Справа № 954/1049/19
Номер провадження 2/954/9/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 рокусмт Нововоронцовка

Нововоронцовський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Каневського В.О.,

за участю секретаря судового засідання Білоїд Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Нововоронцовка Херсонської області справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову позивач посилався на ту обставину, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 31.01.2011 року, згідно з якою отримав кредит у розмірі 5000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Умовами договору передбачено обов`язок позичальника погашати боргові зобов`язання за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійсненні трати. Однак, в порушення умов договору, відповідач станом на 15.08.2019 року має заборгованість у розмірі 44114,84 грн, з яких: 6657,53 грн заборгованість простроченим тілом кредита; 32230,41 грн нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 2650,00 нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 2076,90 грн - штраф (процентна складова). Тому, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у вказаному розмірі за кредитним договором №б/н від 31.01.2011 року та судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

Представник відповідача надав відзив, за яким проти позову заперечив, обґрунтовував свої заперечення тим, що Анкета-заява підтверджує лише відкриття карткового рахунку відповідачу, а Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не може бути частиною договору, оскільки містить чотири різних варіанта тарифів, що унеможливлює зорієнтуватися та прослідкувати порядок розрахунку заборгованості. Роздруківка із сайту «Умови та Правила надання банківських послуг» залежить від волевиявлення виключно однієї сторони, а саме банку, який неодноразово змінював умови. Отже, між сторонами відсутній письмовий договір про надання кредиту. Також, представник відповідача звертав увагу суду на ту обставину, що позивач не надав доказів перерахунку на картковий рахунок кредитних коштів. Тому, представник відповідача просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі за недоведеністю та застосувати позовну давність до заявлених вимог.

Представник позивача надав відповідь на відзив, за якою відповідач підписавши заяву приєднався до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які разом з Тарифами складають Договір про надання банківських послуг. Щодо умов кредитування, представник позивача зазначав, що до матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,90% (34% на рік), вказано розмір комісії та штрафів. Використання відповідачем кредитних коштів підтверджує виписка по картковому рахунку, а також часткове погашення кредитної заборгованості. Щодо зміни кредитного ліміту, то п.2.1.1.2.3 Умов договору передбачено, що банк має право у будь який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Щодо строку позовної давності, представник позивача зазначав, що строк перевипущеної картки останній день 07.2023 року, позов подано 05.09.2019 року, тому вказана вимога представника відповідача не підлягає задоволенню.

У судове засідання представник позивача не з`явився, матеріали справи містять заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив у задоволенні позову відмовити.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Суд встановив, що 31.01.2011 року ОСОБА_1 підписав Анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських умов «ПриватБанк» (а.с.12).

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому виді.

До кредитного договору позивач додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 15.08.2019 року становить 44114,84 грн, з яких:

6657,53 грн заборгованість простроченим тілом кредита;

32230,41 грн нарахована пеня за прострочене зобов`язання;

2650,00 нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн;

500,00 грн - штраф (фіксована частина);

2076,90 грн - штраф (процентна складова).

Вирішуючи питання щодо наявності кредитних правовідносин між сторонами, суд керувався наступним.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У справі, що розглядається, застосування конструкції договору приєднання його умови розробив АТ КБ «ПриватБанк».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. У спорі, що розглядається, позивач стверджує, що відповідач підписавши заяву-анкету приєднався до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, а відтак між сторонами виникли кредитні правовідносини.

У Анкеті-заяві позичальника від 31.01.2011 року, яку надав позивач, відсутні умови про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту. За відсутності в Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту надані банком витяги з тарифів і умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Разом з тим, указана заява не містить й строку повернення кредитних коштів, а відтак відсутня дата, з якої у позивача виникає право на отримання неустоїки.

