Єдиний унікальний номер 142/793/19
Номер провадження 2/142/72/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 лютого 2020 року смт. Піщанка

Піщанський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Гринишиної А.А.,

секретаря судового засідання Яворської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в смт. Піщанка Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач мотивує, тим що в липні 2006 року між ним та ОСОБА_2 було укладено усний договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 . Він передав ОСОБА_2 гроші за вказаний будинок та вони домовилися про подальше оформлення договору в нотаріальному порядку. З того часу він став проживати у вказаному будинку та проживає там на даний час, користується присадибною ділянкою, провів у будинку ремонт, однак укладений між ними договір оформити нотаріально не вдалося, оскільки власник будинку ОСОБА_2 по різних причинах відмовляється це зробити, посилаючись на віддаленість проживання, тривалу дорогу з м. Київ, а на даний час зв`язок з ним взагалі втрачено. Позивач вважає, що він добросовісно заволодів чужим нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти та користуватися ним протягом десяти років, а тому може набути право власності на це майно за набувальною давністю.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Близнюк В.В. не з`явилися, проте в матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи у його та позивача відсутності, вимоги позову підтримують повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, проте від нього на адресу суду надійшла заява про розгляд справи безйого участі, проти задоволення позову не заперечує.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК не здійснювалось.

Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що в позові необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 є власником житлового будинку з відповідними службовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом, в його обґрунтування посилається на те, що він з 2006 року проживає у спірному будинку та відкрито ним користується , вважає себе повноцінним власником цього будинку, оскільки користується ним понад 10 років, а тому вважає, що є такою особою, яка набула право власності на нерухоме майно відповідно до ст. 344 ЦК України.

Так, стаття 344 ЦК України вказує, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно Цивільного Кодексу України виникнення права власності, як набувальна давність, виникає при вирішенні юридичної долі задавненого майна, власник якого пропустив позовну давність і не може повернути собі майно назад. Потреба у набувальній давності виникає і у випадку придбання майна на законних підставах, коли власник втрачає необхідні докази свого статусу і, проволодівши достатній час таким майном, не може довести своїх прав.

Умовами виникнення права власності за давністю володіння є:1) добросовісність; 2) відкритість; 3) безперервність: 4) тривалість володіння.

Тривалість володіння - для виникнення права власності на нерухоме майно передбачає, що особа повинна ним проволодіти протягом 10 років.

Крім спливу набувальної давності, для виникнення права власності необхідним є факт державної реєстрації.

Для набуття права власності на нерухоме майно, перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Набувальна давність застосовується до випадків безтитульного володіння чужим майном.

Позивачем не доведені обставини, які дають підстави вважати рішення суду завершальним юридичним фактом, що призводить до виникнення права власності у позивача. Так позивачем не додано документів, що підтверджували б його доводи щодо добросовісного набуття ним права на цей будинок, добросовісного, відкритого володіння цим майном. Натомість, з матеріалів справи слідує, що він почав проживати в цьому будинку після досягнення з відповідачем ОСОБА_2 усної угоди щодо купівлі-продажу цього майна, що свідчить про виникнення між позивачем та власником будинку правовідносин, які регулюється нормами ЦК України, відмінними від тих, з приводу яких подано позов, що спростовує доводи позивача щодо добросовісності набуття права на житловий будинок.

Враховуючи зміст вимог ст. 344 ЦК України, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, безтитульність, відкритість та безперервність володіння; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

З наданих позивачем документів, зокрема довідки Яворівської сільської ради, вбачається, що ОСОБА_1 дійсно проживає та зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 .

Суд констатує, що усний договір та зазначена довідка не підтверджує добросовісність позивача на заволодіння чужим майном, відкритість та безперервність його володіння протягом більше 10 років, в даному випадку будинком, на який позивач претендує

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, як на підставу набуття ним права власності за набувальною давністю, посилався на те, що він добросовісно заволодів вказаним вище нерухомим майном, відкрито та безперервно користується ним, підтверджуючи зазначену обставину наявністю у нього документів про оплату комунальних послуг, при цьому жодних договорів про надання/отримання комунальних послуг позивачем не надано.

Посилання позивача на оплату ним комунальних послуг, проведення поточних ремонтів, підтримання майна в належному стані не можуть бути прийняті судом в якості належних доказів доведеності підстав для набуття права власності, оскільки вони жодним чином не підтверджують факт володіння нерухомим майном.

Вказані обставини як окремо, так і у своїй сукупності свідчать про відсутність добросовісності заволодіння майном, що суперечить положенням ст. 344 ЦК України.

Суд вважає, що саме по собі користування спірним будинком з 2006 року не дає підстави для задоволення позовних вимог про набуття права власності на майно на підставі ст. 344 ЦК України.

За правилами ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду саме за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позивач не довів тих обставин, на які посилався, як на підставу своїх вимог, не надав докази в обґрунтування своїх вимог, що є їх обов`язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 12 ЦПК України. При цьому судом створено всі умови для змагального процесу, роз`яснено сторонам їх права та обов`язки, вказано на необхідність подання додаткових доказів.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 Цивільного кодексу України.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

Також у постанові від 1 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння.

Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

У постанові від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду вказав на те, що за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відповідно до правової позиції Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висвітленої у постанові №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирiшеннi спорiв, пов`язаних iз набуттям права власностi за набувальною давнiстю, суди повиннi враховувати, зокрема, таке: володiння є добросовiсним, якщо особа при заволодiннi чужим майном не знала i не могла знати про вiдсутнiсть у неї пiдстав для набуття права власностi; володiння визнається вiдкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володiннi. Вжиття звичайних заходiв щодо забезпечення охорони майна не свiдчить про приховування цього майна; володiння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давностi.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не доведено добросовісності заволодіння житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, розташованим за адресою АДРЕСА_1 , а проживання позивачем у спірному будинку не є підставою для визнання права власності за набувальною давністю.

Як вбачається з матеріалів справи, жодних правових підстав, які б давали можливість захистити право позивача, ним не наведено. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.ст. 77-79 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 200, 206, 247, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В здоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно за набувальною давністю відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Піщанський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його підписання до Вінницького апеляційного суду.

Суддя: