КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 рокуКиївський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.

при секретарі Діденку А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 червня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної іпотечної установи, Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання правочинів недійсними, застосування наслідків недійсності правочину, треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України, ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків недійсності правочину.

В обґрунтування позову вказувала, що 26 лютого 2006 року між ОСОБА_1 та ТОВ Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», був укладений кредитний договір №1670pv-02-06, за умовами якого Банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні кошти в розмірі 80 000 доларів США, з оплатою по процентній ставці 12% річних.

В рахунок забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, в іпотеку була передана квартири АДРЕСА_1 за іпотечним договором, укладеним між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В цей же день, між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», був укладений договір поруки №1670/1, за умовами якого поручитель ОСОБА_2 зобов`язувався перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором.

11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений кредитний договір №17/4 від 11.02.2015 року, відповідно до умов якого банк отримав кредит рефінансування у розмірі 155 285 654,67 грн. на строк до 11 червня 2015 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір застави майнових прав №17/4-3 від 11 лютого 2015 року, за умовами якого у разі невиконання умов кредитного договору, заставодержатель отримує право одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставлених майнових прав переважно перед іншими кредиторами.

11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір про відступлення права вимоги . Згідно з Додатком №1 до цього договору Державна іпотечна установа набула усі права вимоги за кредитним договором та за договорами поруки та іпотеки від 24 лютого 2006 року .

При цьому вказувала, що відповідно до оспорюваних договорів до Державної іпотечної установи перейшли права вимоги за кредитним договором, іпотечним договором та договором поруки, стороною яких є позивач, що в свою чергу порушує права позивача.

Позивач, посилаючись на вказані вище обставини та керуючись ст. 4 ЦПК України, ст.. ст. 203, 210, 215, 216, 319, 321, 328, 408 ЦК України, просила суд: визнати недійсним договір застави майнових прав № 17/4-З від 11.02.2015 року, укладений між Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк Фінанси та Кредит»;

визнати недійсним договір відступлення права вимоги №17/4-В від 11.02.2015 р., укладений між Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк Фінанси та Кредит», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. за реєстровим №616;

застосувати наслідки недійсності Договору відступлення права вимоги №17/4-В від 11.02.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. за реєстровим №616, шляхом повернення сторін у попередній стан, внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо відомостей про суб`єктів шляхом заміни іпотекодержателя з Державної іпотечної установи на Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» з наступним поновленням запису про іпотеку: 2911200 від 24.02.2006 р. Застосувати наслідки недійсності Договору відступлення права вимоги № 17/4-В від 11.02.2015 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. за реєстровим №616, шляхом припинення та вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису за №2564005 від 13.10.2015 р. про іпотекодержателя: Державна іпотечна установа, , адреса: Україна, 01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 34.

Рішенням Святошинського районного суду Київської області від 03 червня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано недійсним договір застави майнових прав від 11.02.2015р. №17/4-З, що укладений Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», посвідчений приватним нотаріусом КМНО Морозовою С.В. за реєстровим №615, в частині застави майнових прав за договорами: кредитний договір від 24.02.2006р. №1670pvi-02-06, що укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 ; іпотечний договір від 24.02.2006р. №1358И/0206, що укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і посвідчений приватним нотаріусом КМНО Прокопенко Л.В. за реєстровим № 253 ; договір поруки від 24.02.2006р. №1670/1, що укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Визнано недійсним договір відступлення права вимоги від 11.02.2015р. №17/4-В, що укладений Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», та посвідчений приватним нотаріусом КМНО Морозовою С.В. за реєстровим №616, в частині відступлення майнових прав за договорами: кредитний договір від 24.02.2006р. №1670pvi-02-06, що укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 ; іпотечний договір від 24.02.2006р. №1358И/0206, що укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і посвідчений приватним нотаріусом КМНО Прокопенко Л.В. за реєстровим № 253 ; договір поруки від 24.02.2006р. №1670/1, що укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Стягнуто з Державної іпотечної установи, ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в дохід держави по 352 (триста п`ятдесят дві) грн. 40 коп. судового збору з кожного.

В апеляційній скарзі представник Державної іпотечної служби, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог й прийняти у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні суду представник апелянта підтримав подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Відповідачка та її представник проти апеляційної скарги заперечили, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обгрунтованність постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи слідує, що 26 лютого 2006 року між ОСОБА_1 та ТОВ Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», був укладений кредитний договір №1670pv-02-06, за умовами якого Банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні кошти в розмірі 80 000 доларів США, з оплатою по процентній ставці 12% річних.

В рахунок забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, в іпотеку була передана квартира АДРЕСА_1 у відповідності за іпотечним договором, укладеним між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ`Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В цей же день, між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», був укладений договір поруки №1670/1, за умовами якого поручитель ОСОБА_2 зобов`язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором.

11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений кредитний договір №17/4 від 11.02.2015 року , відповідно до умов якого банк отримав кредит рефінансування у розмірі 155 285 654,67 грн. на строк до 11 червня 2015 року.

