ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 лютого 2020 року

м. Харків

справа № 638/17200/19

провадження № 22-ц/818/730/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

апелянт представник ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позову за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2019 року, постановлену під головуванням судді Грищенко І.О., в місті Харкові, -

в с т а н о в и в:

06 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2019 року заяву задоволено. Заборонено відчуження у будь який спосіб житлового будинку літ. «Ж 2» з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Заборонено ОСОБА_4 вчиняти будь які дії щодо відчуження у будь який спосіб вказаного житлового будинку. Заборонено ОСОБА_4 проводити реєстрацію та вселення третіх осіб, проникнення, входження третіх осіб до будинку, а також вчинення інших дій щодо користування, володіння чи розпорядження даним житловим будинком, в тому числі укладення договорів оренди тощо з третіми особами.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; вказує, що відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення позову до подачі позову ОСОБА_1 . Зазначає, що інформація від 23.07.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 є застарілою. Саме ОСОБА_5 наразі є власником вказаного будинку, а не ОСОБА_1 . Законність набуття права власності ОСОБА_6 на зазначений будинок підтверджена Постановою Верховного Суду від 09.10.2019 року. Апелянт вважає, що наявність самого по собі наміру ОСОБА_1 звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, як особою, яка не є власником спірного майна, не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії щодо відчуження у будь-який спосіб житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , заборони ОСОБА_4 проводити реєстрацію та вселення третіх осіб, проникнення, тощо.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову до подання позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 готує віндикаційний позов про витребування майна, а саме: житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , від добросовісного набувача ОСОБА_2 , при цьому невжиття заходів забезпечення позову у заявлений ОСОБА_1 спосіб може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії, тощо.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; належність майна відповідачу на праві власності.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Судом встановлено, що 06 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

В обгрунтування заяви ОСОБА_1 вказував, що він має намір звернутися до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовною заявою до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме: житлового будинку літ. «Ж 2» з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з цим заявник просив суд заборонити відчуження у будь який спосіб житлового будинок літ. «Ж 2» з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Заборонити ОСОБА_4 вчиняти будь які дії щодо відчуження у будь який спосіб житловий будинок літ. «Ж 2» з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Заборонити ОСОБА_4 проводити реєстрацію та вселення третіх осіб, проникнення, входження третіх осіб до будинку, а також вчинення інших дій щодо користування, володіння чи розпорядження даним житловим будинком, в тому числі укладення договорів оренди тощо з третіми особами.

Частиною 4 ст. 152 ЦПК України встановлено, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Чинність ухвали про забезпечення позову, яка постановлена до подання позову, в тому числі залежить і від необхідності подати позов, а у разі невиконання зазначеної умови у суду виникає обов`язок скасувати таку ухвалу про забезпечення позову.

Сторони не заперечують, що відповідно до ч.4 ст. 152 ЦПК України ОСОБА_1 було подано позов до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус ХМНО Малахова Г.І., приватний нотаріус ХМНО Луценко В.С., ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Враховуючи предмет спору, а також те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, - колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для забезпечення позову у справі шляхом заборони відчуження або вчинення будь-яких дій щодо відчуження спірного житлового будинку літ. «Ж 2» за адресою: АДРЕСА_1 .

Також обгрунтованим є висновок суду про забезпечення позову шляхом заборони проводити реєстрацію та вселення третіх осіб, проникнення, входження третіх осіб до будинку, а також інших дій щодо розпорядження даним житловим будинком, в тому числі укладення договорів оренди тощо з третіми особами.

Зазначені заходи забезпечення позову співмірні із позовними вимогами, про які зазначав заявник.

Разом з тим колегія суддів вважає, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в частині заборони вчиняти дії щодо користування та володіння житловим будинком за вищевказаною адресою слід відмовити, з огляду на таке.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову мають на меті ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії щодо користування та володіння житловим будинком, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що такий спосіб забезпечення позову фактично унеможливлює право володіння та користування спірним будинком його власником. Такий захід забезпечення позову призведе до порушення прав власника майна.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2019 року в частині заборони ОСОБА_4 вчиняти дії щодо користування та володіння житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , слід скасувати та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в зазначеній частині. В іншій частині ухвалу суду слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2019 року в частині заборони ОСОБА_4 вчиняти дії щодо користування та володіння житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , - скасувати та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в зазначеній частині.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 05.02.2020 року.