Справа № 206/6361/19
Провадження № 2/206/199/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Гергіль Ю.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа: Восьма Дніпровська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності у порядку спадкування,-

І. Стислий виклад позиції позивача, представника позивача та представника відповідача.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка на якій розташований даний житловий будинок, належали двоюрідній сестрі позивача, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач, як єдиний спадкоємець за законом, спадкоємець п`ятої черги, звернулась у шестимісячний термін з дня відкриття спадщини за останнім місцем проживання спадкодавця до нотаріальної контори з відповідною заявою. Після шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, позивач звернулась до державного нотаріуса для оформлення спадкових прав, але нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні документи, що підтверджують родинні відносини між нею та спадкодавцем. Мати позивача та мати спадкодавця є рідними сестрами, вони мали батьків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , після одруження змінили прізвища. Проте запис про народження та запис про реєстрацію шлюбу ОСОБА_7 , яка є матір`ю спадкодавця не збереглися. Державний нотаріус вичерпав всі можливі засоби отримання актового запису про її народження та про її реєстрацію шлюбу, відтак саме даних двох свідоцтв не вистачає для оформлення позивачем спадкових прав. Окрім цього, з`ясувалось, що по батькові спадкодавця ОСОБА_4 « ОСОБА_8 » не збігається з по батькові спадкодавця у правовстановлюючому документі на житловий будинок та земельну ділянку, де зазначено « ОСОБА_9 », що у подальшому унеможливить отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом. В зв`язку із чим, позивач просила встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є двоюрідною сестрою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановити факт належності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 21.06.1991 державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори, ОСОБА_10 , зареєстрованого в реєстрі за № 3-1401 та зареєстрованого у КП ДМБТІ 28.06.1991 за № 356 та Державного акту на право приватної власності на землю ДП Д* № 6001, виданого 09.04.1997 на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 212 від 20.02.1997, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 002053 про передачу у приватну власність замельної ділянки площею 0,0929 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Самарського району АДРЕСА_2 . АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що були видані на ім`я ОСОБА_4 . Також позивач просила визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0929 га, яка розташована на території АДРЕСА_3 району, м АДРЕСА_4 Дніпро АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, після смерті ОСОБА_4 .

Позивач у судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила задовольнити, зазначила, що для прийняття спадщини їй потрібно підтвердити родинні зв`язки із тіткою.

Представник позивача у судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні залишив вирішення спору на розсуд суду.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

19.11.2019 позивачем подано позовну заяву (а.с. 2-5).

22.11.2019 у справі відкрито провадження та витребувано спадкову справу після смерті ОСОБА_4 (а.с. 40).

20.12.2019 проведено підготовче судове засідання.

Під час розгляду справи по суті судом заслухано вступне слово позивача, представника позивача та представника відповідача, допитано свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

09.01.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст правовідносин.

Згідно копії довідки про народження № 26 від 07.03.2019, ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_15 , батьками зазначено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про що в органі запису актів громадянського стану мається актовий запис про народження № 595 В від 15.09.1936, який складено Трубчевським бюро РАЦС Брянської області (а.с. 58).

Відповідно до копії довідки про укладення шлюбу № 49 від 07.03.2019, 17.01.1946 між ОСОБА_16 та ОСОБА_15 було зареєстровано шлюб Усохською сільською радою Трубчевського району Брянської області, після реєстрації якого ОСОБА_15 було присвоєно прізвище чоловіка « ОСОБА_17 » (а.с. 57).

З копії свідоцтва про народження від 14.08.1951, серії НОМЕР_1 , актовий запис № 66, місце реєстрації: Усохська сільська рада Трубчевського району Брянської області вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_18 , батьками зазначено ОСОБА_16 та ОСОБА_18 (а.с. 16, 52).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 01.02.1974, серії НОМЕР_2 , актовий запис № 4, місце реєстрації: Усохська сільська рада Трубчевського району Брянської області, 01.02.1974 було зареєстровано шлюб між ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , після реєстрації якого ОСОБА_18 було присвоєно прізвище чоловіка « ОСОБА_20 » (а.с. 16, 53).

