Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа № 209/2032/14-ц
Провадження № 2/209/65/20
РІШЕННЯ

іменем України

"17" грудня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лобарчук О.О.

при секретарі Золотих Л.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Іванової Л.В. та третьої особи ОСОБА_2 (адвоката) Малюк О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог- ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про виселення зі зняттям з реєстрації,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , в якому просить суд зняти з реєстраційного обліку у Дніпровському РВ у м. Дніпродзержинську ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області та виселити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які зареєстровані та проживають у квартирі (предметі іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнути з відповідачів судові витрати.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 03.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № DNU0GA00001448, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 31900,00 доларів США грн. у вигляді кредитної лінії, строком до 03.08.2017 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідачка ОСОБА_2 03.08.2007 року уклали договір іпотеки № DNU0GA00001448, відповідно до якого відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру - загальною площею 52.80 кв.м., житловою площею 30.50 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Третя особа ОСОБА_4 не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення зазначених норм закону та умов договору. Третя особа зобов`язання за Кредитним договором не виконала. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 15.05.2012 року суд виніс рішення звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру - загальною площею 52.80, житловою площею 30.50 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» . Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Таким чином, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підлягають виселенню з квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 травня 2019 року задоволено повністю заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Малюк Ольги Петрівни про перегляд заочного рішення суду. Скасовано заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08.06.2016 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог- ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про виселення зі зняттям з реєстрації. Призначено цивільну справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом всіх учасників справи в підготовче засідання.(а.с.96-97)

Представник відповідача ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_2 (адвокат) Малюк О.П. надала до суду відзив на позовну заяву в якому зазначено, що відповідач ОСОБА_2 не погоджується з позовною вимогою про виселення її і непрацездатної матері ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_2 , без надання іншого житлового приміщення. Відповідач ОСОБА_2 є власницею двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування, посвідченого 01.04.2006 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Ізотовою В.А. та зареєстрованого в реєстрі за №1315. Звертає увагу суду на те, що відповідно до п.7.1 кредитного договору № DNU0GA00001448 від 03.08.2007 року, укладеного між Приватбанком та ОСОБА_4 . Банк надав позичальникові кредитні кошти у розмірі 31900,00 доларів США у вигляді непоновлюваної кредитної лінії на наступні цілі: у розмірі 29000,00 доларів США - на купівлю однокімнатної квартири, у розмірі 2900,00 доларів США - на сплату страхових платежів. У зв`язку з тим, що позичальник отримав кредитні кошти не на придбання двохкімнатної квартири АДРЕСА_2 , що є предметом іпотеки, а на придбання іншої однокімнатної квартири, тому позовна вимога Приватбанку про виселення відповідачів з предмету іпотеки без надання іншого постійного житла, є незаконною, яка порушує права відповідачів і норми законодавства України. Крім того, звертає увагу суду на той факт, що ОСОБА_3 , яка є матір`ю ОСОБА_2 , з 02.11.1990 року зареєстрована і фактично проживає в квартирі АДРЕСА_2 , яка є предметом іпотеки. Іншого житла вона не має. ОСОБА_3 є людиною похилого віку, непрацездатною пенсіонеркою, відноситься до категорії громадян "Дитина війни", має хворобу "Післятромбофлебетична хвороба лівої нижньої кінцівки. Трофічні виразки нижніх кінцівок. Варикозна хвороба", внаслідок якої ледве пересувається по квартирі. Просить відмовити АТ КБ "Приватбанк" в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.(а.с.128-132)

03 жовтня 2019 року представник АТ КБ "Приватбанк" Єрмолов Є.М. надав до суду відповідь на відзив в якій зазначено, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 15.05.2012 року суд виніс рішення звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартира загальною площею 52.80, житловою площею 30.50 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,

шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ). Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий

будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Вище вказані обставини підтверджуються письмовим повідомленням. Таким чином, Відповідач та усі інші мешканці підлягають виселенню з квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Також, договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. Щодо надання іншого постійного жилого приміщення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 15.05.2012 року суд виніс рішення звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартира загальною площею 52.80, житловою площею 30.50 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,

шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк». На виконання положення ч.1 ст.109 Житлового кодексу УРСР Позивачем було направлено Відповідачам письмову претензію про добровільне звільнення приміщення та зняття з реєстраційного обліку, однак останніми законні вимоги Позивача були проігноровані та нерухомість не була передана Позивачу у вільне користування, а отже у Позивача не залишилось іншого вибору, окрім звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Згідно ч.1 ст.7 Закону

