Справа № 347/321/19
Провадження № 22-ц/4808/84/20
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

з участю секретаря Капущак С.В.

сторін ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2

адвоката Круця В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням заступника начальника Косівського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Сіреджука Івана Олексійовича до боржника за виконавчим провадженням - ОСОБА_3 , стягувача - ОСОБА_4 про виділення частки у майні спільної сумісної власності за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 27 травня 2019 року під головуванням судді Крилюк М.І. в м. Косів

в с т а н о в и в:

Заступник начальника Косівського РВ ДВС ГТУЮ Івано-Франківській області Сіреджук І.О. звернувся до суду із вказаним поданням, мотивуючи свої вимоги тим , що у Косівському районному відділі ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області на виконанні перебуває виконавчий лист №340/436/16-ц від 07.06.2017, виданий Верховинським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_3 23 9876,54 грн боргу на користь ОСОБА_4 .

Державним виконавцем 06.07.2017 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та 10.07.2017 постанова про арешт майна боржника - ОСОБА_3 та в ході проведених виконавчих дій 10.07.2017 державним виконавцем направлено запити до реєструючих органів про наявність за боржником: рахунків відкритих у банках чи інших фінансових установах, рухомого майна на праві власності та нерухомого майна на праві власності.

Таким чином, державним виконавцем встановлено, що ОСОБА_3 за зазначеною у виконавчому листі адресою фактично не проживає, майно боржника зареєстроване на праві власності відсутнє, рахунки у банках чи інших фінансових установах також відсутні.

При додатковій перевірці боржника державним виконавцем встановлено, що ОСОБА_3 у 1988 році був зареєстрований шлюб з ОСОБА_6 пізніше ОСОБА_2 .

Державним виконавцем проведено перевірку майнового стану ОСОБА_2 та встановлено, що за нею зареєстрований житловий будинок загальною площею 76,9 кв.м., житлова площа 38,1 кв.м., який розташований за адресою с. Шепіт Косівського району Івано-Франківської області на участку Безвінне №167. Набуття речових прав відбулося у 2010 році на підставі свідоцтва на право власності № НОМЕР_3 від 27.04.2010, яке видано за рішенням виконавчого комітету №10 від 23.02.2010.

Державний виконавець зазначав, що питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 27 травня 2019 року подання державного виконавця задоволено частково.

Визначено частку майна ОСОБА_3 в Ѕ частині житлового будинку загальною площею 76,9 м.кв житлова площа 38,1 м.кв. який розташований за адресою АДРЕСА_2 , яким він володіє на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . В задоволенні решти подання відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій зазначено, що вказана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 08.05.1988 зареєстровано шлюб, після чого вони проживали у будинку батьків ОСОБА_3 у

АДРЕСА_2 відносився до робітничого двору та належав батькам ОСОБА_2 що підтверджується випискою з погосподарської книги по особовому рахунку № НОМЕР_1 , голова робітничого двору - ОСОБА_5 , який помер у 2003 році та ОСОБА_6 , яка померла у 2018 році.

Після смерті батька головою двору стала ОСОБА_2 та в 2010 році оформила право власності на даний будинок на підставі рішення виконавчого комітету Шепітської сільської ради.

Апелянт зазначає, що спірний будинок побудований до одруження спільно з батьками за кошти, які їй належали особисто.

ОСОБА_3 , в свою чергу, не приймав участі у будівництві та утриманні вказаного будинку.

У 2008 році ОСОБА_2 знову зареєструвалася та продовжила проживати у будинку своїх батьків, де ОСОБА_3 не був зареєстрований та ніколи фактично не проживав.

Апелянт зазначає, що перестала спільно проживати та підтримувати будь-які відносини з ОСОБА_3 у 1992 році та у 2010 році шлюб між ними розірвано.

Жодного спільного майна у ОСОБА_2 з ОСОБА_3 немає.

Як вбачається з протоколу опитування особи, який додано до апеляційної скарги, ОСОБА_3 підтверджує, що спірний житловий будинок будувався батьками апелянта та він не приймав жодної участі у такому будівництві чи утриманні будинку.

