Справа № 342/535/19
Провадження № 2/342/21/2020
23 січня 2020 року м. Городенка
Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді Ничик Г.І.,
з участю: секретаря судового засідання Петруняк Н.А., позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Бундзяк У.М., представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сороківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області про визнання права на земельний пай,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся в суд з позовом до Сороківської сільської ради, в якому просить визнати за ним в порядку набувальної давності право на земельну частку (пай) розміром 49,56 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Сороківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, право власності на яку підтверджується Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 0106464, виданого на ім`я ОСОБА_3 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що дід позивача по татовій лінії ОСОБА_1 після смерті першої дружини 25 листопада 1957 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 . Помер ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , його дружина (одночасно мачуха батька позивача) ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батько позивача ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позивач проживав разом з померлими однією сім`єю по АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, мали спільний побут. ОСОБА_3 належало право на земельну частку (пай) розміром 49.56 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що підтверджується Сертифікатом серії ІФ № 0106464. Після її смерті позивач відкрито і безперервно користується земельною ділянкою до даного часу але не має документу, який би свідчив про наявність у нього прав на цю земельну ділянку. Як добросовісний користувач земельною ділянкою, позивач звернувся до Сороківської сільської ради з проханням про передачу йому у власність або надання у користування вищевказаної землі. При цьому йому було пояснено, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий на ім`я ОСОБА_3 , яка вже померла і необхідно оформити право власності в порядку спадкування за законом. Вважаючи себе спадкоємцем за законом, влітку 2018 року позивач звернувся до нотаріальної контори з метою документального оформлення свого права на дане майно, однак нотаріус роз`яснила позивачу, що він не є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6 та відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Позивач добросовісно заволодів земельною ділянкою з 1998 року та продовжує відкрито, безперервно користуватись нею і до даного часу. Інші особи, в т.ч. спадкоємці, до нього та в органи нотаріату не зверталися, претензії щодо прав на вказану земельну ділянку не висувались, однак реалізувати своє право на вказане майно в інший спосіб, крім звернення до суду позивач не може.
Позивач покликається на ст. ст. 190, 344, пункт 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст.119 Земельного кодексу України
В судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Бундзяк У.М. підтримали позовні вимоги з наведених в позові підстав, просять позов задовольнити. Представник позивача суду пояснила, що позивач ОСОБА_7 з 1997 р. по даний час відкрито та безперервно користується земельними ділянками, які належали ОСОБА_3 , дружині діда позивача ОСОБА_1 , відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай). На даний час виникла необхідність оформленні договору оренди даних земельних ділянок, однак, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів він немає можливості цього зробити. Згадані земельні ділянки розміщені в с. Сороки в урочищах «Береза», «Сіножаті», «Довге» загальною площею близько 80 сотих.
Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав. Пояснив, що позивач обробляв земельні ділянки, що належали ОСОБА_3 , виділені як земельна частка (пай) тривалий час. Він добросовісно, відкрито володіє зазначеними ділянками, обробляє їх. Оформити документи про право на спадщину позивач не може, оскільки спадкодавець не була його рідною бабою. Земельна частка (пай), яка належала померлій, складається з трьох земельних ділянок, які розташовані в різних урочищах, про їх конкретне місцезнаходження сільська рада надала документальне підтвердження.
Суд, заслухавши вступне слово позивача, його представника, представника відповідачка, заслухавши свідка ОСОБА_8 , дослідивши письмові докази, дійшов наступного.
Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень цього кодексу - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Копією рішення VІІ сесії другого демократичного скликання Сороківської сільської ради Городенківсьокго району від 6 березня 1996 р. «Про затвердження списків осіб, які мають право на отримання середньої земельної частки» та копією виданого 10.04.2019 Архівним відділом Городенківської РДА архівного витягу № А-8/01-15 з додатку до згаданого рішення стверджується, що ОСОБА_9 (так у документів) ОСОБА_10 включена у список пенсіонерів спілки селян «Сороківська» за № 240 до розрахунку середньої земельної частки; площа землі в користуванні 0,51, середня земельна частка 1,30, умовні кадастрові гектари 49,56. Із копії Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 0106464 слідує, що ОСОБА_3 , жительці с. Сороки Городенківського району Івано-Франківської області, на підставі рішення Городенківської РДА від 09.02.2000 № 51-р належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності спілки селян-власників «Сороківська» розміром 49,56 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості); сертифікат зареєстрований 29 лютого 2000 р. у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 475.
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Сороки Городенківського району, запис за № 10 від 03 листопада 1997 р. в книзі реєстрації актів про смерть, що доводиться копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Сороківською сільською радою. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина.
Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1 був батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , запис № 29 від 27 березня 1950 р. в книзі записів актів громадянського стану про народження. Про те, що ОСОБА_5 є батьком позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Слобідською сільською радою Городенківського району, запис за № 17 від 19 липня 1975 р. в книзі реєстрації актів про народження.
Наведене свідчить, що позивач ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_1 , дружиною якого була ОСОБА_3 .
Дід позивача ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , актовий запис № 6 від 15 березня 1991 р. в книзі реєстрації актів про смерть, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Слобідською сільською радою.
На день смерті ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ) по АДРЕСА_1 проживала дружина ОСОБА_3 , 1932 р.н.; внук ОСОБА_1 , 1975 р.н., перебував на навчанні в м. Снятин, що підтверджується довідкою № 563, виданою виконавчим комітетом Сороеківської сільської ради.