України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином саме на державу покладено обов`язок надання житла відповідно до закону. Банк не є стороною правовідносин, щодо надання іншого постійного жилого приміщення в контексті ст.109 Житлового кодексу УРСР. При цьому право позивача на користування власністю порушене. Цивільний кодекс України надає позивачеві право на захист свого інтересу. Закон не встановлює в пряму залежність виселення від надання іншого постійного жилого приміщення, тому права позивача повинні бути захищені в повному обсязі, а позов підлягає задоволенню. Стосовно мораторія на звернення стягнення зазначає, що на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 № 1304-УІІ обмеження вводиться лише на стягнення нерухомого майна громадян. В даному законі під стягненням розуміється відчуження без згоди власника, тобто мова йде про реалізацію нерухомості (стягнено- продано без згоди власника). Закон не обмежує права іпотекодержателя на звернення в суд за захистом своїх прав з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, як і не обмежує суд можливості задовільнити заявлені позовні вимоги про звернення стягнення. Рішення суду також не є является відчуженням в розумінні Закону, а є лише дією з визнання права на відчуження у майбутньому, після завершення мораторію. Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 березня 2015 року у справі № 6-44цс15 За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, що закріплено у частині 1 статті 58 Конституції України. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі лише у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. Разом з тим мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обов`язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення передбачені статтею 309 ЦПК України, проте на жодну з них апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, не послався. Норми Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-УП «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 7 червня 2014 року, тобто після ухвалення рішення судом першої інстанції, з огляду на вищезазначене, самі по собі не можуть бути підставою для скасування рішення суду апеляційним судом. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону. Враховуючи викладене, просять суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі.(а.с.148-151)

28.10.2020 року представник АТ КБ "Приватбанк" Стребіж М.О. надав до суду уточнену позовну заяву в якій просить суд: виселити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та проживає у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстрації місця проживання у відповідному органі реєстрації - виконавчому орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради; стягнути судові витрати у розмірі 365,40 грн.(а.с.223-226)

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 жовтня 2020 року підготовче провадження по цивільній справі закрито та призначено до судового розгляду по суті.(а.с.229)

Представник АТ КБ "Приватбанк" Стребіж М.О. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Надав пояснення про те, що 03.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № DNU0GA00001448, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 31900,00 доларів США грн. у вигляді кредитної лінії, строком до 03.08.2017 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_2 03.08.2007 року уклали договір іпотеки № DNU0GA00001448, відповідно до якого ОСОБА_2 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру - загальною площею 52.80 кв.м., житловою площею 30.50 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Третя особа ОСОБА_4 не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення зазначених норм закону та умов договору. Третя особа зобов`язання за Кредитним договором не виконала. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 15.05.2012 року суд виніс рішення звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру - загальною площею 52.80, житловою площею 30.50 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» . Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Таким чином, відповідач ОСОБА_3 , яке на даний час є зареєстрованою та мешкає за вищевказаною адресою підлягає виселенню з квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Просить суд виселити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та проживає у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстрації місця проживання у відповідному органі реєстрації - виконавчому орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради; стягнути судові витрати .

Представник відповідача ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_2 (адвокат) Малюк О.П. заявлені вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов.

Третя особа: ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився. Належним чином про час та місце судового засідання повідомлений.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 03.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № DNU0GA00001448, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 31900,00 доларів США грн. у вигляді кредитної лінії, строком до 03.08.2017 року, що підтверджується кредитним договором підписаний третьою особою (а.с.5-зворотня - 7).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідачка ОСОБА_2 03.08.2007 року уклали договір іпотеки № DNU0GA00001448, відповідно до якого відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру - загальною площею 52.80 кв.м., житловою площею 30.50 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.7-зворотня - 9).

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 у розмірі 59321,16

Доларів США за кредитним договором № DNUOGA00001448 від 03 серпня 2007 року звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру загальною площею 52.80 кв.м., жилою площею 30,5 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , - яка належить ОСОБА_2 , - шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством Комерційний банк ПриватБанк з укладанням від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_4 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, здійснення ПАТ КБ ПРИВАТБАНКвсіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, що підтверджується заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15.05.2012 року. (а.с 9-зворотня 10).

Згідно довідки про склад сім`ї № 000547125 в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_2 (квартиронаймач) та ОСОБА_3 (а.с.15-зворотня).

Відповідно копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відповідачу ОСОБА_3 на праві власності належить однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_4 , підставою виникнення права власності є свідоцтво про право власності видане 28.06.1994 року; на праві власності належить 1/6 частина будинку за адресою: АДРЕСА_5 , підставою виникнення права власності є свідоцтво про право на спадщину; на праві власності належить будинок за адресою: АДРЕСА_6 , підставою виникнення права власності є рішення Сувороського районного суду м.Одеси від 31.05.2006 року; на праві власності належить 67/200 частина будинку за адресою: АДРЕСА_7 , підставою виникнення права власності є свідоцтво про право на спадщину; на праві приватної спільної часткової власності належить 25/100 частина квартири за адресою: АДРЕСА_8 , підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу від 10.04.2001 року.(а.с.56-58)

Відповідно копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , підставою виникнення права власності є договір дарування, ВСР №979433, реєстр №1315, 01.04.2006, Ізотова В.А., нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу.(а.с.59-60)

Відповідно до договору дарування квартири серії ВСР №979433 від 01.04.2006 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 передали безоплатно у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_9 .(а.с.134)

Згідно довідки про склад сімї №1/17414 від 12.08.2019 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_10 зареєстровані: ОСОБА_4 - квартиронаймач, ОСОБА_6 - донька, ОСОБА_2 - дружина.(а.с.135)

ОСОБА_3 є людиною похилого віку, непрацездатною пенсіонеркою, відноситься до категорії громадян "Дитина війни", має хворобу "Післятромбофлебетична хвороба лівої нижньої кінцівки. Трофічні виразки нижніх кінцівок. Варикозна хвороба", що підтверджується пенсійним посвідчення, випискою №6861/381 із медичної картистаціонарного хворого КЗ "Кам`янська міська лікарня №7"ДОР".(а.с.142-143)

Згідно відповідей отриманих судом 25.11.2019 року на запити за відомостями відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Дніпропетровській області, за адресою: АДРЕСА_1 , значиться зареєстрованою відповідач ОСОБА_3 ; за адресою: АДРЕСА_10 , значиться зареєстрованою відповідач ОСОБА_2 .(а.с.167,168)

13.02.2014 АТ КБ «ПриватБанк» на адресу відповідачів направлено повідомлення згідно якої вимагав від відповідачів з усіма членами сім`ї та іншими мешканцями протягом 30 днів з моменту отримання даної претензії, добровільного звільнення зазначеного приміщення із одночасним зняттям з реєстраційного обліку.(а.с.11-зворотня-12)

Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Відповідно до частини 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якого є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

За правилами частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК УРСР регулює порядок виселення громадян.

Відповідно до частини 2 статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином частина 2 статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

За змістом цих норм особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Таким чином, основною обставиною, яку слід було з`ясувати при розгляді цієї справи, є те, чи придбано квартиру, яка стала предметом іпотеки, за кредитні кошти, чи ні. Саме від цього залежить можливість виселення відповідачів з іпотечного житла з наданням чи без надання іншого жилого приміщення.

Суд не приймає до уваги твердження представника позивача в частині того, що саме на державу покладено обов`язок надання житла відповідно до Закону, який не встановлює пряму залежність виселення від надання іншого постійного жилого приміщення як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України, передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України «Про іпотеку».

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави дійти висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону № 898-IV, так і частини другої статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка міститься в постанові від 18 березня 2015 року по справі №6-39 цс15, від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1019цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-1982цс15, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16 та в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі № 303/1590/15-ц.

За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Разом з тим з усталеної практики Верховного Суду України вбачається, що у такому випадку необхідно захистити права колишнього власника, застосувавши положення статті 109 ЖК УРСР, яка передбачає можливість виселення попереднього власника лише з наданням іншого житлового приміщення.

Громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

В усталеній практиці Верховного Суду України при розгляді вказаної категорії справ, у тому числі й у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, роз`яснено порядок застосування статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР. Зазначено, що частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Зроблено висновок про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Вказану практику підтвердила й Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18).

Отже квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та яка відповідачем ОСОБА_2 передана в іпотеку, не була придбана за рахунок отриманих кредитних коштів, оскільки позивачем не доведено протилежне. Так, квартира з якої позивач просить виселити відповідача ОСОБА_3 була придбана до укладення кредитного договору, за яким виникли зобов`язання відповідачів, про що свідчать відомості довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, умови іпотечного договору від 03.08.2007 року, та умови кредитного договору №DNU0GA00001448 від 03.08.2007 року. Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що вказана квартира придбана на кредитні кошти.

Саме позивач повинен довести наявність умов, за яких закон передбачає можливість виселення осіб із іпотечного майна, зазначивши житло, в яке відповідачі можуть бути переселенні, а не факт наявність у них іншого житла.

Отже, право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується Основним Законом України, Конвенцією, а тому позбавлення цього права, в тому числі шляхом виселення, можливо лише на підставі закону, мати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності втручання.

Відповідно до статті 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо позовних вимог в частинні зняття відповідача ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання у відповідному органі реєстрації, то суд вважає за необхідне відмовити.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація та зняття з реєстрації місця проживання/ перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці здійснюється органом реєстрації, яким є зокрема, виконавчий орган міської ради, що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної міської ради.

Тобто, питання щодо зняття з реєстрації місця проживання особи вирішується органами реєстрації. Оскільки, позивач не звертався до органу реєстрації про зняття відповідача з реєстрації і відповідної відмови не отримував, тому дана позовна вимога про зобов`язання відповідного органу зняти відповідача з реєстрації на даний час є передчасною.

Також, зняття з реєстрації місця проживання відповідача є похідною вимогою від основної та може бути здійснено на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а його відсутність унеможливлює таке зняття.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог позивача АТ КБ «ПриватБанк» про виселення зі зняттям з реєстраціївідсутні, тому, в задоволенні позову позивача, слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 526,527,530 ЦК України, ст.40 Закону України "Про іпотеку", ст. 109 ЖК України, ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст.10, 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог- ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про виселення зі зняттям з реєстрації - відмовитиповністю .

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду до або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 24 грудня 2020 року.

Суддя О.О. Лобарчук