Номер провадження: 22-ц/813/1075/20
Номер справи місцевого суду: 523/593/19
Головуючий у першій інстанції Шепітко І. Г.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів Сегеди С.М., Комлевої О.С.

за участю секретаря Ющак А.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 березня 2019 року по справі за позовом Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обов`язків, -

встановила:

ПРОЦЕДУРА:

У січні 2019 рокупозивач звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обов`язків, посилаючись на те, що Наказом Державної екологічної інспекції північно-Західного регіону Чорного моря від 12 січня 2017 року ОСОБА_1 призначено на посаду провідного спеціаліста - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Чорного моря відділу екологічного контролю біотичних ресурсів та природно - заповідного фонду. 06 лютого 2017 року сторони уклали договір №143 Про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 28 липня 2017 року згідно з Наказом № 220-о ОСОБА_1 отримано матеріальні цінності від ОСОБА_2 , в тому числі, човен Т290КV, інв.№101510017, човен «Москва-2», інв.№101510013, причеп, інв.№101510019. 11 вересня 2018 року відповідно до Наказу від 06 вересня 2018 року №167-о виявлена нестача вищезазначених товарів. Відповідно до Наказу Державної екологічної інспекції північно-Західного регіону Чорного моря від 04 жовтня 2018 року №181-о ОСОБА_1 звільнено з займаної посади, проте ним не було передане відсутнє майно, яке не виявлено в результаті проведення інвентаризації. Балансова вартість майна з дати введення в експлуатацію становить: -човен Т290КV - 2805,00 грн., 50% вартості - становить 1402,50 грн.; -човен «Москва-2» - 3612,00 грн., 50% вартості - становить 1806,00 грн.; -причеп, - 9270,00 грн., 50% вартості - становить 4635,00 грн.

Посилаючись на збільшення коефіцієнту добутку індексів починаючи з 2004 року, загальна суми збитків становить 47 095,82 грн., а саме: -човна Т290КV 8 421, 23 грн.; -човна «Москва-2» - 10 844, 02 грн., -причепа, - 27 830, 57 грн.

Заочним рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 березня 2019 року позов Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного матеріальну шкоду у розмірі 7 843,50 грн. та судовий збір у розмірі 1763 грн.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 02 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 06 березня 2019 року залишено без задоволення (а.с.47)

Відповідно до п.2 ч.1 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки справа за даною категорією відноситься до переліку справ, які підлягають розгляду у порядку спрощеного провадження, тому вказана цивільна справа відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, п. 1 ч. 4 ст. 274, ч. 1 ст. 369 ЦПК України підлягає розгляду апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухвалено за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З цих підстав, датою складення цього судового рішення є 17 січня 2020 року.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ)СТОРІН

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_1 (а.с.54-57).

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення, ухвалення нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Основними доводами апеляційної скарги є незгода з висновками суду першої інстанції та порушення судом норми матеріального та процесуального права. При цьому апелянт посилається на невірний розрахунок суми шкоди в розмірі 7 843,50 грн. Апелянт зазначає, що: 1) всі матеріальні цінності, які передані йому згідно акту приймання передачі знаходяться на території інспекції; 2) відсутня вина в зникненні або їх знищенні, яка передбачена ст.132 КЗпП України; 3) відсутні докази щодо балансової вартості майна.

24 жовтня 2019 року від Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Суворовського районного суду від 06 березня 2019 року без змін. Зокрема позивач зазначає, що:

1) ОСОБА_1 був належним чином сповіщений про час та місце розгляду справи. У встановлений строк відзив не надав.

2) Розмір збитків розрахований судом вірно з урахуванням 50% балансової вартості майна збільшеної на коефіцієнт добутку індексів починаючи з 2004 року, що складає 7 843,50 грн.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙЦНОГО СУДУ

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Підставою для настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода. Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо.

Відповідно до ч.2 ст. 130 КЗпПУ при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Згідно ст. 138 КЗпПУ, для покладення на працiвника матерiальної вiдповiдальностi за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявнiсть умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Доказування, виходячи з положення ч.2 ст.130 КЗпПУ установлена матеріальна відповідальність працівника:

-пряма дійсна шкода;

-протиправна поведінка працівника;

-вина в діях або бездіяльності працівника;

-прямий причинний зв`язок між протиправною та винною дією чи бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала.

Під втратою матеріальних цінностей розуміється такі випадки, коли майно було в наявності, а потім його не стало, незалежно від причин, з яких це трапилось.

Протиправна поведінка працівника це поведінка працівника, який не виконує або неналежним чином виконує трудові обов`язки, передбачені приписами правових норм, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами (розпорядженнями) керівника підприємства.

Обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина.

Зі змісту ч.2 ст. 130 КЗпПУ, матеріальна відповідальність настає тільки за наявності його вини заподіянні підприємству, установі, організації майнової шкоди. Трудове законодавство не містить визначення вини, тому слід використовувати визначення вини викладені ст. 23-25 КК України з урахуванням особливостей трудових відносин.

Відсутність підстав чи однієї умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Відповідно до ст.138 КЗпПУ тягар доказування покладається виключно на роботодавця.

Однак матеріали справи не містять, щодо втрати зазначених матеріальних цінностей. Сам по собі акт прийому передачі від 04.10.2018 року ОСОБА_1 не свідчить про те, що човен Т290КV, інв.№101510017; човен «Москва-2», інв.№101510013, причеп інв.№101510019 зникли не залежно від причин (а.с.13).

Інших доказів позивач не надав.

Крім того у правовому висновку ВСУ від 25.04.2012 року у справі №6-16цс12 зазначено, що договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, не вказані, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з їх вини шкоди.

Отже, договори про повну матеріальну відповідальність можна укладати в письмовій формі тільки з працівниками визначених категорій. Договори про повну матеріальну відповідальність, укладені з особами, які не включені до переліку категорій працівників, з котрими можна такі договори укладати, є недійсними.

Таким чином, сам по собі факт укладення з працівником договору про повну матеріальну відповідальність не є підставою для покладення матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди за п.1 ч.1 ст.134 КЗпП.

Отже, ще однією з умов укладення договору про повну матеріальну відповідальність є виконання працівником роботи, безпосередньо пов`язаної із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосування в процесі виробництва цінностей.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у порушенні вимог закону позивачем не доведено, якими неправомірними діями відповідача завдано шкоду підприємству, які трудові обов`язки ним було порушено, що призвело до завдання шкоди, у чому конкретно полягала його вина. При цьому відсутні докази того, що відповідачем створені мови, які б забезпечували б схоронність матеріальних цінностей та нормальну роботу з ними. Тому ОСОБА_1 не може нести відповідальність за несхоронність човна Т290КV, інв.№ НОМЕР_1 ; човна «Москва-2», інв.№ НОМЕР_2 , причепа інв.№101510019, яке йому передали для зберігання, використання в процесі роботи або з іншою метою, у період після закінчення робочого часу і до початку роботи.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, судова колегія, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 березня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову.

Залишити без задоволення позовну заяву Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обов`язків.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 17 січня 2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.А.Гірняк

С.М.Сегеда

О.С.Комлева