Відповідно до копії свідоцтва про народження від 23.01.1940, актовий запис № 13, який складено Усохською сільською радою Трубчевського району Брянської області та копії довідки про народження № М НОМЕР_3 від 04.04.2019, ОСОБА_21 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками зазначено ОСОБА_22 та ОСОБА_21 (а.с. 19, 54, 59).

Згідно копії свідоцтва про шлюб від 21.01.1961, серії НОМЕР_4 , актовий запис № 2, 21.01.1961 було зареєстровано шлюб між ОСОБА_23 та ОСОБА_21 , після реєстрації якого ОСОБА_21 було присвоєно прізвище чоловіка « ОСОБА_24 » (а.с. 21, 55).

Окрім цього, судом встановлено факт втрати запису про народження матері спадкодавця ОСОБА_7 , 1907 р.н. та про реєстрацію шлюбу ОСОБА_7 , що підтверджується наданими копіями відповіді на запит Державного архіву Брянської області від 15.03.2019 та сповіщення про відсутність запису акта громадського стану № М-056 від 04.04.2019 (а.с. 17, 56).

Як вбачається із копії свідоцтва про право на спадщину від 21.06.1991, спадкоємцем майна, а саме житлового будинок АДРЕСА_1 та земельної ділянки на якій розташований даний житловий будинок, після смерті ОСОБА_23 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 є ОСОБА_4 , яка 28.06.1991 на підставі вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину зареєструвала права власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією реєстраційного посвідчення записаного в реєстрову книгу № 356 за реєстровим № 93 від 28.06.1991 та копією державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Д* № 002053 від 09.04.1997 (а.с. 7-9).

З копії паспорта серії НОМЕР_5 , виданого 22.09.1997 Самарським РВДМУУМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_4 та копії паспорта серії НОМЕР_6 , виданого 05.02.1998 Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що позивач та спадкодавець обидві є уродженками с. Радінськ, Трубчевського району, Брянської області (а.с. 11, 47).

Згідно копії свідоцтва про смерть від 11.01.2019, серії НОМЕР_7 , актовий запис № 68, виданого Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Відповідно до копії інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 54743811 від 15.01.2019, копії інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 54743801 від 15.01.2019 та копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 54744375 від 15.01.2019, спадкову справу після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , було зареєстровано 15.01.2019 у Восьмій дніпровській державній нотаріальній конторі, інформація щодо заповітів, спадкових договорів, спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину у Спадковому реєстрі відсутня (а.с. 12, 49-51).

Згідно копії довідки відділу обліку проживання фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 20.02.2019, ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 18.04.1972 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , знята з реєстрації 05.02.2019, інші зареєстровані особи за вищевказаною адресою відсутні (а.с. 61).

Позивач ОСОБА_1 зверталась із заявою до державного нотаріуса Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М., щодо прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_4 , що підтверджується копією заяви № 47 від 15.01.2019 (а.с. 45).

Позивач ОСОБА_1 зверталась із заявою до державного нотаріуса Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М., щодо видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією заяви № 902 від 19.07.2019 (а.с. 62).

Згідно копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.07.2019, позивачу ОСОБА_1 з причини відсутності документів, що встановлюють споріднення зі спадкодавцем відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її двоюрідної сестри, ОСОБА_4 , на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13, 64).

Як вбачається з копії звіту про оцінку № 19-10-01 від 24.10.2019, ринкова вартість об`єкта оцінки, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 складає 156955,00 грн. (а.с. 25).

Як вбачається з копії звіту про експертну грошову оцінку від 24.10.2019, ринкова вартість об`єкта оцінки, а саме: земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 складає 75704,00 грн. (а.с. 26).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , показала суду, що ОСОБА_4 проживала разом з матір`ю та чоловіком, але пізніше коли вони померли проживала одна. ОСОБА_4 була двоюрідною сестрою позивача.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 підтвердили у судовому засіданні той факт, що позивач ОСОБА_1 та спадкодавець ОСОБА_4 були двоюрідними сестрами, а їх матері ОСОБА_21 та ОСОБА_18 були рідними сестрами.

