Єдиний унікальний номер 2-130/2008
Номер провадження 22-ц/804/257/20
П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

05 лютого 2020 року Донецький апеляційний суд колегією суддів у складі:

Головуючого судді Никифоряка Л.П.

Суддів Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

за участі секретаря судового засідання Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут справу за позовом ОСОБА_1 до Високопільської сільської ради Олександрівського району Донецької області про визнання права власності, в якій подано апеляційну скаргу Олександрівською селищною радою Олександрівського району Донецької області через представника ОСОБА_2 на рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 20 березня 2008 року (головуючий у 1 інстанції Молчанов В.А.),

В С Т А Н О В И В:

12 березня 2008 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Високопільської сільської ради Олександрівського району Донецької області (надалі Високопільська с/р) в якому просив визнати за ним право власності на будівлю складу по АДРЕСА_1 площею 330м2. В обґрунтування позову позивач посилався на обставини за яких він придбав у Колективному сільськогосподарському підприємстві «Ленінський шлях» (надалі Підприємство) оспорювану будівлю, однак не може оформити право власності, оскільки підприємство ліквідоване та відсутні його правонаступники.

Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 20 березня 2008 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі судове рішення оскаржила Олександрівська селищна рада Олександрівського району Донецької області, представник якої просив скасувати рішення і відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування скарги зазначив, що суд під час ухвалення оскарженого судового рішення порушив цивільні процесуальні норми України діючі на момент ухвалення рішення, а саме не зазначив відповідача, виправив описку змінивши зміст рішення та виніс судове рішення в попередньому судовому засіданні. Щодо порушення норм матеріального права та неповного з`ясування обставин справи, зазначає, що з причини безпідставного незалучення до участі у справі представника сторони відповідача висновки суду не відповідають обставинам справи, та суд невірно встановив, що оспорювана будівля була придбана у дійсного її власника та взагалі був укладений правочин.

На час перегляду справи судом апеляційної інстанції надійшов відзив від ОСОБА_1 , який просив рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. В обґрунтування обставин наведених у відзиві зазначив, що права заявника апеляційної скарги нічим не порушено та рішення ухвалено на підставі діючого на той час законодавства.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши пояснення представника особи яка падала апеляційну скаргу та представника позивача, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити за таких підстав.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

За змістом довідки Високопільської с/р ОСОБА_1 у 2000 році придбав склад та не отримав свідоцтво про право власності /а.с. 6/.

Згідно технічного паспорту на будівлю складу по АДРЕСА_1 площею станом на 15 січня 2008 року в графі власник не зазначено жодних відомостей /а.с. 7-8/.

Суд першої інстанції встановив факт належності спірної будівлі позивачу на підставі довідки та технічного паспорту, та задовольнив позов зробивши правовий висновок про те, що ОСОБА_1 придбав у КСП «Ленінський шлях» будівлю складу по АДРЕСА_1 , прийняв зазначену будівлю у фактичне володіння та сплатив його повну вартість, але оформити право власності належним чином не може, оскільки підприємство вже ліквідовано та його правонаступники відсутні.

Суд першої інстанції визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, які недоведені та допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За змістом наведеної норми особа стає власником за наявності певних умов та юридичних фактів, установлення яких є важливим для з`ясування того, чи виникло в особи право власності.

Позовні вимоги про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна позивач пов`язував із тим, що він майно придбав на підставі договору, сплатив його вартість та отримав будівлю складу в користування.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом положень статей 210, 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір підлягає державній реєстрації лишу у випадках, встановлених законом. Такий договір є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів.

У відповідності до положень частини 1 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.

Причому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі /ч. 5 ст. 81 ЦПК України/.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За недоведеності заявлених в позовній заяві фактів щодо існування договору про відчуження спірної будівлі дії позивача щодо володіння майном не замінюють самого правочину та не охоплюються поняттям купівлі-продажу нерухомого майна, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не є підставою для визнання за позивачем права власності.

ОСОБА_1 беззаперечно мав можливість реалізувати свої процесуальні права в судовому засіданні у визначений ним спосіб, та не підтверджено існування жодних обставин які би об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для позивача.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: "Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи ... незалежним і безстороннім судом ..., який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".

Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У розумінні норм процесуального права України особа визначивши свої права, реалізує їх за своїм розсудом та розпорядження своїми правами являється одним із основоположних принципів судочинства.

Суд першої інстанції розглянув справу в попередньому судовому засіданні без повідомлення та участі відповідача, та тим самим не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не роз`яснив відповідачу його права та обов`язки щодо надання доказів і не сприяв здійсненню його прав, також не попереджував про наслідки неподання доказів, встановлені цивільним процесуальним кодексом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно, встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, поясненням позивача та наданим доказам дав неповну оцінку.

Розгляд справи за відсутності осіб, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, є порушенням основних засад судочинства, встановлених ст.129 Конституції України, оскільки він позбавляє таких осіб реальної можливості здійснювати право захисту своїх прав, а суд можливості повного та всебічного дослідження обставин справи на засадах змагальності.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення заявника від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність рішення суду та саме неправильне застосування норм матеріального права дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Олександрівської селищної ради Олександрівського району Донецької області задовольнити.

Рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 20 березня 2008 року скасувати.

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Високопільської сільської ради Олександрівського району Донецької області про визнання права власності.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2020 року.

Судді: