Овруцький районний суд Житомирської області
Справа № 286/3779/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
06 лютого 2020 року м. Овруч
Овруцький районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Вачко В. І.
з секретарем Деменчук О. Г.,
розглянувши позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», м.Київ, до ОСОБА_1 , с.Лучанки Овруцького району Житомирської області, про стягнення заборгованості за кредитним договором , -
Позивач ТОВ «Споживчий центр», від імені якого діє представник за довіреністю ОСОБА_2 , звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить на підставі ст.ст. 525, 526, 530, 549, 610, 611 ЦК України стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість та штраф за кредитним договором № 22.04.2019-010000676 в розмірі 5340 грн. та судові витрати в сумі 1921 грн., мотивуючи тим, що відповідно до укладеного між сторонами у справі договору відповідач отримав у позивача кредит готівкою у розмірі 3000 грн. з кінцевим терміном повернення 10.02.2019 року та платою за користування кредитом в сумі 840 грн.; однак, кілька разів перекредитовувався та зобов`язань за договором позивач належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 5340 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 3000 грн., платі за користування кредитом в сумі 840 грн. та штрафу в сумі 1500 грн.
Позивач участі представника в судовому засіданні не забезпечив, у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.
Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, в судове засідання повторно не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи; про причини неявки позивач суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав.
Відповідно до ст.ст.280, 281 ЦПК України суд здійснює заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 ЦПК України.
Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, 28.01.2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір 28.01.2019-100005211 (в подальшому - договір), відповідно до п.1.1 якого за кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним.
Договір укладений на строк до одного місяця (п.8.1 договору), кредит наданий на будь-які законні цілі, включаючи пере кредитування, підприємницьку, незалежну професійну діяльність або виконання обов`язків найманого працівника (п.1.2 договору), внаслідок чого цей договір не є договором про споживчий кредит та на нього не поширюється дія Закону України «Про споживче кредитування», так як відповідно до п.1 ч.2 ст.3 Закону України «Про споживче кредитування» цей закон не поширюється на кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця.
Відповідно до п.1.4 договору кредитор (позивач ТОВ «Споживчий центр») надає позичальнику (відповідач ОСОБА_1 ) кредит у розмірі 3000 грн. на 14 календарних днів, з кінцевим терміном повернення кредиту до 10.02.2019 року та платою за користування кредитом у розмірі 840 грн.
28.01.2019 року позивач видав відповідачу кредит у розмірі 3000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 459 від 28.01.2019 року, чим виконав свої зобов`язання своєчасно та в повному обсязі.
23.02.2019 року сторонами було укладено кредитний договір № 23.02.2019-010000184 з аналогічними умовами як в попередньому договорі. За заявою позичальника про пере кредитування/зарахування від 23.02.2019 року та на підставі ст.601 ЦК України, сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 3000 грн. за кредитним договором № 23.02.2019-010000184 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 3000 грн. за кредитним договором № 28.01.2019-100005211 від 28.01.2019 року.
09.03.2019 року сторонами було укладено кредитний договір № 09.03.2019-010000145 з аналогічними умовами як в попередньому договорі. За заявою позичальника про пере кредитування/зарахування від 09.03.2019 року та на підставі ст.601 ЦК України, сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 3000 грн. за кредитним договором № 09.03.2019-010000145 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 3000 грн. за кредитним договором № 23.02.2019-010000184 від 23.02.2019 року.
23.03.2019 року сторонами було укладено кредитний договір № 23.03.2019-010000327 з аналогічними умовами як в попередньому договорі. За заявою позичальника про пере кредитування/зарахування від 23.03.2019 року та на підставі ст.601 ЦК України, сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 3000 грн. за кредитним договором № 23.03.2019-010000327 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 3000 грн. за кредитним договором № 09.03.2019-010000145 від 09.03.2019 року.
06.04.2019 року сторонами було укладено кредитний договір № 06.04.2019-010000318 з аналогічними умовами як в попередньому договорі. За заявою позичальника про пере кредитування/зарахування від 06.04.2019 року та на підставі ст.601 ЦК України, сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 3000 грн. за кредитним договором № 06.04.2019-010000318 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 3000 грн. за кредитним договором № 23.03.2019-010000327 від 23.03.2019 року.
22.04.2019 року сторонами було укладено кредитний договір № 22.04.2019-010000676 з аналогічними умовами як в попередньому договорі. За заявою позичальника про пере кредитування/зарахування від 22.04.2019 року та на підставі ст.601 ЦК України, сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 3000,00 грн. за кредитним договором № 22.04.2019-010000676 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 3000,00 грн. за кредитним договором № 06.04.2019-010000318 від 06.04.2019 року.
Відповідно до п.4.1 договору позичальник зобов`язується забезпечити своєчасне повернення Кредиту та Процентів за користування ними шляхом внесення в касу кредитора готівкою або перерахування на рахунок кредитора в такі терміни: а) повернення кредиту до 06.05.2019 року. Проценти за користування кредитом - в день повернення кредиту або в останній день строку, на який кредит пролонгований; в) штрафні санкції, які можуть бути нараховані кредитором за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором, - негайно, з моменту пред`явлення кредитором вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій.
Позивачем та відповідачем строки повернення кредиту та процентів не переносились.
Відповідач не сплатив позивачу заборгованість, розрахунок та розмір якої зазначені в додатку №1 до позовної заяви, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором № 22.04.2019-010000676.
У відповідності до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до ч.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пунктом 5.4 договору передбачено, що у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань за договором кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання.
У відповідності до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги і заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Розрахунок кредитної заборгованості проведено позивачем у відповідності до умов договору.
Докази відсутності заборгованості відповідача перед позивачем в сумі кредитної заборгованості у матеріалах справи відсутні та сторонами суду не надані.
Тому оцінивши наявні докази у справі, з врахуванням встановлених її обставин і вимог ст.ст.10, 81 ЦПК України, суд вважає, що відповідач істотно порушив договірні умови, зокрема щодо взятого на себе зобов`язання по поверненню отриманого кредиту та з врахуванням норм Цивільного кодексу України доходить висновку про наявність підстав для примусового стягнення з відповідача кредитної заборгованості.
А тому позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі.
Тому керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 223 ч.4, 258, 259, 263-265, 273, 280, 281, 284, 287, 288, 354, пп.15.5) п.15) п.1 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позовні вимоги задоволити.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду або через Овруцький районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідач має право оскаржити заочне рішення, подавши заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 06.02.2020 року.
Суддя: В. І. Вачко