Окрім цього, споріднення позивача та спадкодавця підтверджується долученими до матеріалів справи та дослідженими у судовому в присутності свідків фото таблицями, з яких вбачається, що останні були сестрами (а.с. 27-35).

В той же час, судом встановлено, що на сьогоднішній день позивач ОСОБА_1 єдиний спадкоємець, проте вона не може реалізувати право на оформлення спадкових прав після смерті її двоюрідної сестри ОСОБА_4 , через відсутність відсутності документів, що встановлюють її споріднення зі спадкодавцем.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Статтями 1269-1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно п. 7 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

В п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 по справі № 161/853/19, перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частинах першій та другій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умови заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній (постанова від 10.04.2019 у справі № 320/948/18).

Так судом було встановлено неможливість отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відмовою державного нотаріуса у його видачі з підстав відсутності документів, що встановлюють споріднення зі спадкодавцем, через їх втрату, таким чином, заслухавши сторони по справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо доведеності факту родинних відносин між позивачем ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_4 та наявності підстав для задоволення позову в частині встановлення факту родинних відносин.

В той же час, позивачем жодним чином не доведено наявність підстав та необхідності встановлення факту належності ОСОБА_4 про право на спадщину за законом, виданого 21.06.1991 (а.с. 7) та Державного акту на право власності на землю, виданого 05.04.1997 (а.с. 9) оскільки доводи позивача, що наявність помилок у вищезазначених документах у подальшому унеможливить отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину є лише її припущеннями та жодним чином не доведено позивачем, а в видачі такого свідоцтва державним нотаріусом було відмовлено позивачу з причини відсутності документів, що встановлюють її споріднення зі спадкодавцем, відтак вирішення питання щодо встановлення факту належності правовстановлюючих документів є передчасним, оскільки без наявності відповідної відмови державного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав неправильно записаного по батькові спадкодавця у вищезазначених документах не може заздалегідь стверджувати про порушення прав позивача, таким чином суд приходить до висновку, що дана вимога позивача задоволенню не підлягає.

З приводу вимоги позивача, щодо визнання за нею права власності у порядку спадкування за законом на будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0929 га, яка розташована на території АДРЕСА_3 району, м АДРЕСА_4 Дніпро АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, після смерті ОСОБА_25 , суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

При цьому, цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Однак відсутність законодавчо закріпленого визначення поняття «спосіб захисту права та/або інтересу» не виключає виокремлення матеріально-правового та процесуально-правового аспектів захисту цивільного права та інтересу.

Так матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає у з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

В свою чергу процесуально-правовий аспект захисту права полягає в тому, що суди розглядають в порядку відповідного виду судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із відповідних відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. При цьому вказаний аспект включає в себе не лише правильність обрання передбаченого законом або договором способу захисту, але і необхідність належного правового обґрунтування вимог відповідними нормами права.

Саме на позивача покладено обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, при розгляді справи повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, і не застосовує самостійно для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, якщо позивач не обґрунтовує ними свої вимоги з наданням відповідних доказів, і застосування цих норм призводить до зміни предмета позову або обраного способу захисту прав та інтересів.

Тобто, на думку суду, виходячи з аксіоми цивільного судочинства jura novit curia - «суд знає закон», при розгляді справи суд дійсно повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, яка проте не може бути застосована судом для вирішення спору по суті за відсутності відповідного клопотання позивача у справі, оскільки інший підхід суду порушив би принцип диспозитивності судового процесу та правомірні очікування як позивача (який звертається саме з певним чином обґрунтованою в правовому аспекті вимогою) так і відповідача (який заперечуючи проти позову наводить доводи саме щодо тих підстав та обґрунтувань, які наводяться позивачем у справі).

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23.09.2019 по справі № 917/1739/17.

В той же час, в позовній заяві жодним чином не обґрунтовано та взагалі відсутній виклад обставин стосовно порушеного майнового права позивача щодо вимоги про визнання права власності.

