ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2020 року м. Харків

Справа № 638/17228/19

Провадження № 22-ц/818/753/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.

Учасники справи :

Заявник: ОСОБА_1 ,

Боржник: ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в місті Харкові

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 8 листопада 2019 року, постановлену суддею Аркатовою К.В.,

за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дітей з ОСОБА_2 ,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 8 листопада 2019 року відмовлено у видачі судового наказу, оскільки з заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів не вбачається безспірність вимог.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції представник ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до районного суду для подальшого розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та немотивованою, оскільки судом не враховано вимоги ст.165 ЦПК України щодо вичерпного переліку підстав відмови у видачі судового наказу та не зазначено на яку саме підставу він посилається.

В обґрунтування скарги зазначає, що посилання суду на наявність інших судових справ між сторонами як довід відсутності безспірності вимог є незаконним, адже вказані справи про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною і про стягнення аліментів та визначення проживання дітей мають різні вимоги та подавались з інших правових підстав.

Також вважає, що суд не врахував положення ч.5 ст.183 СК України, в якій йдеться про одну підставу для звернення із заявою про видачу судового наказу, а саме проживання дітей із заявником, на підтвердження чого суду в даній справі надано докази проживання дітей із батьком.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що у жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу, у якій просив стягнути з ОСОБА_2 аліменти на його користь на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 1/3 від заробітку (доходу) матері, але не менше 50 відсотків та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття.

Згідно ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Отже, наказне провадження - це особливий спрощений вид цивільного судочинства, спрямований на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, який одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом.

Основною умовою вирішення справи в порядку цієї судової процедури є наявність безспірної вимоги заявника, що підтверджується належно оформленими письмовими документами. Даний вид провадження свідчить не про відсутність спірних правовідносин між сторонами, а про те, що в силу очевидності права вимоги заявника виключається спір щодо наявності самого права. У такому випадку немає потреби порушувати процесуально складне й тривале позовне провадження - достатньо короткого та спрощеного наказного провадження, що відповідає інтересам як заявника, так і суду.

Судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб (п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України).

Частиною 5 ст. 183 СК України також передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Отже, дане положення закону є безспірною, встановленою державою правовою гарантією для неповнолітніх осіб, права яких не можуть бути обмежені внаслідок застосування того чи іншого судового провадження при вирішенні питання їх належного матеріального утримання.

Як убачається з матеріалів справи, вимога ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі як на підставу відсутності безспірності вимог посилався на наявність рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.07.2018 у справі №638/7466/18, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 20.12.2018 року, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за межі України, а також на наявність в Дзержинському районному суді м. Харкова цивільних справ №638/14424/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у виховані та спілкуванні з дитиною та №638/19069/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей по Шевченківському району Управління служб у Справах дітей Департаменту праці і соціальної політики Харківської міської ради про стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей. Позови у вказаних справах заявлялись у 2017-2018 роках.

Такий висновок суду є помилковим, оскільки наявність спірних правовідносин між сторонами не спростовує безспірність вимоги заявника, адже матеріали справи містять звіт про соціально-економічні умови, у яких проживають неповнолітні діти ОСОБА_6 та Наум Васильківський 03№03-805 від 31 травня 2019 року, складений державною установою Центр соціальної служби в муніципалітетах Корот, Тиват і Будва, підрозділ Будва з якого вбачається, що діти «на цей час проживають в АДРЕСА_1 . У квітні 2019 року орган було проінформовано про те, що ОСОБА_1 вдалося повернути своїх дітей до Чорногорії після того, як мати відвезла їх в Україну без відповідної згоди.

Апеляційний суд не погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що наявність між батьками спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей на час видачі судового наказу та щодо усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною виключали можливість видачі судом оспорюваного судового наказу, також і тому, що зазначені обставини не є підставою, передбаченою ст.165 ЦПК України, для відмови у видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Самі по собі обставини наявності на розгляді у суді цивільних справ з 2017-2018 років не є підставою для відмови у видачі судового наказу за правилами ст.165 ЦПК України. Оскаржувана ухвала суду також не містить конкретного посилання на підставу, передбачену ст.165 ЦПК України, що також свідчить про її відсутність.

Що стосується посилання суду на ч.3 ст.19 ЦПК України, то як зазначено вище, судова колегія вважає, що судовим розглядом встановлено безспірність вимоги заявника.

Таким чином, суд неправомірно відмовив у видачі судового наказу у відповідності до приписів ст. 165 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і є підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 8 листопада 2019 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви про видачу судового наказу по суті.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу ст.389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді І.В. Бурлака

Н.П. Пилипчук