Справа №150/180/20
Провадження по справі №2/150/90/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року Чернівецький районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Цимбалюк Л.П.

при секретарі Вітковській О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог відділ у Чернівецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання недійсним державного акту на землю,-

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького районного суду звернувся ОСОБА_1 із зазначеним позовом.

Представник позивача Плакида І.Г., яка діє на підставі довіреності, виданої 16.12.2020 року, в судовому засіданні підтримує вимоги на умовах, викладених в позовній заяві та просить їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні 16.11.2020 року не визнав позовних вимог, заперечив проти їх задоволення. Обгрунтовуючи свої заперечення проти вимог ОСОБА_1 , посилався на те, що позовні вимоги є надуманими, необґрунтованими та незаконними.

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог - відділом у Чернівецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області не забезпечено явку в судове засідання повноважного представника. Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області, скориставшись своїм правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України, через канцелярію Чернівецького районного суду Вінницької області подано письмову заяву про розгляд справи у відсутність їх представника.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, ґрунтуючись на наступних підставах.

Відповідно до ч.1, 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 Конституції України).

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити в своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч.2.ст.5 ЦПК).

Судом було встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабка позивача по батьковій лінії ОСОБА_3 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 16.03.2000 року виконкомом Володіївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області.

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, зокрема, земельна ділянка, площею 2,12 га, яка розташована на території Володіївецької сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право померлої на яку посвідчується державним актом на право приватної власності на землю серії ВН №24070333 (а.с. 9)./

Відповідно до положень статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповіту ОСОБА_3 не було складено.

Статтею 1261 ЦК України встановлено, що першої черги спадкодавців належать діти спадкодавця.

В ОСОБА_3 було двоє дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Однак, на день смерті ОСОБА_3 , її син ОСОБА_5 , помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , повторно видане 21.04.1998 року виконкомом Володіївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області.

Відповідно до ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка б належала за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

В ОСОБА_5 було двоє дітей: ОСОБА_1 (тобто, позивач по справі) та ОСОБА_6 .

На день смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) позивачу та його сестрі ще не було по 14 років, тобто були малолітніми.

Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину (ч.4 ст.1268 ЦК України).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).

У березні 2020 року ОСОБА_1 , будучи спадкоємцем після смерті бабки ОСОБА_3 , звернувся до Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницьої області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а саме, земельну ділянку, площею 2,1221 га, яка розташована на території Володіївецької сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право на яку спадкодавця ОСОБА_7 посвідчується державним актом на право приватної власності на землю серії ВН №24070883.

13 березня 2020 року державним нотаріусом Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницької області винесено постанову про відмову у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину (а.с. 10), в зв`язку з тим, що згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-020, виданого відділом у Чернівецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, земельна ділянка кадастровий №:05:002:0028, площа 2,1221 гектарів, яка розташована на території Володіївецької сільської ради, належить ОСОБА_2 (тобто, відповідачу по справі). З огляду на викладене, нотаріус позбавлений можливості визначити склад спадкового майна та видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину.

Як вбачається із Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка, кадастровий номер №:05:002:0028, зареєстрована 23.11.2012 року за ОСОБА_2 відділом Держкомзему у Чернівецькому районі (а.с. 11).

Як свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №204244445 від 16.03.2020 року, земельна ділянка з кадастровим номером №:05:002:0028, зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯО551605 від 23.10.2012 року (а.с 16).

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з листом до відділу у Чернівецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з проханням повідомити на підставі яких документів було зареєстровано земельну ділянку (яка раніше належала ОСОБА_3 та посвідчувалась державним актом на право приватної власності на землю серії ВН№24070883) кадастровий №:05:002:0028, площа 2,1221 га, яка розташована на території Володіївецької сільської ради за ОСОБА_2 , а також надати копії зазначених документів ( а.с. 14).

Як слідує із відповіді відділу у Чернівецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 26.03.2020 року за №0-2-0.38-63/120-20 вбачається, у відділі в місцевому фонді документації із землеустрою знаходиться технічна документація із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільського виробництва громадянина ОСОБА_2 , яка розташована на території Володіївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області. Вказана земельна ділянка зареєстрована у Державному земельному кадастрі 23.11.2012 року (а.с. 15).