Вчинення нотаріусом нотаріальних дій регламентуються законом України «Про нотаріат» та інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Статтею 49 Закону України «Про нотаріат» визначено порядок підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальної дії, серед яких: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Згідно ст. 66 Закону України «Про нотаріат», на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Статтею 67 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх

бажанням кожному з них окремо. Про видачу свідоцтва про право на спадщину на ім`я

неповнолітнього чи недієздатного спадкоємця нотаріус або уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування повідомляє органи опіки та піклування за місцем проживання спадкоємця для охорони його майнових інтересів.

Згідно п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказ Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до ст. 5, 47, 49 Закону України «Про нотаріат», пункту 4.18. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

В той же час, як зазначено у пункті 4.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 5 жовтня 2005 року № 6-рп/2005, розглядаючи положення частини четвертої статті 5 Конституції України «ніхто не може узурпувати державну владу» у системному зв`язку з положеннями частин другої, третьої цієї статті, іншими положеннями Основного Закону України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що узурпація державної влади означає неконституційне або незаконне її захоплення органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, громадянами чи їх об`єднаннями тощо.

Гарантією недопущення узурпації державної влади є, зокрема, закріплені Конституцією України принципи здійснення державної влади на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову (частина перша статті 6) та положення, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19). Про це йдеться і в Рішенні Конституційного Суду України у справі про фінансування судів від 24 червня 1999 року № 6-рп/99 (абзац перший пункту 2 мотивувальної частини).

Зміст наведених правових норм і рішень Конституційного Суду України у їх системному зв`язку дає суду підстави для висновку, що жодним іншим органом або посадовою, службовою особою, окрім нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадової особи органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини, не можуть здійснюватись повноваження і прийматись рішення, які згідно Закону України «Про нотаріат»належать до компетенції нотаріусу, в тому числі і судами, про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та реєстрацію нерухомого майна.

При цьому, в пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину (яка повинна бути у вигляді саме постанови, згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказ Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5).

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Як зазначив ВССУ в листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про спадкування, слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі.

До того ж, відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Отже, позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

В той же час, постанова про відмову державного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом обґрунтована лише відсутністю документів, що встановлюють споріднення позивача зі спадкодавцем, дане питання вирішується шляхом встановлення факту родинних відносин, натомість позивачем не доведено наявність будь-яких інших обставин, що свідчать про наявність спору щодо права на спадщину, а відтак, суд приходить до висновку, що звернення позивача до суду із вимогою про визнання права власності у порядку спадкування є передчасним та необгрунтованим.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Так, суд звертає увагу, що позивачем було заявлено вимогу про встановлення факту родинних відносин, для підтвердження її споріднення зі спадкодавцем, дану вимогу позивача суд вважає доведеною та такою, що підлягає задоволенню, в той же час заявлена позивачем вимога про визнання права власності у порядку спадкування, з огляду на відсутність обставин, що свідчать про неможливість усунення перешкоди для оформлення спадкових прав позивача у нотаріальному порядку ніж задоволення вимоги позивача про визнання права власності у порядку спадкування в даному випадку свідчить також про неналежний спосіб захисту свого, на думку позивача порушеного права, відтак, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання права власності у порядку спадкування за законом на будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0929 га, яка розташована на території АДРЕСА_3 району, м АДРЕСА_4 Дніпро АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, після смерті ОСОБА_25 задоволенню не підлягають.

Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що, відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, допитавши свідків, оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню, в частині встановлення факту родинних відносин.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 3863,39 грн. при подачі позову, оскільки позов підлягає задоволенню частково в частині встановлення факту родинних відносин, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі 768,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 47, 49, 66, 67 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 1216-1218, 1220-1222, 1265, 1269-1270, 1296 ЦК України, 3-8, 10, 18, 76-89, 95, 258, 259, 263, 264, 265, 315 - 319, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_8 ) до Дніпровської міської ради (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Дмитра Яворницького, 75, ), третя особа: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Космонавта Волкова, 3, 05383454) про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності у порядку спадкування задовольнити частково.

Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт серії НОМЕР_5 , РНОКПП НОМЕР_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 є двоюрідною сестрою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

В іншій частині позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути з Дніпровської міської ради (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Дмитра Яворницького, 75, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_8 ) судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 17.01.2020.

Головуючий суддя: К.С. Маштак