Справа № 336/427/16-ц
Пр. № 2/336/4/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 грудня 2020 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

при секретарі Морозовій В.М.,

з участю представника позивача адвоката Мітіної І.В.,

представника відповідачів адвоката Уткіна О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про приведення у відповідність до фактичного розміру часток в праві спільної часткової власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

26 січня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який уточнила протягом судового розгляду, про приведення розміру ідеальних часток в праві спільної часткової власності на нерухоме майно у відповідність до розміру фактичних часток.

В уточненій позовній заяві (а. с. 134-137 т. 2) ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивач та відповідачі є учасниками спільної часткової власності на житловий будинок і господарські споруди за адресою: АДРЕСА_1 . Частка позивача в праві спільної власності, набута нею на підставі договору дарування від 01.12.2003 року, становить ј частину вказаної нерухомості. Відповідачі є власниками ѕ частин майна на підставі договору міни від 22.03.1997 року. До отримання відповідачами у власність зазначеної частини майна право власності на нього розподілялось таким чином: бабці позивача ОСОБА_4 належали 67/100 частин нерухомості, батьку позивача ОСОБА_5 ј частина, брату батька позивача ОСОБА_6 2/25 частини. Батько ОСОБА_1 ОСОБА_5 зі згоди співвласників будинку ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , керуючись своїм правом на збільшення своєї частини майна, у відповідності до вимог закону на підставі рішення виконавчого комітету Шевченківської ради народних депутатів № 291 від 24.09.1991 року здійснив будівництво сіней, зазначених в технічній документації літерою «а-2», яке фактично збільшило розмір його частки в праві спільної власності на нерухомість. До технічного паспорту на житловий будинок було внесено відповідні зміни. Між тим рішення уповноважених органів виконавчої влади про приведення ідеальних часток в праві спільної часткової власності у відповідність до фактичних прийнято не було. Після смерті ОСОБА_4 дядько позивача ОСОБА_6 отримав у спадщину належну їй частку, збільшивши таким чином розмір своєї частки до ѕ частин. Фактично нерухоме майно утворюють дві квартири, оснащені окремими входами, порядок користування якими був визначений за домовленістю співвласників. Частини нерухомого майна, що перебувають у користуванні кожного із учасників права спільної власності, є наближеними до Ѕ частини і не відповідають тим часткам, що зазначені в правовстановлюючих документах на житло.

У зв`язку з викладеним позивач просить привести розмір ідеальних часток співвласників у відповідність до фактичного розміру їхніх часток відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2210 про розмір часток співвласників у фактичному користуванні нерухомістю, де розмір частки ОСОБА_1 становить 44/100 частин нерухомості, а розмір відповідачів дорівнює 56/100 частинам нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім того просить встановити межі користування земельною ділянкою співвласників житлового будинку АДРЕСА_1 відповідно до запропонованого висновком вказаної судової експертизи варіанту № 2.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. від 19.02.2016 року відкрито провадження в справі.

Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку і господарських споруд та визначення порядку користування земельною ділянкою 6 квітня 2016 року прийнятий судом як зустрічний до сумісного розгляду із вказаним позовом.

На підставі ухвали суду від 11.05.2016 року в справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, провадження в справі зупинене.

Ухвалою суду від 02.09.2016 року провадження в справі поновлено.

На підставі ухвали суду від 10.02.2017 року в справі призначено повторну судову будівельно-технічну експертизу, провадження в справі зупинене.

Ухвалою суду від 23.05.2017 року провадження в справі поновлено.

Ухвалою суду від 04.03.2019 року закрито підготовче провадження в справі, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 6 березня 2020 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку і господарських споруд та визначення порядку користування земельною ділянкою на підставі заяв позивачів залишений без розгляду.

В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позову, просить про ухвалення рішення на користь своєї довірительки

Представник відповідача проти задоволення позову заперечує, зауваживши на такому.

Його довірителі на законних підставах, у зв`язку з вчиненням правочину, правомірність якого презюмується, набули права спільної сумісної власності на ѕ частини спірної нерухомості. У зв`язку з цим посягання на це право шляхом обмеження розміру частки є незаконним. Розміри часток учасників права спільної часткової власності визначені на підставі правовстановлюючих документів, що приймалися з урахуванням поліпшень, зроблених кожним з учасників, задовго до того, як сторони набули право на частку в праві спільної власності на нерухомість.

Що стосується вимоги про встановлення порядку користування земельною ділянкою, заявив, що у позивача відсутні передумови для висування цієї вимоги, оскільки сторони не мають будь-якого речового права на земельну ділянку, яке виникає з моменту внесення відомостей про неї до Державного земельного кадастру.

Вислухавши учасників справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про необґрунтованість позову, виходячи з такого.

Статтею 355 ЦК України встановлені види права спільної власності, якими є право спільної часткової та право спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

За змістом ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Судом встановлено, що сторони є учасниками спільної часткової власності на житловий будинок і господарські споруди за адресою: АДРЕСА_1 . Частка позивача в праві спільної власності, набута нею на підставі договору дарування від 01.12.2003 року, становить ј частину вказаної нерухомості (а. с. 5-6). Відповідачі є власниками ѕ частин майна на підставі договору міни від 22.03.1997 року (а. с. 13).

25 січня 1993 року ОСОБА_5 видане свідоцтво № НОМЕР_1 про право особистої власності на ј частину будинку АДРЕСА_1 (а. с. 173), свідоцтво № НОМЕР_2 про право особистої власності на 67/100 частин зазначеного майна отримала ОСОБА_4 (а. с. 174), а свідоцтво № НОМЕР_3 на 2/25 частини будинку видане ОСОБА_6 (а. с. 175). Наслідком складання вказаних часток є результат, що дорівнює одиниці (67/100 + 2/25 (або 8/100) + ј (або 25/100) = 1). Вказані свідоцтва видані на підставі рішення виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів № 471/12 від 21.12.1992 року.

Зі звернення заступника голови виконкому Шевченківської районної ради народних депутатів від 24.09.1991 року до начальника міжміського бюро технічної інвентаризації випливає, що виконком Ради народних депутатів дозволяє громадянину ОСОБА_5 оформлення документів на сіні а2 площею 4,75 х 5,62 метрипо АДРЕСА_1 , відповідно до висновку АПУ міста № 923/91 від 28.08.1991 року (а. с. 172).

В технічній документації на будинок АДРЕСА_1 з приміткою «нове будівництво» зазначене приміщення а2 як таке, чиє зведення дозволено виконкомом Шевченківської районної Ради народних депутатів № 291 від 24.09.1991 року, у зв`язку з чим відповідно до примітки, зробленої бюро технічної інвентаризації, потрібен розрахунок часток (а. с. 169).

Таким чином, судом встановлено, що співвласник ОСОБА_5 за власний кошт здійснив прибудову до будинку в вигляді сіней під літерою а2, дозвіл на оформлення якої у встановленому законом порядку отримав від виконавчого органу місцевої Ради народних депутатів.

За змістом ст. 119 ЦК Української РСР 1963 року, що діяв на момент здійснення ОСОБА_5 будівництва сіней, що позначені літерою а2, коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають відповідній зміні.

Вказані положення узгоджуються із змістом ч. 3 ст. 357 ЦК України, за якою співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Порядок зміни часток учасників часткової власності у зв`язку зі здійсненням будівництва в порядку ст. 119 ЦК Української РСР був передбачений «Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31.01.1966 року, затвердженої Державним комітетом України по житлово-комунальному господарству.

Відповівдно до п. 26 «Інструкції…» якщо один з власників спільного будинку з дозволу місцевого органу влади зробив прибудову або перебудову, внаслідок чого належна йому частка в загальній власності змінилась, і ніхто з співвласників цього не оспорює, орган комунального господарства, а де його немає - виконком місцевої Ради депутатів трудящих, за письмовою заявою співвласників і після належної перевірки, на підставі рішення виконкому про зміну часток, які належали співвласникам, і про оформлення права власності в нових розмірах, видає кожному з них замість правовстановлюючих документів, які вони мають, свідоцтва про право особистої власності на відповідну частку будинку (домоволодіння) (додаток АДРЕСА_2 .

Під час з`ясування обставин справи судом встановлено, що протягом існування права спільної часткової власності на будинок АДРЕСА_1 виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих приймалися такі рішення про зміну ідеальних часток в праві спільної часткової власності на це житло в порядку п. 26 «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР».

Зокрема, рішенням № 502 виконкому Шевченківської районної ради народних депутатів від 21.11.1991 року про зміну розміру ідеальних часток у зв`язку з будівництвом сіней а2, яке здійснив ОСОБА_5 , встановлено, що ідеальні частки учасників права спільної часткової власності після вказаного будівництва розподілились таким чином: ОСОБА_5 стало належати 9/25 частин будинку, ОСОБА_6 13/100 частин, ОСОБА_4 51/100 частина (а. с. 187-188 т. 1).

Складання зазначених у вказаному рішенні часток вінчається сумою, що дорівнює одиниці (9/25 (або 36/100) + 13/100 + 51/100 = 100/100 (або 1).

Вказане рішення приписує Запорізькому міськкомунхозу видати свідоцтво про право власності на будинок у зв`язку із здійсненими в порядку ст. 119 ЦК Української РСР змінами ідеальних часток.

У зв`язку з викладеним суд знаходить неспроможними твердження представника позивача про те, що рішення уповноважених органів виконавчої влади про приведення ідеальних часток в праві спільної часткової власності у відповідність до фактичних у зв`язку з будівництвом сіней не було прийнято, так як наявне в матеріалах справи рішення виконкому з цього приводу спростовує вказані твердження.

Наступне рішення виконавчих органів місцевої влади про зміну ідеальних часток на будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , було прийнято виконкомом Шевченківської районної ради народних депутатів 21 грудня 1992 року (рішення № 471/12) і з нього випливає, що така зміна часток зумовлена здійсненням ОСОБА_4 будівництва службової прибудови а1 та літньої кухні В (а. с. 176).