Також у вищевказаній відповіді повідомлено, що згідно рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 09 березня 2010 року по справі №2-7/2010 визнано за ОСОБА_2 право власності на державний акт серії ВН №24070883 на право власності на земельну ділянку, виданий Володіївецькою сільською радою Чернівецького району Вінницької області від 30 січня 2001 року у порядку спадкування за заповітом після смерті родички ОСОБА_3 (а.с 15).

Однак, відділом у Чернівецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області було відмовлено у наданні копій документів, на підставі яких було зареєстровано земельну ділянку кадастровий №:05:002:0028, обґрунтовуючи тим, що згідно ч.2 ст. 18 Закону України«Про державний земельний кадастр» копії документів Державного земельного кадастру, а також документів, що стали підставою для внесення відомостей до нього, можуть бути вилучені в органів, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру лише за рішенням відповідних державних органів, прийнятим у межах їх повноважень визначених законом.

З огляду на зазначені обставини ОСОБА_1 17.03.2020 року звернувся з листом до Ямпільського районного суду Вінницької області з проханням надати можливість для ознайомлення з матеріалами справи №2-7/2010 від 09.03.2010 року, а також надати можливість зробити фотокопії документів які знаходяться в справі (а.с. 17).

Як свідчить лист Ямпільського районного суду Вінницької області від 25.03.2020 року за №01-08/99/2020, адресований ОСОБА_1 , номером справи №2-7/2010 зареєстрована цивільна справа за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженням земельної ділянки. Рішення по даній справі винесено 24 березня 2010 року та на даний час цивільна справа №2-7/2010 вилучена для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду, рядок №3761 Акту №2 від 05.11.2019 року (а.с. 18).

З вищевказаного листа вбачається, що сторонами по справі №2-7/2010 від 09 березня 2010 року є інші особи, а не ОСОБА_2 однією із сторін, і рішення Ямпільського районного суду Вінницької області по справі №2-7/2010 від 09 березня 2010 року ніяким чином не вказує на підставу видачі державного акту на право власності на земельну ділянку серія та номер ЯО551605 від 23 жовтня 2012 року, який був виданий ОСОБА_2 .

Як свідчить оглянута в судовому засіданні технічна документація із землеустрою та копія архівного примірника державного акта на право власності на земельну ділянку, надані відділом у Чернівецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на виконання ухвали Чернівецького районного суду Вінницької області від 18.05.2020 року про витребування доказів по справі, технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільського господарства, кадастровий номер №:05:002:0028, розташовану на території Володіївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області, виготовлено на ім`я ОСОБА_2 . В технічній документації наявна копія рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 09.03.2010 року по цивільній справі «2-7/2010, відповідно до якого за ОСОБА_2 визнано право власності на вище вказану земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті родички ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Пелинівка Чернівецького району Вінницької області.

Як вбачається із копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, наданого позивачем ОСОБА_1 в судовому засіданні 26.10.2020 року, 12.08.2020 року до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України (а.с. 67). Так, 11.08.2020 до Чернівецького ВП Могилів Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області звернувся ОСОБА_1 із заявою про те, що невідомою особою використано підроблені документи правовстановлюючі документи на право власності на земельну ділянку.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» однією з підстав для державної реєстрації права власності та інших речових прав, є судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ч.1 ст.155 Земельного кодексу України).

Згідно із положеннями ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності народу України. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст.155 Земельного кодексу України).

Оскільки, підставою для видачі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯО551605 від 23 жовтня 2012 року, який був виданий ОСОБА_2 , слугувало рішення суду, якого не існує, матеріалами справи підтверджено, що на даний час триває досудове розслідування по факту використання підробленого правовстановлюючого документа (тобто, рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 09.03.2010 року), суд, оцінивши в сукупності всі обставини справи, дійшов беззаперечного висновку про необхідність та доцільність визнання державного акту серії ЯО551605 від 23 жовтня 2012 року, виданий на імя ОСОБА_2 , недійсним та скасувати державну реєстрацію прав на земельну ділянку кадастровий №:05:002:0028, площею 2,1221 га, розташовану на території Володіївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша, третя статті 10 ЦПК України у редакції, чинній на час подання позову та розгляду справи в судах).

