ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року м. Харків

Справа № 640/2801/19

Провадження № 22-ц/818/704/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадженнябез повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою адвоката Щит Ігора Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2019 року, ухвалене суддею Чередник В.Є.,

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень від 22 липня 2019 року, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі по 2 500 грн на кожну дитину щомісяця, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення ними повноліття з обрахуванням індексації.

Позов мотивований тим, що 7 квітня 2007 року вона уклала шлюб з відповідачем, який у подальшому було розірвано. Від спільного подружнього життя сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачем.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000 гривень, тобто по 1000 гривень на кожну дитину, щомісяця, з індексацією відповідно до закону, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 06.02.2019 р. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 438 гривень.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач перебуває в працездатному віці, не обтяжений турботами щодо утримання непрацездатних батьків, а також з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, визначений розмір аліментів відповідатиме обов`язку батька дітей забезпечити частину витрат на їх утримання, з урахуванням мінімальних життєвих потреб дитини і матеріального стану відповідача.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Щит І. А., який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права.

Зазначає, що матеріали справи містять розписку ОСОБА_1 від 18.10.18, згідно з якою ОСОБА_2 передав 22 000 грн на утримання дітей, а позивач відмовилась від будь-яких претензій щодо аліментів до ОСОБА_2 у майбутньому. Судом першої інстанції не перевірено жодного доводу позивача, що є ознакою упередженості суду. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову унеможливлюють повторне звернення до суду із позовом про стягнення аліментів. Судом не враховано, що відповідач витратив на утримання дітей приблизно 20 000 грн на подарунки та спільний відпочинок.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача до апеляційного суду не надходило.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_3 , про що 24.04.2012 р. складено відповідний актовий запис №498, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Батьками дитини є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_4 , про що 17.09.2014 р. складено відповідний актовий запис №750, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Батьками дитини записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.14).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13.11.2018 р. розірвано шлюб, зареєстрований 7 квітня 2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №1 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 343, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.16).

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ч.1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Доводи апеляційної скарги, про те, що складена позивачем розписка про відсутність претензій до відповідача щодо стягнення аліментів є підставою для відмови у задоволенні позову, колегія суддів відхиляє з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач вже зверталася з позовом до суду з вимогами про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів у грудні 2017 року. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13.11.18 закрито провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення аліментів у зв`язку з відмовою позивача від вказаних вимог на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (а.с. 16).

За змістом складеної ОСОБА_1 розписки від 18.10.18 відповідач передав позивачу 22 000 грн в рахунок сплати аліментів на спільних дітей (а.с. 34).

Проаналізувавши встановлені обставини справи, та надавши їм правову оцінку, з урахуванням зазначених вище положень діючого законодавства, колегія суддів дійшла висновку про те, що складена розписка, враховуючи час звернення позивача з попереднім позовом (15.12.17), час складення розписки (18.10.18), суму переданих відповідачем позивачу коштів, встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку - не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку утримання своїх дітей на майбутнє. Отже, за час знаходження справи в суді 11 місяців відповідач сплатив по 2 000 грн в місяць на двох дітей, тобто за минулий час.

Доводи відповідача, що позивач зазначила про відсутність претензій по сплаті аліментів на майбутнє, колегія суддів відхиляє, оскільки згідно з ч. 3 ст. 4 ЦПК України відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Посилання в апеляційній скарзі на той факт, що позивач вже зверталася з аналогічним позовом, від якого відмовилася і провадження у справі було закрито, колегія суддів не вважає такими, що впливають на вирішення справи по суті, оскільки в лютому 2019 року позивач звернулась з позовом за інший період часу.

Справа, на яку посилається відповідач перебувала на розгляді в суді з грудня 2017 року по листопад 2018 року.

Доводи відповідача про витрати на дітей на подарунки, спільний відпочинок та оздоровлення у розмірі 20 000 грн не підтверджені жодним доказом, тому не можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів про доходи відповідача, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визначеного розміру аліментів, який не може бути меншим визначеного законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Стосовно доводів апеляційної скарги про стягнення з відповідача судового збору, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп.

Як вбачається з довідки, яка міститься у матеріалах справи ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи з дитинства безстроково (а.с. 81). Отже, в частині стягнення з відповідача судового збору оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю/або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Щит Ігора Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2019 року - скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору у розмірі 438 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту підписання суддями. В силу п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук