Справа № 372/2896/19
Провадження № 2-1454/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Бондаренко Є.І.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи - Обухівська міська рада Київської області, ОСОБА_5 , про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 про зобов`язання усунути перешкод у користуванні земельною ділянкою, посилаючись на те, що він є власником земельних ділянок по АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Проте в процесі використання земельної ділянки було виявлено загородження території загального користування комунальної власності Обухівської міської ради зі сторони землевласника ОСОБА_3 , сусіда по земельній ділянці АДРЕСА_2 , а саме - встановлення огорожі (лінійної споруди із листів профільного металу на металевому каркасі), про що свідчить зведений план меж земельних ділянок по АДРЕСА_1 , неодноразово, усно звертався до відповідача з проханням вирішити питання, шляхом перенесення огорожі та забезпечення безперешкодного проїзду (проходу) до власної земельної ділянки, на що відповідач не реагував та звертав увагу на високу грошову вартість даної огорожі в іноземній валюті, після цього він звернувся з заявою до Відділу з питань благоустрою виконавчого комітету Обухівської міської ради про видалення зелених насаджень для облаштування проїзду до земельної ділянки в АДРЕСА_1 про що отримав дозвіл, на підставі рішення Виконавчого комітету Обухівської міської ради від 03.03.2018 року № 220. 06.08.2018 року він подав звернення до Виконавчого комітету Обухівської міської ради, щодо розширення та надання безперешкодного доступу по проїзду до земельної ділянки по АДРЕСА_1 на яке 10.08.2018 року отримав відповідь відповідно до якої Виконавчий комітет Обухівської міської ради Київської області підтвердив факт умисного захоплення відповідачем земель загального користування. Так відповідно до Державних будівельних норм ДБН 360-92** до земельної ділянки по АДРЕСА_1 обов`язково повинен бути проїзд з метою обслуговування, експлуатації та пожежної безпеки. Згідно п 3.22 ДБІІ 360-92** у районах садибної забудови при потребі, крім вуличної мережі, слід формувати мережу внутрішньо квартальних проїздів. Ширина їхньої проїжджої частини з однією смутою руху приймається 3,5 м, з двома - 5,5 м. На одно смугових проїздах передбачаються роз`їзди (п. 3.11). Довжина тупикових проїздів повинна бути не більше 150 м. Проїжджа частина тупикових проїздів повинна закінчуватися кільцевими об`їздами радіусом по осі проїзду не менше 10 м або майданчиками для розвороту - розмірами 12 м х 12 м кожна. До житлових і громадських будинків слід передбачати проїзди завширшки 3,5 м на відстані не ближче 5 м від стін, придатні для проїзду - пожежних машин. В умовах забудови по АДРЕСА_1 до належної йому земельної ділянки № НОМЕР_1 можливий тільки через існуючу територію. У зв`язку з бездіяльністю органів місцевого самоврядування, щодо вирішення земельного питання та облаштування безперешкодного проїзду до земельної ділянки, довірена особа Позивача - громадянин ОСОБА_6 12.02.2019 звернувся до Обухівського відділу поліції з мстою фіксації правопорушення, а тому він вимушений звернутися до суду зданим позовом.

09 серпня 2019 року винесено ухвалу про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків.

17 вересня 2019 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження та призначення підготовчого судового засідання.

09 грудня 2019 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення до судового розгляду.

21 лютого 2020 року винесено заочне рішення, яким позов було задоволено частково.

01 квітня 2020 року надійшла заява про перегляд заочного рішення.

06 липня 2020 року винесено ухвалу про скасування заочного рішення Обухівського районного суду Київської області від 21.02.2020 року,справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.

19 жовтня 2020 року винесено ухвалу про залучення до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_5 .

06 листопада 2020 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Пояснив, що через неправомірні дії відповідача порушуються його права власника, оскільки він не може вільно заїхати на земельну ділянку, яка належить йому на праві власності, а тому він просить зобов`язати відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою. Після придбання земельної ділянки, він звертався до відповідача з проханням перенести огорожу для проїзду, проте відповідач відмовився.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Пояснив, що позивач ОСОБА_1 в листопаді 2017 року придбав дві земельні ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , проте відповідач по справі ОСОБА_3 побудував огорожу внаслідок чого з того моменту почали порушуватись його права власника, оскільки він не має змоги вільно проїжджати до належної йому земельної ділянки, а тому він просить усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою належною позивачу шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_3 знести або перенести огорожі із земель загального користування, а саме проїзду до вказаних ділянок по АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив проти позовний вимог в повному обсязі, пояснив, це все розпочалось задовго до ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . На той час мені дозволив мер користування територією. Але не завершив оформлення документів, оскільки хворів. Він будував заїзд через річку, облаштовував бетонну основу, та паркан, витрачав на це власні кошти в розмірі приблизно 15 000 20 000 доларів . Права позивача не порушував, він має інший заїзд-переїзд, який через річку треба облаштовувати.

Представник відповідача проти позову заперечив, та пояснив, що так як самозахват є як ОСОБА_9 так і ОСОБА_10 то проїзд повинен надати і інших учасник. На місцевості не визначено розміру та координат проїзду, це є землі водного фонду, міська рада лише розробляє план забудови території. Щодо іншого, то зроблена санітарна чистка водойми, укріплені береги, забезпечено протік водойми під парканом, де установлено дві труби для протоку води, також дозволу на проїзд позивачеві не надавалось.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною відповідача, коли придбали земельну ділянку, там збиралось сміття, за дозволом мера вони зробили благоустрій, вклали туди багато сил і коштів, але до кінця не встигли оформити документи, оскільки відповідач захворів. Все будувалось в 1997 році. Коли вони будувались ні ОСОБА_7 , ні міська рада претензій не мали.

Представник третьої особи Обухівської міської ради Київської області в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подав.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подав.

Вислухавши пояснення сторін, представників сторін, свідка, перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Згідно ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно ст. 78 ЗК України встановлено, що право власності на землю-це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками; право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них; земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Громадяни України, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділенні в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Судом встановлено, що відповідно до договорів купівлі продажу земельних ділянок та витягів від 11.11.2017 року та витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 належать земельні ділянки кадастровий номер: :01:105:0127, номер запису про право власності: 23312113 та кадастровий номер: :01:105:0128, номер запису про право власності: 23312168, що знаходяться в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 0,1000 га. Тобто, право власності позивача на вказані земельні ділянки зареєстровано державою, отже набуто ним правомірно в установленому законом порядку.

Натомість під час використання вказаних земельних ділянок було виявлено огородження загородження території загального користування комунальної власності Обухівської міської ради зі сторони землевласника ОСОБА_3 , сусіда по земельній ділянці АДРЕСА_2 , а саме - встановлення огорожі (лінійної споруди із листів профільного металу на металевому каркасі), про що свідчить зведений план меж земельних ділянок по АДРЕСА_1 .

06.08.2018 року позивач звернувся до Виконавчого комітету Обухівської міської ради, щодо розширення та надання безперешкодного доступу по проїзду до земельної ділянки по АДРЕСА_1 на що 10.08.2018 року отримав відповідь відповідно до якої Виконавчий комітет Обухівської міської ради Київської області підтвердив факт умисного захоплення відповідачем земель загального користування.

Так, відповідно до Державних будівельних норм ДБН 360-92** до земельної ділянки по АДРЕСА_1 - обов`язково повинен бути проїзд з метою обслуговування, експлуатації та пожежної безпеки.

Згідно п 3.22 ДБІІ 360-92** у районах садибної забудови при потребі, крім вуличної мережі, слід формувати мережу внутрішньо квартальних проїздів. Ширина їхньої проїжджої частини з однією смутою руху приймається 3,5 м, з двома - 5,5 м. На одно смугових проїздах передбачаються роз`їзди (п. 3.11). Довжина тупикових проїздів повинна бути не більше 150 м. Проїжджа частина тупикових проїздів повинна закінчуватися кільцевими об`їздами радіусом по осі проїзду не менше 10 м або майданчиками для розвороту - розмірами 12 м х 12 м кожна. До житлових і громадських будинків слід передбачати проїзди завширшки 3,5 м на відстані не ближче 5 м від стін, придатні для проїзду - пожежних машин. В умовах забудови по АДРЕСА_1 до належної йому земельної ділянки № НОМЕР_1 можливий тільки через існуючу територію.

Всупереч вказаних вимог відповідачем не було усунуто перешкоди у користуванні земельною ділянкою позивачу ОСОБА_1 , що узгоджується із поясненнями сторін, показами свідків, сукупністю письмових доказів.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Згідно ч.1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст.317 ч.1 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.108 Земельного кодексу України у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів. Власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди.

Позивач та його представник стверджують, що відповідач створює перешкоди позивачу у користуванні його земельною ділянкою, шляхом встановлення огорожі лінійної споруди із листів профільного металу на металевому каркасі.

Згідно ч.ч.1,2 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Доводи позову про наявність у відповідача будь-яких прав на споруду суперечать чинному законодавству, оскільки будівництво здійснювалось на чужій земельній ділянці самочинно всупереч закону.

Оцінюючи сукупність досліджених судом доказів, суд вважає, що під час судового розгляду встановлено чинення перешкод відповідачем, шляхом встановлення огорожі на землях загального користування комунальної власності Обухівської міської ради Київської області

Крім того, декларації на здійснення відповідних будівельних робіт в установленому законом порядку не подавалось, дозвіл міської ради чи іншого уповноваженого органу не отримано, отже відповідні будівельні роботи проводились відповідачем незаконно, самочинно. Однак, суд вважає, що фактично встановлена відповідачем споруди знаходяться за межами належної позивачеві земельної ділянки, тому належним позивачем у спорі за вимогами по демонтажу та перенесенню огорожі не може бути саме ОСОБА_1 а повинна бути Обухівська міська рада Київської області, як власник земель загального користування, оскільки зміна конфігурації хоч і може призвести до порушення прав позивача як землевласника, однак у цій справі реальність таких порушень належними і допустимими доказами не підтверджена. Тобто ступінь об`єктивного співвіднесення дій відповідача із наслідками для прав позивача не свідчить про виникнення вже існуючих порушень прав позивача як власника земельної ділянки, тому в цій частині позовних вимог достатніх підстав для їх відновлення у судовому порядку немає, однак фактичні обставини справи свідчать про реальність загроз для порушення тих же прав позивача у майбутньому.

У відповідності до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Враховуючи викладене, суд вважає, що під час судового розгляду знайшли об`єктивне підтвердження доводи позову про встановлення огорожі відповідачем на території земель загального користування, які повинні перебувати у загальному користуванні.

Належним і достатнім способом захисту прав позивача суд вважає заборону вчинення відповідача дій, які можуть порушити його право, а саме слід зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_1 належною йому земельними ділянками загальною площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:105:0127 та :01:105:0128, шляхом знесення (перенесення) огорожі із земель загального користування проїзду до вказаних ділянок по АДРЕСА_1 .

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, суд не надає детальної правової оцінки всі доводам сторін, а наведені вище мотивування правової оцінки суті спірних правовідносин, на думку суду, в достатній мірі обґрунтовують висновки суду по суті спору.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли свого підтвердження в судовому засіданні лише частково, оскільки частково ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити в частині доведених вимог і визначивши належний спосіб захисту прав позивача як власника земельної ділянки.

Правомірним суд визнає вимоги позивача про відшкодування відповідачами понесених ним судових витрат в повному обсязі, оскільки такі вимоги відповідають ст. 141 ЦПК України та підтверджуються наявною в матеріалах справи квитанцією про сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 19, 41, 55, 121 Конституції України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 282, 365 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 78, 81, 116, 118, 125, 126, 152, 153 Земельного кодексу України, ст.ст. 319, 321, 373, 386, 387, 391 Цивільного кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 належними йому земельними ділянками, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , кадастрові номери :01:105:0127, :01:105:0128, шляхом знесення (перенесення) огорожі із земель загального користування проїзду до вказаних ділянок по АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (прож. за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків суду не відомий) на користь ОСОБА_1 (прож. за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Кравченко