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст. 13 Конвенції, передбачено: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження». У розвиток положень цієї статті Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях також наголошує на необхідності оцінки ефективності обраного зацікавленою особою способу захисту. Зокрема, у пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v . the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 5 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) суд зазначає, що засіб захисту, котрий вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.1, ч.2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.

Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст.1 ст.328 ЦК України).

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини та основоположник свобод закріплено, що кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства i на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - якi дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пунктом 3 частини 2 статті 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

Захист цивільних прав це дії з попередження, припинення порушення прав або відновлення порушених прав громадян і організацій. Будь-яка особа має право на захист свого права та інтересу, що не суперечить принципам цивільного законодавства, вимогам справедливості, сумлінності, розумності.

Спосіб захисту суб`єктивних цивільних прав це закріплені законом матеріально-правові засоби примусового характеру, за допомогою яких провадиться відновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника.

Захист суб`єктивних цивільних прав та інтересів здійснюється в передбаченому законом порядку, тобто за допомогою застосування належної форми, засобів і способів захисту.

Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Проаналізувавши всі обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позивачем вірно обрано спосіб захисту порушеного права, зокрема, шляхом визнання недійсним державного акту на землю.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо визнання недійсним державного акту на землю.

На підставі вище наведеного, суд з метою захисту майнових прав ОСОБА_1 прийшов до висновку про задоволення його позовних вимог.

При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів (п.3 ч.3 ст.133 ЦПК України).

При вирішенні питання про стягнення із відповідача на користь ОСОБА_1 судових витрат, судом враховується те, що відповідачем не визнаються позовні вимоги, що виключає можливість вирішення питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, як те передбачено частиною першою статті 142 ЦПК України.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 840 гривень 40 копійок, про що свідчить квитанція №98685 від 28.04.2020 року (а.с.1).

Окрім того, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп. при зверненні до суду із заявою про забезпечення доказів, яку задоволено відповідно до ухвали суду від 18.05.2020 та витребувано відповідну документацію у відділу у Чернівецькому району Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Факт оплати судового збору при зверненні ОСОБА_1 до суду із вище вказаною заявою підтверджено квитанцією №98764 від 28.04.2020, оригінал якої міститься в матеріалах справи №150/180/20 (провадження по справі №2-з/150/1/20), та копію якої надано представником позивача ОСОБА_10 в судовому засіданні 22.12.2020 року.

З врахуванням того, що позов підлягає задоволенню, суд в силу ст.141 ЦПК України приходить до висновку про присудження ОСОБА_1 судових витрат, зокрема, судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а також витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, витрат, пов`язані з витребуванням доказів.

На підставі ст.41 Конституції України, ст. 16, ст.328 ЦК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини i основоположних свобод, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини i основоположних свобод, керуючись ст., ст.10, 11, 81, 89, 141, 259, 263 - 265, 274, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задоволити повністю.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯО 551605, виданий 23 жовтня 2012 року на ім`я ОСОБА_2 на підставі рішення Ямпільського районного суду Вінницької області по справі №2-7/2010 від 09.03.2010 року Чернівецькою районною державною адміністрацією у Вінницькій області та скасувати державну реєстрацію прав на земельну ділянку площею 2,1221 га, розташовану на території Володііївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області, кадастровий номер 05 002 0028 за ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_3 , виданий 18.10.2002 року Ямпільським РВ УМВС України у Вінницькій області, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних НОМЕР_4 ).

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (сімсот сорока) гривень 40 копійок, а також 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок витрат, пов`язаних із забезпеченням доказів.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, тобто, у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення складено відповідно до вимог ч.6 ст.259 ЦПК України.

Суддя: Л.П. Цимбалюк