Виконання вказаного кредитного договору забезпечено договором застави майнових прав №17/4-3 від 11 лютого 2015 року, за умовами якого у разі невиконання умов кредитного договору, заставодержатель отримує право одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставлених майнових прав переважно перед іншими кредиторами, зокрема відповідно до договору відступлення права вимоги.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсними договору застави майнових прав від 11.02.2015р. №17/4-3 та договору відступлення права вимоги від 11.02.2015р. №17/4-В, суд першої інстанції виходив з того, що на відносини, які випливають з кредитного договору та договорів на його забезпечення, стороною яких є позивач, поширюються вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», в зв`язку з чим спірні правочини не могли бути вчинені, оскільки існувала пряма заборона на їх укладення.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Пунктом 4.1 договору застави майнових прав від 11 лютого 2015 року №174-3, укладеного між Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», встановлено, що заставодавець відступає, а заставодержатель набуває право вимоги заставодавця за договорами, перелік яких зазначено у додатку №1 до цього договору відповідно до договору відступлення права вимоги, який укладається та нотаріально посвідчується одночасно з цим договором. При цьому вказаним пунктом було погоджено, що договір набирає чинності в день прийняття Національним банком України рішення про віднесення позичальника до категорії несплатоспроможних.

Згідно п.1.2. договору відступлення права вимоги від 11 лютого 2015 року №17/4-В, укладеного між Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), вказаними у додатках до цього договору. Вказаний пункт набирає чинності в день прийняття рішення Національним Банком України про віднесення первісного кредитора до категорії несплатоспроможних.

За правилом ч.1 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Отже, обов`язок Банку, як заставодавця, відступити і право Державної іпотечної установи, як заставодержателя, набути право вимоги заставодавця за визначеним переліком договорів виникають тільки за умови прийняття Національним Банком України рішення про віднесення позичальника до категорії несплатоспроможних, тобто, права та обов`язки у сторін за оспорюваними правочинами виникають тільки у разі настання певної обставини , якої на момент укладення не існувало.

З матеріалів справи також слідує, що на підставі постанови Правління Національного Банку України від 17 вересня 2015 року №612 «Про відносення ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» до категорії несплатоспроможни» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 червня 2015 року №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Отже, оскаржувані забезпечення виконання кредитного договору почали діяти з 17 вересня 2015 року, тобто лише після віднесення банку до несплатоспроможних.

Згідно п.435 додатку №1 до договору відступлення права вимоги Установі передано також право вимоги за кредитним договором №1670pvi-02-06 від 24 лютого 2006 року, укладеним між Банком та ОСОБА_1 , іпотечним договором №1358И0206 від 24 лютого 2006 року, укладеним між Банком та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , договором поруки №1670/01 від 24 лютого 2006 року, укладеним між Банком та ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки несплатоспроможного Банку про залишки заборгованості по іпотечним кредитам, станом на 17 вересня 2015 року сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, право вимоги на яку набуто Установою, становила 642 649,79 грн. (29 488,82 доларів США).

При цьому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції невірно було застосовано Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до п.3 ст.1 вказаного Закону, протягом дії цього Закону кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Дія підпункту 3 пункту 1 цього Закону не поширюється на банки, віднесені до категорії неплатоспроможних та щодо яких здійснюються процедури виведення з ринку відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у частині уступки (продажу, передачі) заборгованості або боргу на користь (у власність) іншої особи (п.7 ст. 2 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»).

З матеріалів справи слідує, що в момент укладення спірних договорів не відбулась передача прав за спірними договорами, а тому і не відбулось порушення п.3 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Права та обов`язки сторін за оспорюваними правочинами були передані Державній іпотечній установі Банком, який був віднесений до категорії несплатоспроможних і щодо якого здійснюється процедура виведення з ринку відповідно до Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб».

Щодо висновку суду першої інстанції про задоволення вимог в частині визнання недійсним договору про відступлення права вимоги.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.516 ЦК України).

Умовами кредитного договору, укладеного між Банком та позивачкою, не передбачена необхідність отримання згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні.

Заміна кредитора в зобов`язанні не порушує прав позивачки, яка є боржником банку, і не виконала свої зобов`язання ні перед первісним, ні перед новим кредитором.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що Державною іпотечною установою видано Банку кредит рефінансування, оскаржувані правочини є похідними і забезпечують виконання зобов`язань банку за кредитним договором. Питання рефінансування банку не впливають на права та обов`язки боржника банку.

Крім того, матеріали не містять доказів оскарження позивачкою існуючого між ОСОБА_1 та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» кредитного договору, а отже обсяг зобов`язань, якими забезпечено виконання за оспорюваними правочинами, є дійсним.

Враховуючи наведене, та виходячи з зібраних по справі доказах, рішення суду в частині задоволення вимог не можна вважати законним та обґрунтованим, в зв`язку з чим воно підлягає скасуванню з постановлення нового рішення про відмову в задоволенні позову в частині визнання недійсними договору застави майнових прав від 11.02.2015р. №17/4-З та договору відступлення права вимоги від 11.02.2015р. №17/4-В.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

Керуючись ст.. ст.. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної іпотечної служби - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 липня 2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про: визнання недійсними договору застави майнових прав №17/4-3 від 11 лютого 2015р., укладеного між Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», в частині визнання недійсним договору відступлення права вимоги №17/4-В від 11 лютого 2015р., укладеного між Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою Світланою Володимирівною за реєстровим №616 - скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в цій частині - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.

Повний текст постанови виготовлений 04 лютого 2020 року

Головуючий :

Судді: