КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: П`ятничук І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 серпня 2020 року,

встановив:

у листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 21 948 грн. 60 коп., заподіяну йому в результаті ДТП, яка сталась 15.08.2002, внаслідок якої він отримав тілесні ушкодження, проходив стаціонарне та амбулаторне лікування. Також позивач просив відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05 квітня 2018 року позовні вимоги було задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 21 948 грн. 60 коп. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10 січня 2019 року заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 квітня 2018 року було скасовано.

Рішенням Святошинського районного суду Київської області від 19 серпня 2020 року позовні вимоги було задоволено частково - стягнуто з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Не погоджуючись із рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду та ухвалити у справі нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що 15.08.2002 на пр. Палладіна у м. Києві сталась ДТП - водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «BMW-316», державний номерний знак НОМЕР_1 скоїв наїзд на нього. В результаті наїзду він отримав тілесні ушкодження та проходив стаціонарне і амбулаторне лікування. На придбання лікарських засобів він витратив 21 948 грн. 60 коп. Також в результаті ДТП він зазнав моральних страждань через фізичний біль, потребу у сторонній допомозі, погіршення емоційного стану, відірваність від активного соціального життя, необхідність проходження подальшого лікування.

Рішенням Святошинського районного суду Київської області від 19 серпня 2020 року позовні вимоги було задоволено частково - стягнуто з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. та відмовлено у відшкодуванні матеріальної шкоди.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем вимоги про відшкодування матеріальної шкоди є необґрунтованими, оскільки позивач не надав доказів, що придбання вказаних лікарських засобів було пов`язано з лікуванням внаслідок отриманої травми в результаті вказаної ДТП. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., суд першої інстанції врахував ступінь вини позивача в настанні ДТП та матеріальний стан відповідача.

Суд першої інстанції посилався на положення стст. 16, 22, 23, 24, 1187 ЦК України.

Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись в повній мірі неможливо, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Положення статті 1187 ЦК України є спеціальними відносно статті 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Поняття джерела підвищеної небезпеки закріплено у статті 1187 ЦК України. Згідно з чч. 1, 2 та 5 цієї статті джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При цьому матеріли справи не містять доказів про те, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, що є безумовною підставою звільнення від цивільно-правової відповідальності за частиною п`ятою статті 1187 ЦК України

Як видно з матеріалів справи, 15.08.2020 приблизно о 23.30 на пр. Палладіна у м. Києві сталась ДТП, в ході якої водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «BMW-316», державний номерний знак НОМЕР_1 скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_1 .

За фактом вказаної ДТП було порушено кримінальну справу №58-525 за ознаками ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою слідчого СВ Святошинського РУ ГУ МВС України у м. Києві від 09.10.2006 ОСОБА_1 було визнано потерпілим по даній кримінальній справі.

Постановою слідчого СВ Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві від 16.10.2006 досудове слідство по кримінальній справі №58-525 провадження було закрито в зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а/с 90-91 т. 1).

В результаті ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми перелом лобної кістки зліва, епідуральної гематоми та гідромас субдурально над лівою лобною ділянкою, гематома м`яких тканини лоба зліва, садна лоба та нижніх кінцівок та знаходився з 16.08.2002 по 30.08.2002 на стаціонарному лікуванні в Київській лікарні швидкої допомоги.

Відповідно до Довідки Серії №КБ-1 №015204, виданої Спеціалізованою нейроофтальмологічною МСЕК, ОСОБА_1 з 14.05.2007 встановлено 3 групу інвалідності за загальним захворюванням, у висновку про умови заборонено важку фізичну працю та рекомендовано диспансерний нагляд у невролога.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування до спірних правовідносин положення статті 1187 ЦК України та покладення відповідальності за заподіяну шкоду на водія джерела підвищеної небезпеки ОСОБА_2 , навіть за відсутності його вини у ДТП, яка мала місце 15.08.2002.

В матеріали справи позивачем було надано Виписку із медичної картки стаціонарного хворого №35019, згідно якої ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги з 02.12.2003 по 16.12.2003 з діагнозом: наслідки перенесеної важкої черепно-мозкової травми. Також позивач перебував на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні №5 у відділенні неврології з 16.02.2007 по 28.02.2007 із діагнозом: залишкові явища важкої закритої черепно-мозкової травми. Крім того, проходив амбулаторне лікування з 15.07.2006 по 05.08.2006, з 03.05.2012 по 18.05.2012,

Відповідно до довідки, виданої головним лікарем Поліклініки №2 Святошинського району м. Києва 15.10.2013 ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку у лікаря-невропатолога з діагнозом: залишкові явища важкої закритої черепно-мозкової травми (16.08.2003), забій головного мозку, перелом лобної кістки зліва, епідуральна гематома та гідрома, вираженого цефагалічного та церебростенічного синдромів.

10.01.2019 відповідачем ОСОБА_2 було подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності. Суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні цієї заяви та дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди враховуючи відсутність належних доказів щодо понесених позивачем витрат на придбання лікарських засобів. Позивач як при зверненні до суду першої інстанції, так і при поданні апеляційної скарги, не вказав, які саме лікарські засоби були йому призначені в різні періоди проходження лікування, кількість придбаних засобів та їх вартість. Надані довідки, які містяться в матеріалах справи (а/с 171, 172, 173 т. 2) не співвідносяться з наявними у справі копіями касових та товарних чеків, більшість з яких взагалі не дають можливості встановити наявну в них інформацію.

Відповідно до ч. 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Зокрема, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Згідно з ч. 4 цієї ж статті моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

В п. 1 ч. 2 статті 1167 ЦК України закріплено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Виходячи з характеру фізичного болю та моральних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з отриманими тяжкими тілесними ушкодженнями, а також вимушених змін у його житті, необхідності проходження лікування через залишкові явища отриманої травми та керуючись принципами розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що відповідно до частин другої статті 1167 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 30 000 грн.

В п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що однією з підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення вимоги про відшкодування моральної шкоди, а по справі слід ухвалити нове рішення - про часткове задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди. В частині вирішення вимоги про відшкодування матеріальної шкоди рішення слід залишити без змін.

Також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 826 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 серпня 2020 року скасувати в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди та постановити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 (народився: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (народився: ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) моральну шкоду в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 826 грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді