Ухвала

21 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 730/278/20

провадження № 61-18090ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрікор Холдинг» на постанову Чернігівського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрікор Холдінг» про стягнення заборгованості з оплати праці, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрікор Холдинг» (далі - ТОВ «Агрікор Холдинг»), в якому просив стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати у розмірі 8 832,43 грн, компенсацію за невикористану відпустку - 23 934,68 грн, середній заробіток за весь період затримки остаточного розрахунку до дня ухвалення судового рішення, 15 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позову посилався на таке. З 16 грудня 2016 року до 03 січня 2020 року він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Агрікор Холдинг». За грудень 2019 року та два робочі дні січня 2020 року йому нарахована, але не виплачена заробітна плата. У день звільнення товариство письмово не повідомило позивача про нарахування належних йому при звільненні сум та не виплатило їх. Крім того, під час звільнення позивач зазнав морального, зокрема психологічного, тиску з боку керівництва товариства, в результаті чого останній змушений був підписати видаткову накладну на отримання 655,342 тонн гною на суму 32 767,11 грн, що дорівнює сумі заборгованості з оплати праці, яку він мав отримати при звільненні з роботи. Гній у такій кількості позивачу не був потрібен, оскільки він не займається фермерським господарством і у власності він має лише земельну ділянку розміром 0,0814 га для обслуговування житлового будинку. Вищевказану кількість гною ОСОБА_1 не отримував і не мав на меті отримувати, а видаткову накладку на його отримання він підписав під тиском задля припинення знущань та приниження його гідності. Крім того, реалізація товару в рахунок заробітної плати між підприємством і працівником має здійснюватися шляхом укладення договору купівлі-продажу продукції (товарів); тільки на підставі заяви працівника підприємство може утримати з його зарплати необхідну суму за таким договором. Отже, вищезгадана видаткова накладна є незаконною в силу відсутності відповідних договору купівлі-продажу між сторонами та заяви ОСОБА_1 30 січня 2020 року позивач направив ТОВ «Агрікор Холдинг» листа з проханням провести з ним остаточний розрахунок, на який ТОВ «Агрікор Холдинг» повідомило, що з ним проведено повний розрахунок. Проте в доданому до цього повідомлення розрахунковому листі не вказано нарахованої, але не виплаченої ОСОБА_1 заробітної плати за грудень 2019 року у розмірі 8 064,39 грн з урахуванням всіх відрахувань. Невиплатою заробітної плати та непроведенням розрахунку при звільненні ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, оскільки він опинився у скрутному матеріальному становищі, що унеможливило забезпечення нормального існування членів його сім`ї та його самого, а це у свою чергу спричинило тяжкі психологічні наслідки для ОСОБА_1 .

Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 14 травня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у справі не встановлено порушень з боку ТОВ «Агрікор Холдинг» трудових прав ОСОБА_1 , передбачених статтями 47, 83, 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), щодо проведення з ним повного та своєчасного розрахунку належних при звільненні до виплати сум заробітної плати (в тому числі й компенсації за невикористану відпустку), у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення його позовних вимог.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 14 травня 2020 року скасовано, позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «Агрікор Холдинг» на користь ОСОБА_1 заборгованість з оплати праці у розмірі 32 767,11 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - 122 155,46 грн та 15 000 грн моральної шкоди.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що матеріали справи свідчать, що з вини відповідача з позивачем у день звільнення не проведено остаточного розрахунку, а тому наявні підстави для задоволення позову. Також діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка полягала у стражданнях, порушенні звичного способу життя та необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації.

У грудні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ТОВ «Агрікор Холдинг», в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу; справи про захист прав споживачів, ціна позову яких не перевищує двохсот п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 169 922,57 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100=210 200 грн).

Отже, відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справа є малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У касаційній скарзі немає посилання на зазначені випадки.

Підстави для висновку про те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, і що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ТОВ «Агрікол Холдинг» подало касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрікор Холдинг» на постанову Чернігівського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрікор Холдінг» про стягнення заборгованості з оплати праці, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний