Провадження № 22-ц/802/523/20 Категорія: 36 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання - Лимаря Р. С.,

представника відповідача - Козлюк З. Р. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що він є жителем будинку АДРЕСА_1 , в якому відповідачем було встановлено загальнобудинковий лічильник газу (далі - лічильник) без необхідної згоди співвласників багатоквартирного будинку. Вказує, що такий лічильник було встановлено в металевій шафі, а тому його показників фактично не видно, що позбавляє споживачів здійснювати контроль за споживанням природного газу і правильності його обліку відповідачем. Зазначає при цьому, що встановлений лічильник, судячи з його вигляду, не є новим, такий міг бути у вжитку, а відтак існують підстави стверджувати, що його показники штучно могли бути перенесеними на будинок АДРЕСА_1 . Також на даний час між АТ «Волиньгаз» та квартировласниками вказаного будинку не врегульовані договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах, та саме з вини відповідача такі договорі наразі не укладені. Разом з тим, відповідач при знятті показників лічильника жодного разу не запрошував мешканців будинку, несвоєчасно надавав розрахунки для оплати за спожитий природний газ та не надавав інформацію про фактичний розподіл спожитого газу між споживачами.

Тобто, позивач вважає, що у даному випадку встановлений відповідачем загальнобудинковий лічильник газу в будинку АДРЕСА_1 є таким, що не відповідає нормативно-технічним вимогам до нього, у зв`язку з чим просив суд, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, визнати неправомірними дії відповідача АТ «ОГС «Волиньгаз» зі встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу в будинку АДРЕСА_1 , як такого, що не відповідає законодавчо-нормативним вимогам і не може братися до уваги при визначенні об`ємів споживання природного газу побутовими споживачами будинку, а також дії щодо визначення об`ємів (обсягів) спожитого газу побутовими споживачами будинку та розгляді заяв і скарг громадян з цього питання; як наслідок вказаних у пункті 1 позовної заяви вимог просив зобов`язати АТ «Волиньгаз» встановити індивідуальні квартирні лічильники газу квартировласникам цього будинку згідно з чинним законодавством за рахунок виділених на їх встановлення коштів; зобов`язати відповідача провести перерахунок об`ємів (обсягів) спожитого газу квартировласникам будинку, виходячи із норм споживання газу, встановлених КМУ, за весь період застосування для розрахунків вузла обліку газу, що не відповідає законодавчо-нормативним вимогам, та передати їх газопостачальнику ТзОВ «Волиньгаз Збут» для проведення перерахунків плати за послуги з газопостачання.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не врахував, що позивачем повністю доведено неправомірність дій АТ «Волиньгаз».

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «ОГС «Волиньгаз» заперечує щодо задоволення апеляційної скарги, вважає її безпідставною, а рішення суду першої інстанції - законним та обґрунтованим.

В письмовій заяві, направленій до апеляційного суду, позивач заявлені позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги підтримав повністю з підстав, які викладені у них, просив позов задовольнити у повному обсязі,а справу розглянути у його відсутності.

Представник відповідача заперечувала щодо задоволення позову з підстав, які викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши доводи і вимоги апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено вчинення відповідачем неправомірних дій, останній, встановлюючи в будинку загальнобудинковий лічильник обліку природного газу, діяв у межах своїх прав і обов`язків, що передбачені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу газорозподільних систем. У разі незгоди з обліком газу через загальнобудинковий лічильник позивач не був позбавлений права встановити індивідуальний лічильник газу, що передбачено п.4 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку. Також суд зазначає, що встановлений ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» термін для забезпечення встановлення лічильників газу споживачам суб`єктом господарювання, пролонговано до 01 січня 2021 року. Таким чином, вважає, що права позивача у даному випадку відповідачем не порушено.

Із такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є мешканцем квартири

АДРЕСА_1 , 14 червня та 03 липня 2019 року позивач звертався з письмовими заявами особисто до голови Правління Регіональної газової Компанії «Волиньгаз» Короті М.І. , в якій просив надати інформацію щодо місячного визначення об`ємів споживання ним природного газу за минулий та поточний рік, просив забезпечити встановлення лічильника газу.

На звернення позивача відповідачем надано відповіді, в яких зазначено, що у зв`язку із встановленням у 2017 році загальнобудинкового лічильника обліку газу в будинку АДРЕСА_1 була виконана норма Закону про забезпечення комерційним обліком газу до вступу в дію змін до Закону 19.01.2018 року. Тому встановлення індивідуального вузла обліку газу за адресою проживання позивача проводитись не буде, оскільки кошти, які були передбачені у структурі тарифу та закладені в Інвестиційну програму Товариства, були спрямовані на встановлення загальнобудинкового лічильника (а.с. 11-12, 13, 16-19).

18.12.2017 року АТ «Волиньгаз» за адресою: м. Луцьк , пр АДРЕСА_1 , було встановлено вузол обліку газу з лічильником ВК G16T, зав. № 34912441 , який після введення в експлуатацію через несправність було замінено на лічильник Elster ВК G16T, зав. № 34493230 . Зазначене підтверджується Актом введення в експлуатацію вузла обліку газу від 18.12.2017, складеним ПАТ «Волиньгаз» (а.с. 103).

Нарахування обсягів спожитого природного газу по загальнобудинковому ВОГ здійснювалося з 01.01.2018 року із показника лічильника 365,6 м.куб., що підтверджується відповідним звітом відповідно до показань коректора ТКБ № 37194 лічильника газу Elster ВК G16T, зав. № 34493230 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 104).

Як вбачається з паспорта лічильника газу та паспорта GPRS модему для побутових лічильників газу ТКБ, загальнобудинковий лічильник газу, встановлений за адресою: АДРЕСА_1 , обладнаний засобом дистанційної передачі даних, за допомогою якого відображаються обсяги спожитого природного газу (а.с. 72-76).

Зі змісту звіту по лічильнику газу Elster BK T G16, зав. 34493230 , який міститься в матеріалах справи та з якого вбачається, що з моменту експлуатації внаслідок його встановлення за адресою: АДРЕСА_1 , показник вказаного приладу на початок 01.01.2018 року становив 365,6 м.куб. (а.с. 104).

Правовідносини між суб`єктами ринку природного газу, зокрема взаємовідносини оператора газорозподільних систем (далі - оператор ГСМ) із суб`єктами ринку природного газу (в тому числі споживачами), окрім загальних норм зобов`язального права, регулюються Законом «Про ринок природного газу» від 9 квітня 2015 року № 329-VІІІ, Кодексом розподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП № 2494 від 30 вересня 2015 року (далі - Кодекс ГРС), Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП № 2498 від 30 вересня 2015 року (далі - Типовий договір розподілу).

Згідно з частиною першою статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до ч. ч. 2-3 ст. 18 Закону України «Про ринок природного газу» приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу (далі - ВОГ) обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу. Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Підпунктом «а» п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» передбачено, що суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року.

Згідно з главою 5 розділу IX Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРС) за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.

Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

У разі наявності ВОГ природного газу, встановленого для ведення такого обліку в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків або гуртожитків, визначення об`єму спожитого природного газу мешканцями зазначених об`єктів здійснюється відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620 (далі -Тимчасове положення).

Відповідно до Тимчасового положення ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи. Встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем.

Встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку.

Власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі неврегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства.

У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти.

Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на договірних засадах, змістом яких є обов`язок постачальника поставити природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), обов`язок оператора ГРМ надати споживачу послугу з розподілу природного газу та обов`язок споживача прийняти цю послугу оператора і своєчасно сплатити вартість послуги та вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Порядок укладення договорів розподілу природного газу урегульовано розділом VІ Кодексу ГРС.