ОСОБА_3 на день смерті проживала і була зареєстрована по АДРЕСА_1 разом з онуком її чоловіка ОСОБА_1 ОСОБА_1 , 1975 р.н., який провів її поховання та вступив в управління спадковим майном за адресою АДРЕСА_1 , що стверджується довідками № 561, № 564, виданими 22.10.2018 виконавчим комітетом Сороківської сільської ради.
Про факт проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 з 1986 р. до дня її смерті та позивача ОСОБА_1 з 1986 по 1990, з 1994 по даний час в господарстві по АДРЕСА_1 свідчить довідка № НОМЕР_5 , видана 22.10.2018 виконавчим комітетом Сороківської сільської ради.
Батько позивача ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 12 від 12 жовтня 2005 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого Сороківською сільською радою.
В ст. 5 Земельного кодексу України (1990 року), чинного на час ОСОБА_3 Сертифікату на право приватної власності на земельну частку (пай) серії ІФ № 0106464, була законодавчо закріплена колективна власність на землю. Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств.
Відповідно до Указів Президента України: від 10 листопада 1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» та від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» - земельний пай це умовна частка землі, визначена у результаті поділу земель, переданих державою у колективну власність, серед членів сільськогосподарського підприємства. Згідно п.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94 право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави.
П.16-17 Розділу Х «Перехідні положення» ЗК України (2001 року) визначають, що громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Згідно роз`яснень, що містяться в п. 24 Постанови Пленум Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
Оскільки ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто до 01.01.2004, то згідно роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.
Згідно з ст. 524 ЦК УРСР 1963 р. спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Ст. 548 ЦК України (1963 р.) встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 цього кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Коло спадкоємців визначають ст.ст. 529,530 ЦК УРСР 1963 р. За змістом ЦК УРСР в ред. 1963 року позивач, як онук чоловіка померлої ОСОБА_3 не входить до кола спадкоємців за законом. Постановою в.о. державного нотаріуса Городенківської РДНК № 3435/02-31 від 30.10.2018 позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_12 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 , на спадкове майно, що знаходиться в с. Сороки Городенківського району Івано-Франківської області у зв`язку з тим, що відповідно до Цивільного кодексу України (1963 р.) він не є спадкоємцем за законом, а заповіт від імені померлої не посвідчувався.
Повідомленням державного нотаріуса Городенківської ДНК № 800/01-16 від 21 травня 2019 р. та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 56226193, виданою 21.05.2019 Городенківською районною державною нотаріальною конторою, стверджено, що після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , спадкова справа не заводилася.
Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності визначає закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Згідно ст. 3 згаданого закону - особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Повноваження сільських, селищних, міських рад щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) визначає ст. 5 цього Закону.
Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.
Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.
Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 р. № 899-ГУ, право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. П. 21 Розділу Х «Перехідні положення» ЗК України (2001 року) визначає, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності. Зазначеній нормі відповідає ст. 14-11 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».
Земельна ділянка розміром 49,56 в умовних кадастрових гектарах, площею 1,05 га, яка згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 0106464 належала ОСОБА_3 , перебувала в оренді СКВ «Сороківський», про що свідчить копія витягу із книги записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Сороківської сільської ради Городенківського району. Про те, що даний земельний пай виділено в натурі, стверджується довідкою № 531, виданою 12.12.2019 виконавчим комітетом Сороківської сільської ради. Довідкою № 78, виданою 26.02.2019 виконавчим комітетом Сороківської сільської ради, стверджується, що земельну ділянку згідно сертифікату ІФ № 0106464, який належав ОСОБА_3 , можна видати в натурі згідно списку розміщення земельних ділянок.
Відкритість та безперервність користування позивачем ОСОБА_1 земельними ділянками ОСОБА_3 в урочищах «Береза» площею 0,145 га, 0,044 га, «Кут» - 0,47 га, «Долішні» - 0,365 га підтверджується довідкою № 532, виданою 12.12.2019 виконавчим комітетом Сороківської сільської ради. Факт користування позивачем вищезгаданими земельними ділянками в урочищах «Кут», «Передолина» «Береза», - стверджується витягами із проекту організації території земельних часток (паїв) Сороківської сільської ради по урочищах .
Позивач ОСОБА_1 з 1998 р. самостійно обробляє земельні ділянки в урочищі «Солонець» площею 0,47 га, в урочищі «Береза» - 0,145 га, в урочищі «Передолина» - 0,365 га,, право на які, як на частку у землі, що перебувала в колективній власності, мала ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою № 124, виданою 03.04.2019 виконавчим комітетом Сороківської сільської ради.
Допитаний за клопотанням позивача свідок ОСОБА_8 , сусід позивача, в судовому засіданні пояснив, що в 2002 р. в с. Сороки розпався колгосп. В 2006 р. він придбав трактор і почав обробляти землі. На прохання позивача він обробляв йому земельні ділянки в с. Сороки в урочищах «Береза», «Сіножаті», «Довге» площею близько 1 га.
Наведене свідчить, що позивач добросовісно заволодів земельною часткою (паєм) розміром 49,56 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Сороківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, право на яку за Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 0106464, належало ОСОБА_3 , та продовжує відкрито, безперервно володіти даною земельною часткою (паєм) протягом 20 років, тому суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити.
На підставі ст.ст. 524, 529, 530, 548, 549 ЦК УРСР (1963 р.), ст. 5, 328, 344, п.п. 16,17, 21 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, керуючись ст. ст. 75-81, 223, 258, 259, 264-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , право на земельну частку (пай) розміром 49,56 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Сороківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, право власності на яку підтверджується Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 0106464, виданого на ім`я ОСОБА_3 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду або через Городенківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Місце проживання позивача ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .

Місцезнаходження відповідача Сороківської сільської ради - вул. Незалежності, 24, с. Сороки, Городенківський район, Івано-Франківська область.

Повне судове рішення складене 06.02.2020.

Суддя: Ничик Г. І.