Внаслідок цієї зміни частки співвласників розподілились таким чином: ОСОБА_5 стала належати ј частина будинку, ОСОБА_6 2/25 частини, ОСОБА_4 67/100 частин.

Інших перебудов, що в розумінні ст. 119 ЦК Української РСР мали б потягти зміну розміру часток учасників права спільної часткової власності, не відбувалось до отримання співвласниками згаданих судом свідоцтв про право власності, де розмір часток зазначений у відповідності до вказаного в рішенні виконкому № 471/12 від 21.12.1992 року розміру.

Судом встановлено, що такого будівництва не відбувалось і після отримання вказаних свідоцтв.

І так як зміни розміру часток співвласників у зв`язку з будівництвом, що здійснила ОСОБА_4 , відбулися останніми за часом, після того, як було змінено частки у зв`язку із зведенням ОСОБА_5 сіней, а саме з їх будівництвом він пов`язує фактичне збільшення розміру належної йому частки, про зміну якої рішення уповноваженого органу влади, на його думку, не приймалось, суд доходить переконання, що його твердження не підкріплені жодними фактичними даними.

Навпаки, судом встановлено, що рішення, у відсутності якого переконаний позивач, було прийняте і саме воно змінило в сторону збільшення розмір належної йому частини, який згодом був зменшений по мірі зведення ОСОБА_4 службової прибудови а1 та літньої кухні В.

Належну ОСОБА_5 на підставі згадуваного свідоцтва № НОМЕР_1 від 23.01.1993 року частину він подарував позивачці за нотаріально посвідченим договором від 01.12.2003 року (а. с. 3).

ОСОБА_6 належну йому частку у сукупності з часткою, успадкованою після смерті ОСОБА_4 , загальний розмір яких становить ѕ частини домоволодіння (67/100 + 2/25 (або 8/100) = 75/100 (або ѕ)), за нотаріально посвідченим договором міни від 22.03.1997 року передав відповідачам в справі (а. с. 35).

Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності, яка гарантована Основним Законом України.

Підстави припинення права власності, яке здійснюється лише у встановлених законом випадках, підпорядковується суворій процедурі та не повинно мати ознак свавільності, перелічені в статті 346 ЦК України.

За висновками судових будівельно-технічних експертиз № 2210 від 28.08.2016 року (а. с. 65-95 т. 1) та № 2218 від 10.05.2017 року (а. с. 193-241 т. 2), розмір часток, що фактично перебувають у користуванні сторін, різниться з розміром, право на який належить їм. В фактичному користуванні співвласника ОСОБА_1 знаходиться приміщень і споруд , що складають 44/100 частини порівняно з ј (або 25/100) частиною, що належить їй на підставі правовстановлюючих документів, тоді як в фактичному користуванні ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебуває майно, чий розмір відповідає 56/100 частинам замість неналежних їм ѕ (або 75/100) частин.

Суд приймає до уваги ці, встановлені в ході судового розгляду обставини, проте з наведених вище міркувань не вважає, що встановлена невідповідність, яка могла утворитися з різних причин під час реалізації попередніми власниками, які були близькими родичами, права спільної часткової власності, що здійснюється співвласниками за їхньою обопільною згодою та ґрунтується на домовленостях про порядок володіння та користування спільним майном, є підставою для обмеження права осіб шляхом зменшення розміру їхніх часток у спільному майні.

Вирішуючи позов в частині вимоги про встановлення меж земельних ділянок та здійснення розподілу земельної ділянки у відповідності до запропонованого варіантом П судової будівельно-технічної експертизи (а. с. 76, 77 т. 1), суд виходить з того, що в силу ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а згідно із ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" .

Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для встановлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Відповідно до наведених в Законі України «Про Державний земельний кадастр» термінів Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

У зв`язку з викладеним суд доходить висновку, що вимоги позову як способу захисту права користування земельною ділянкою не дають підстав для ухвалення рішення на користь позивача, оскільки, як встановлено судом, будь-яке речове право на земельну ділянку ними не оформлене і не зареєстроване, відомості про земельну ділянку у відповідності до ст. 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» в земельно-кадастровій документації відсутні.

Вимоги про визначення порядку користування земельною ділянкою відповідно до запропонованого висновком експертизи варіанту, окрім того, не підлягають задоволенню, так як розроблені висновком варіанти припускають користування часткою земельної ділянки в розмірі, що відповідає розміру частки в праві власності на житло, і оскільки вимога про зміну розміру частки в праві на нерухомість залишена без задоволення, не підлягає задоволенню і вимога про надання в користування земельної ділянки площею, що не відповідає розміру частки співвласника.

Наведені судом міркування не дають підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 316, 321, 355-357, ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 77-81, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , що зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , чий реєстраційний номер облікової картки платника податків суду не повідомлений, до ОСОБА_2 , що зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , ОСОБА_3 , що зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , чий реєстраційний номер облікової картки платника податків суду не повідомлений, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення суду складено 23 грудня 2020 року.

Суддя О.В. Щаслива