Справа №443/2192/18
Провадження №2/443/657/20
РІШЕННЯ

іменем України

23 грудня 2020 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді - Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань - Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Гивеля В.П.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Жидачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Млиниської сільської ради Жидачівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 15.10.2020 року просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами який розташований у АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його бабусі ОСОБА_5 та батька ОСОБА_6 .

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_6 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся позивача та голова колгоспного двору - ОСОБА_5 , після смерті яких відкрилася спадщина на майно будинок АДРЕСА_1 , який відносився до категорії «Колгоспний двір» та у якому проживали і були зареєстровані: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 .. Стверджує, що він був зареєстрований і проживав разом із ОСОБА_5 до дня її смерті у житловому будинку у АДРЕСА_1 . 17.12.2018 року звернувся до приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу з проханням видати йому свідоцтво про право власності на спадщину після смерті ОСОБА_5 . Однак, нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами який розташований у АДРЕСА_1 . Відтак, позивач змушений звертатися до суду із даним позовом, з метою захисту своїх майнових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 04.02.2019 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Сливки С.І. від 20 серпня 2020 року справу прийнято до свого провадження та вирішено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Гивель В.П. підтримав позовні вимоги з мотивів викладених в уточненій позовній заяві.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, однак подали заяви про визнання позову та просили проводити розгляд справи без їх участі, згідно яких позов визнають.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 (а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся позивача та голова колгоспного двору, ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 (а.с.17).

Після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відкрилася спадщина.

Оскільки, правовідносини з приводу спадкування виникли у лютому 2003 році то відповідно до Перехідних положень ЦК України 2003 року регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Спадкове майно складається з житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Млиниської сільської ради Жидачівського району Львівської області від 06.11.2018 року за №1001, ОСОБА_1 проживав і був зареєстрований разом з батьком ОСОБА_6 , у житловому будинку в АДРЕСА_1 до дня його смерті і на день смерті батька та вели спільне господарство (а.с. 19).

Також, у відповідності до довідки Млиниської сільської ради Жидачівського району Львівської області від 05.11.2018 року за №994, ОСОБА_1 проживав і був зареєстрований разом з бабусею ОСОБА_5 , у житловому будинку в АДРЕСА_1 до дня її смерті і на день смерті бабусі та вели спільне господарство (а.с.18).

Постановою приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу Гивель Галини миколаївни від 17 грудня 2018 року ОСОБА_1 відмовдено у видачі свідоцтва про право вланості на спадкове майно після смерті бабусі ОСОБА_9 , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.31).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Позивач позбавлений можливості вирішити питання оформлення спадщини у позасудовому порядку.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з-за відсутності у нього правовстановлюючого документу на нерухоме майно.

Відсутність у позивача правовстановлюючого документу на нерухоме майно, перешкоджає йому в реалізації спадкових прав, зокрема - оформленню спадщини нотаріусом.

У відповідності до технічного паспорта на садибний житловий будинок від 3.12.2018 року, серія АЕ№003392, житловий будинок який розташований на АДРЕСА_1 складається із: 1) Житлового будинку загальною площею 23.6 кв.м. (А-1), 2) воріт (1), огорожі (2) (а.с. 28-30).

Згідно витягу Млиниської сільської ради Жидачівського району Львівської області від 16.10.2020 року за №623, господарство в АДРЕСА_1 належало ОСОБА_5 , та відносилось до категорії "Колгоспний двір" в якому проживали і були зареєстровані наступні члени господарства: ОСОБА_5 - голова двору, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_6 - член колгоспного двору, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_7 - член колгоспного двору; ОСОБА_3 - член колгоспного двору; ОСОБА_4 - член колгоспного двору, ОСОБА_1 - член колгоспного двору (а.с.75).

Даний факт також підтверджується копією будинкової книги (а.с.20-23).

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної влаасності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього зру, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня )1 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не їли участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та працездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів колгоспного двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною ас виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з ості часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У відповідності до статті 126 ЦК УРСР працездатний член колгоспного двору втрачав право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Статтею 553 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій.

Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не претендують на оформлення своїх часток у майні колишнього колгоспного двору та відмовляюсь від частки у спадковому майні у цьому ж дворі на користь ОСОБА_1 , про що свідчать їх заяви, засвдчені секретарем виконкому Млиниської сільської ради віл 15.10.2020 (а.с.69 71).

Як видно з матеріалів спадкової справи померлої ОСОБА_5 , із заявою про прийняття спадщини після її смерті звертався лише ОСОБА_1 (а.с.91-103).

Після смерті ОСОБА_6 спадкова справа не заводилась (а.с.105).

Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , беручи до уваги, що позивач згідно із ст. 549 ЦК УРСР прийняв спадщину у строки, визначені у цій статті, суд вважає що його позовні вимоги щодо визнання за ними в порядку спадкування права на житловий будинок ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його бабусі ОСОБА_5 та батька ОСОБА_6 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текс рішення складено 24.12.2020 р.

Головуючий суддя С.І Сливка