Відповідно до положень глави 1 розділу Х Кодексу ГРС приладовий облік природного газу в ГРМ організовується та здійснюється з метою отримання та реєстрації за допомогою комерційного вузла обліку газу (ВОГ) інформації про об`єми передачі (розподілу, споживання) природного газу в точках вимірювання та подальшого її використання при забезпеченні комерційного обліку природного газу між суб`єктами ринку природного газу.

Передача (розподіл, споживання) природного газу до/з газорозподільної системи здійснюється за умови наявності комерційного вузла обліку природного газу.

Відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2002 року № 620 (в редакції постанови КМУ від 27.01.2016 року № 46), визначається порядок проведення розрахунків між постачальниками, операторами газорозподільних систем та споживачами природного газу у разі використання загальнобудинкових вузлів обліку природного газу, які складаються, зокрема, з лічильника природного газу та засобу дистанційної передачі даних, а також забезпечується можливість обліку усього відпущеного природного газу в багатоквартирних будинках.

Матеріалами справи встановлено, що загальнобудинковий лічильник газу, встановлений за адресою позивача, обладнаний засобом дистанційної передачі даних, за допомогою якого відображаються обсяги спожитого природного газу, в повній мірі забезпечує можливість обліку усього відпущеного природного газу в багатоквартирному будинку з урахуванням поданих показників мешканцями, квартири яких обладнані індивідуальними лічильниками.

Судом встановлено, що загальнобудинковий прилад обліку природного газу для мешканців будинку встановлено у грудні 2017 року відповідно до норм редакції Закону, яка діяла на час встановлення даного загальнобудинкового лічильника.

За таких обставин суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановивши факт законного встановлення загальнобудинкового лічильника газу АТ «Волиньгаз» у будинку АДРЕСА_1 , дійшов до обґрунтованого висновку про законність нарахування об`ємів спожитого природного газу позивачу на підставі показань загальнобудинкового лічильника газу.

На спростування вказаних обставин та доведення своїх позовних вимог позивач ОСОБА_3 жодних належних та допустимих доказів суду не надав.

Вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу, суд керувався частиною першою статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Саме на АТ «Волиньгаз» було покладено обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт, а покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 20 лютого 2019 року у справі № 212/5712/17 (провадження № 61-116св19), від 24 жовтня 2019 року у справі № 214/5776/17 (провадження № 61-13554св19).

Як встановлено судом, відповідач у 2017 році за свій рахунок обладнав загальнобудинковим лічильником обліку газу будинок, в якому проживає позивач. А доказів того, що позивач до 2019 року звертався із заявами про встановлення у його квартирі індивідуального лічильника, позивач до матеріалів справи не надав.

Разом з тим, згідно з положеннями статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року № 2260-VIII, - тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року).

З наведеного слідує, що обов`язок АТ «Волиньгаз» встановити індивідуальні квартирні лічильники газу квартировласникам за рахунок виділених на їх встановлення коштів визначений граничним терміном до 01.01.2021 року.

Як визначено ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Відповідно до п.3 ч.2 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

З огляду на наведене позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими, а крім того, виходячи з вимог ст.4 ЦПК, вимоги, що стосуються зобов"язання відповідача встановити усім співвласникам будинку № 17 квартирні лічильники за рахунок відповідача, не можуть бути судом задоволені і з огляду на те, що позивач не уповноважений іншими особами представляти їх інтереси у суді в межах даного позову.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевказаними встановленими судом обставинами та нормами права, які вірно застосовані судом першої інстанції, а покликання на те, що право позивача, як споживача, на забезпечення та встановлення лічильника природного газу за рахунок суб`єкта господарювання, що здійснює розподіл природного газу, визнано та закріплено положеннями закону із визначенням чіткого строку, до якого має бути встановлено лічильники, безпідставні, оскільки цей строк не настав, а тому право споживача на забезпечення лічильниками газу ще не порушено.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на законність ухваленого рішення не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390, 391 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді