Дата документу 14.01.2020 Справа № 319/898/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/373/20 Головуючий у 1-й інстанції: Мальований В.О.
Є.У.№ 319/898/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства. Зазначала, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з жовтня 2014 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася син ОСОБА_3 , у свідоцтві про народження якого запис про батька дитини вчинено зі слів матері у порядку ст. 135 СК України. Відповідач ніколи не заперечував свого батьківства. Посилаючись на те, що сторони припинили проживати однією сім`єю, відповідач ніякої участі в утриманні сина не приймає, відмовився у добровільному порядку внести зміни в актовий запис про народження дитини, просила на підставі ст. ст.128, 129 СК України про задоволення позову.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2019 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 704,80 грн., та витрати на проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи в сумі 6 510 грн., а всього 7 204,80 грн.

Судове рішення мотивовано тим, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких у них народився син, факт походження якого від відповідача підтверджений належними і допустимими доказами, у тому числі, і висновками двох судово-медичних молекулярно-генетичних експертиз.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відому у задоволенні позову ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції порушив норми закону та визнав недоведені факти, що мають значення для справи, встановленими. На думку скаржника, судом встановлено його батьківство лише на підставі висновків ДНК експертизи, які не відповідають міжнародним стандартам. Суд не звернув уваги на те, що дитина народилася через 6 місяців після того, як сторони почали проживати однією сім`єю, що фактично унеможливлює його батьківство.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що рішення є законним і обґрунтованим. По справі проведено дві судово-генетичні експертизи, за висновками яких вірогідність батьківства відповідача складає 99,99%. Обидві експертизи відповідають міжнародним стандартам. Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не може бути батьком доношеної дитини, є неспроможними, оскільки близькі стосунки між сторонами склалися у серпні 2014, а проживати однією сім`єю вони почали у жовтні уже коли позивачка була вагітною.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи ОСОБА_2 і його представника адвоката Гришка Р.В., заперечення представника позивача адвоката Жукова Г.І., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам закону.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивачки ОСОБА_1 народився син ОСОБА_3 , у свідоцтві про народження якого зазначено, що його батьками є: ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ( а.с.9).

Відомості про батька дитини в актовий запис про народження внесені зі слів матері на підставі ст.135 СК України ( а.с.19).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції сторони у справі визнали, що познайомилися у серпні 2014 року і визнали факт спільного проживання з жовтня 2014 року у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, тому вказані обставини відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягали.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до частини другої статті 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Згідно із статтею128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто, при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Відповідно до роз`яснень пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2008 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства («Kalacheva v. Russia», заява № 3451/05, § 34, рішення ЄСПЛ від 07 травня 2009 року).

Відповідно до висновку комплексної судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи №590 (к)/124(мг) від 16 січня 2019 року, при імунологічному дослідженні зразків припустимого батька, матері та дитини за еритроцитарною системою АВ0 встановлено, що батьківство громадянина ОСОБА_2 у відношенні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , народженого громадянкою ОСОБА_1 , не виключається. Вірогідність того, що ОСОБА_2 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, складає не менше 99,9999999%, з урахуванням мутації в одному локусі - не менше 99,9999%. ( а.с.53-57).

Аналогічних висновків дійшли і експерти при проведенні генотипоскопічного дослідження № 23452 від 25 вересня 2019 року та встановили, що ймовірність батьківства відповідача складає 99,999754% ( а.с.112-130).

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до частини другої статті 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Доводи апеляційної скарги про те, що проведені судові молекулярно-генетична експертизи не відповідають міжнародним стандартам, є неспроможними.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 грудня 2011 року № 923 затверджено Положення про експертно-кваліфікаційну комісію МВС України та атестацію судових експертів Експертної служби МВС України.

Відповідно до Додатку 1 зазначеного Положення та Переліку основних видів судової експертизи та експертних спеціальностей, за якими присвоюється кваліфікація судового експерта працівникам Експертної служби МВС України у пункті 9 визначена біологічна експертиза, індекс експертної спеціалізації - 9.5, вид експертної спеціальності - молекулярно-генетичні дослідження.

Судові експертизи у зазначеній цивільній справі проводили атестовані судові експерти, які мають відповідну освіту, необхідну для проведення судової молекулярної-генетичної експертизи.

Отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що висновок експерта є належним та допустимим доказом у справі, який відповідачем не спростований.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що по справі не з`ясовано час запліднення позивачки і що не усунуті суперечності у доказах, є неспроможними.

В суді першої інстанції сторони не заперечували, що близькі стосунки між ними склалися у серпні 2014 року, а проживати однією сім`ю вони почали у жовтні 2014, коли позивачка вже була вагітною.

ЄСПЛ зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника- адвоката Гришко Романа Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанов складено 15 січня 2020 року

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: О.М. Кримська

А.В. Дашковська