Крім того, судом порушено норми процесуального права, оскільки суд мав підстави вважати, що постановлена ухвала вплине на права та законні інтереси апелянта, проте не вжив заходів щодо її виклику в судове засідання з метою надання заперечень чи доказів.

Просить ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та її адвоката Круця В.М., перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку щодо задоволення подання, не дослідивши всіх обставин справи.

Судом встановлено, що у Косівському районному відділі ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області на виконанні перебуває виконавчий лист №340/436/16-ц від 07.06.2017, що виданий Верховинським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_3 14.09.1966 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договорами позики в загальному розмірі 237 736,91 грн - основного боргу та 2139,63 грн 3% річних від простроченої суми.

Головним державним виконавцем Косівського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Сіреджуком І.О. 06.07.2017 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження та 10.07.2017 винесена постанова про арешт майна боржника - ОСОБА_3

В ході проведених виконавчих дій 10.07.2017 державним виконавцем направлено запити до реєструючих органів про наявність за боржником: рахунків відкритих у банках чи інших фінансових установах, рухомого та нерухомого майна на праві власності.

Таким чином, державним виконавцем встановлено, що боржник за виконавчим провадженням - ОСОБА_3 за зазначеною у виконавчому листі адресою фактично не проживає, майно боржника зареєстроване на праві власності відсутнє, рахунки у банках чи інших фінансових установах також відсутні.

При додатковій перевірці боржника державним виконавцем встановлено, що ОСОБА_3 у 1988 році зареєстрований шлюб з ОСОБА_3 пізніше ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою відділу ДРАЦСу Верховинського районного УЮ № 944/13.206-20/155 від 20.09.2017 (а.с.13).

Державним виконавцем проведено перевірку майнового стану ОСОБА_2 та встановлено, що за нею зареєстрований житловий будинок загальною площею 76,9 кв.м. житлова площа 38,1 кв.м. який розташований за адресою с. Шепіт Косівського району Івано-Франківської області на участку Безвінний №167.

Набуття речових прав відбулося у 2010 році на підставі свідоцтва на право власності № НОМЕР_3 від 27.04.2010 за рішенням виконавчого комітету Шепітської сільської ради №10 від 23.02.2010(а.с.10-12).

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності.

Статтею 73 СК України передбачено, що за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 08 жовтня 2010 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано про що в Книзі реєстрації розірвання шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №136.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Шепітської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 02.01.2019 №6 житловий будинок, який розташований за адресою: участок АДРЕСА_2 був самовільно побудований ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в 1980 році, а літня кухня була побудована в 1954 році.

Згідно виписки з погосподарської книги господарства, у якому проживає апелянт, вбачається, що вказаний вище двір є робітничим, головою якого були ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , тобто батьки ОСОБА_2 ..

Згідно довідки виконавчого комітету Шепітської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 15.10.2019 №994, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 ніколи не був зареєстрований і не зареєстрований на даний час (а.с. 75).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.

Стаття 356 ЦК України передбачає, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Подання державного виконавця не містить доказів того, що спірне домоволодіння побудоване подружжям у шлюбі. Також відсутні дані про виділення земельної ділянки подружжю чи одному із них для будівництва будинку АДРЕСА_2 . Тому апеляційний суд вважає, що спірне майно не може вважатися спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 . При цьому вимога державного виконавця про визначення частки боржника у майні, яке йому не належить, не підлягає задоволенню, оскільки таке майно не є спільною сумісною власністю подружжя, що підтверджується вищенаведеними доказами.

Апеляційний суд приходить до переконання, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволені подання державного виконавця.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 27 травня 2019 року скасувати. Ухвалити нове рішення. Відмовити у задоволенні подання заступника начальника Косівського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Сіреджука Івана Олексійовича до боржника за виконавчим провадженням - ОСОБА_3 , стягувача - ОСОБА_4 про виділення частки у майні спільної сумісної власності.

Постанова набирає законної сили з дня проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 січня 2020 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк