової справи № 307/2018, заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 . Викликано в якості свідків: ОСОБА_7 ( АДРЕСА_2 ); ОСОБА_8 , ( АДРЕСА_2 ); ОСОБА_9 ( АДРЕСА_3 ) та позивача ОСОБА_1 . У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про прийняття зустрічного позову - відмовлено.

У підготовчому засіданні 04 грудня 2019 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась до суду з клопотанням, в якому просила залишити без розгляду відзив ОСОБА_3 на позовну заяву ОСОБА_1 у зв`язку з пропуском строку на його подачу.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 заперечували проти задоволення вказаного клопотання, вказуючи на його безпідставність. В свою чергу, звернулись з заявою, в якій просили зупинити провадження у справі №947/22756/19 за позовом ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин з померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 та визнання його права власності на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 04 грудня 2019 року відзив ОСОБА_3 на позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно - залишено без розгляду. У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі - відмовлено.

Також представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернуласьдо суду з заявою, в якій просила викликати та допитати в якості свідків наступних осіб: ОСОБА_10 - АДРЕСА_4 ; ОСОБА_11 - АДРЕСА_5 . ОСОБА_12 - АДРЕСА_6 . ОСОБА_13 - АДРЕСА_7 . ОСОБА_14 - АДРЕСА_8 . ОСОБА_15 - АДРЕСА_9 . ОСОБА_16 - АДРЕСА_10 . ОСОБА_17 - АДРЕСА_11 . ОСОБА_18 - АДРЕСА_11 ОСОБА_19 - поліклініка №20 Київського р-ну м. Одеси, лікар, яка спостерігала хвору ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 04 грудня 2019 року заяву представника відповідача про виклик свідків було задоволено та одночасно закрито підготовче провадження. Слід зазначити, що в подальшому відповідач клопотання щодо виклику свідків не підтримала, на їх виклику не наполягала.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позовну заяву підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в ній.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 заперечували проти задоволення позову, вказуючи на те, що позивач не бачився з померлою останні чотири роки, не приділяв їй достатньої уваги та не надавав матеріальної допомоги. Також представник відповідача вважала, що позов поданий не до належних відповідачів, оскільки, на її думку, відповідачами треба було визначити родичів померлої, зокрема брата позивача та Одеську міську раду, так як спадщина може бути визнана відумерлою.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надходило.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позову підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції складено актовий запис за № 2072 та видано Свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_1 (т. 2, а.с. 13 ).

Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала померлій на підставі договору міни нерухомого майна № 96/0931, укладеного 23 липня 1996 року на Одеській універсальній біржі «GIP», який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2007 року, справа № 2-2932/2007, було визнано дійсним (т. 1, а.с. 26-27, 33-34).

У відповідності зі ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини

З копії спадкової справи № 307/2018 вбачається, що протягом встановленого законом строку з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , до державного нотаріуса Третьої одеської державної нотаріальної контори звернулись: 24 лютого 2018 року гр. ОСОБА_5 (т.2, а.с. 3-6); 05 липня 2018 року ОСОБА_3 (т. 2, а.с. 10-12) та 18 липня 2018 року ОСОБА_1 (т. 2, а.с. 9).

Також 21 серпня 2018 року гр. ОСОБА_20 звернувся до нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 (т. 2, а.с. 16).

Позивач, ОСОБА_1 , звертаючись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщин,и вказував на те, що він являється двоюрідним братом померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 .

Проте, державний нотаріус Сальнікова З.В., аналізуючи документи, які були подані позивачем для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з`ясувала, що у нього відсутні документи, які підтверджують родинні відносини з ОСОБА_6 , про що було повідомлено позивача інформаційним листом від 27.07.2018 року за вих.. № 6144/02-14 (т. 2, а.с. 39).

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня і 995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Факт того що, ОСОБА_1 є двоюрідним братом померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 підтверджується наступними документами.

05 вересня 1941 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_22 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб № 969 (т. 1, а.с. 12).

Від даного шлюбу народився син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про що свідчить копія Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 (т. 1, а.с. 11).

24 жовтня 2010 року мати позивача ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла про що Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було складено актовий запис за № 3829 (т. 1, а.с. 14).

Позивач у своєму позові вказує на те, що його мати ОСОБА_22 є рідною сестрою матері померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , ОСОБА_23 , 1908 року народження.

Так згідно матеріалів справи, а саме Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 вбачається, що в 1902 році було зареєстровано шлюб між ОСОБА_24 та ОСОБА_25 (т. 1, а.с. 18).

У даному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась донька ОСОБА_26 , про що свідчить копія Свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 (т.1 ,а.с. 19).

В подальшому, ОСОБА_26 вийшла заміж за ОСОБА_27 та в період шлюбу народила дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_26 » (т.1, а.с. 29-31).

На запити адвоката позивача ОСОБА_2 Державний архів Миколаївської області, Державний архів Кіровоградської області, Державний архів Херсонської області та Державний архів Одеської області повідомили, що архівні записи про народження ОСОБА_22 за 1918 рік та шлюб між ОСОБА_23 з ОСОБА_27 не збереглися (т. 1, а.с. 49-67).

Разом з тим, судом встановлено, що 09 грудня 1967 року ОСОБА_26 вийшла в друге заміж за ОСОБА_29 , що підтверджується Свідоцтвом про одруження Серії НОМЕР_5 (т.1 а.с. 20).

Факт того, що ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є рідною сестрою ОСОБА_23 ІНФОРМАЦІЯ_8 підтверджується також спів паданням їх прізвища, імені по-батькові, а також сімейними фотокартками та архівними відеозаписами. А факт що того ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 доводився померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 двоюрідним братом, окрім вказаних вище документів, також підтвердили в судовому засіданні свідки: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_30 .

Так свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що знає позивача з 2004 року, так як перебувала у дружніх стосунках зі своєю сусідкою ОСОБА_28 та її чоловіком ОСОБА_31 з 1976 року. Знала її мати ОСОБА_23 та підтвердила, що у ОСОБА_28 була тітка - ОСОБА_22 , яка працювала лікарем та була рідною сестрою її мами. Підтвердила, що ОСОБА_1 є двоюрідним братом ОСОБА_6 та ОСОБА_28 , які між собою є рідними сестрами.

ОСОБА_8 підтвердила, що позивач доглядав за своєю двоюрідною сестрою, ОСОБА_28 . Вона особисто була знайома з його матір`ю, ОСОБА_22 , яку ОСОБА_28 називала своєю тіткою.

ОСОБА_9 , що одружилась з позивачем у 1975 році, пояснила, що на весіллі познайомилась з ОСОБА_26 та ОСОБА_6 , а з ОСОБА_28 - трошки пізніше. З 2007 року вони стали спілкуватись дуже близько та вона завжди знала, що ОСОБА_28 і ОСОБА_6 - сестри її чоловіка.

ОСОБА_30 підтвердила, що з ОСОБА_28 познайомилась ще у 1977 році, а з ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_9 - у 2010 році, при цьому ОСОБА_1 представили як двоюрідного брата. Пояснила, що під час святкування у 1977 році дядько ОСОБА_32 їх фотографував, там були і мати її подруги - ОСОБА_23 і мати ОСОБА_1 - ОСОБА_22 .

Також слід зазначити, що усі свідки одностайно підтвердили тривале знайомство з ОСОБА_3 , яка була подругою сестри ОСОБА_28 ОСОБА_6 та постійно була присутня на усіх сімейних святах.

Крім того, під час судового засідання позивач змістовно та з чисельними подробицями розповів про свою сім`ю та багатьої родичів, підтвердивши це фото- та відеодоказами.

Зважаючи на викладене, залишилось не зрозумілим заперечення ОСОБА_3 проти конкретного факту, що просить встановити позивач, так як факт родинних відносин взагалі, а саме те, що ОСОБА_1 є родичем померлих ОСОБА_6 та ОСОБА_28 нею не заперечувався.

При цьому також сторонами та свідками підтверджувалось, що позивач та його дружина були опікунамии ОСОБА_26 ОСОБА_28 , яка зламавши шийку стегна, потребувала сторонньої допомоги, і успадкували після її смерті належний їй будинок АДРЕСА_2 .

Підставою для відмови у задоволенні позову відповідач ОСОБА_3 вказувала на те, що ОСОБА_6 мала намір заповісти належне їй майно церкві, а позивач не бачився з померлою останні чотири роки, не приділяв їй достатньої уваги та не надавав матеріальної допомоги, проте вказані доводи не можуть бути достатніми для відмови у встановленні факту родинних відносин.

Як зазначалось вище, за клопотанням відповідача були викликані свідки, проте вони у судове засідання не з`явились, а сторона відповідача не наполягала на їх допиті.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Протягом тривалого розгляду цивільної справи відповідач не скористалась своїм процесуальним правом та не надала до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо спростування доводів позивача.

Отже, з урахуванням вказаного, суд вважає доведеним факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є двоюрідним братом померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , а від так позов в цій частині є доведеним та підлягаючим задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , суд зазначає наступне.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Статтями 1261-1265 ЦК України визначені черги спадкоємців за законом: у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Четверта черга спадкоємців за законом. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

Також згідно ст.. 1266 ЦК України передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Прабаба, прадід спадкують ту частку спадщини, яка б належала за законом їхнім дітям (бабі, дідові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення.

Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п.п. 4.14, 4.15, 4.18. п. 4 Глави 10 порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року № 282/20595, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання права власності на спадкове майно задоволенню не підлягають, оскільки визнання права власності в порядку спадкування в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

В даному випадку обставиною, яка перешкоджала державному нотаріусу видати свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 була відсутність у позивача документів, які є доказом, родинних відносин з ОСОБА_6 .

Наразі вказана перешкода усунена судом шляхом встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Також, як зазначено у п.п.1, 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» суду слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами, зокрема, копіями документів із спадкової справи.

Суд звертає увагу, що в матеріалах спадкової справи №с 307/2018 відсутня вмотивована постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом відсутні. Одночасно, слід зазначити, що після встановлення судом факту родинних відносин між ОСОБА_1 та померлою ОСОБА_6 , позивач не позбавлений права звернення до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно померлої.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме в частині встановлення факту родинних відносин з ОСОБА_6 , що в свою чергу породжує юридичні наслідки, щодо виникнення права на спадкування.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити частково.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 доводився померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 двоюрідним братом.

В іншій частині вимог у задоволенні позову відмовити

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Київського районного суду м. Одеси

Суддя Куриленко О. М.

Повний текст рішення складено 05 лютого 2020 року