За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення якої визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення якої визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 31.01.2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме умови цього Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягу з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що зазначалося у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

У даному випадку, також, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (31.01.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (11.09.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 31.01.2011 року шляхом підписання Анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Тому, позовні вимоги щодо стягнення 32230,41 грн пені за прострочене зобов`язання; 2650,00 пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн; 500,00 грн штрафу (фіксована частина); 2076,90 грн штрафу (процентна складова) не підлягають задоволенню.

Однак, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 отримав та використав з карткового рахунку 5469,03 грн, а саме:

3559,01 грн 24.12.2016 року;

212,00 грн 25.12.2016 року;

299,63 грн 26.12.2016 року;

919,52 грн 27.12.2016 року;

257,75 грн 01.02.2017 року;

41,40 грн 11.02.2017 року;

72,72 грн 30.03.2017 року;

107,00 грн 27.04.2017 року.

Разом з тим, з вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 повертав кошти та сума повернутих коштів становила 1056,00 грн, а саме:

250,00 грн 30.01.2017 року;

270,00 грн 09.02.2017 року;

08,00 грн 20.03.2017 року;

250,00 грн 30.03.2017 року;

38,00 грн 09.04.2017 року;

227,00 грн 26.04.2017 року;

13,00 грн 27.04.2017 року.

Представник відповідача надав власний розрахунок заборгованості, за яким нараховані кошти від ПриватБанку на картковий рахунок ОСОБА_1 становлять:

з 31.01.2011 року по 31.12.2011 року 0 грн;

за 2012 рік 0 грн;

за 2013 рік 0 грн;

за 2014 рік 0 грн;

за 2015 рік 0 грн;

за 2016 рік 0 грн;

за 2017 рік 0 грн;

за 2018 рік 0 грн;

за 2019 рік 0 грн.

Проаналізувавши у сукупності доводи сторін, суд зазначає наступне.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 року № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що надані АТ КБ «ПриватБанк» по справі виписки з особового рахунку, як докази, є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач, відповідно до наданого позивачем розрахунку, користувався коштами, наданими йому АТ КБ «ПриватБанк».

Представник відповідача стверджуючи, що попередньою умовою договору є бажаний розмір кредиту 3 000,00 грн, а відтак тіло кредиту не може перевищувати вказаного розміру, не звернув увагу, що відповідач фактично використав кошти у розмірі більшому, ніж обумовленому Анкетою-заявою, а тому, оскільки сам факт використання коштів відповідачем та його представником не заперечувався, указані доводи суд не враховує при визначенні суми, що підлягає стягненню.

Тому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вимоги задовольняє частково та стягує з відповідача на користь позивача 4413,03 грн.

Указаний висновок суду узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року справа №342/180/17.

Разом з тим, представник відповідача заявив вимогу про застосування строку позовної давності, обґрунтовану тим, що трирічний строк позовної давності до всіх заявлених вимог сплив, що є підставою для відмови у позові.

При вирішенні вказаного питання суд керувався приписами ст.257 ЦПК України, за якою загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

З графіку заборгованості, наданим позивачем, вбачається, що перше використання коштів відбулося 24.12.2016 року. Позовна заява подана до Нововоронцовського районного суду Херсонськоїобласті 11.09.2019 року.

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто, можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки Анкета-заява не містить визначення терміну повернення коштів, за змістом частини другої статті 530 ЦК України, строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, тому строк позовної давності до заявлених позовних вимог не може бути застосованим, оскільки позивач звернувся до суду з позовом в межах строку позовної давності.

Щодо позовної вимоги про стягнення суми судових витрат, суд виходив з того, що ч.1 ст.141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із платіжного доручення від 28.08.2019 року позивачем при подачі позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1921,00 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня. Позов задоволено частково, а саме на 10 % (4 413,03 грн х 100% : 44 114,84 грн), тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 192,10 грн (1921,00 грн х 10% : 100%).

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст.526, 527, 610-612, 627- 629,638 ЦК України, керуючись ст.ст.2, 10, 12, 76, 81, 89, 133, 141, 263-265, 273 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ - 14360570) заборгованість у розмірі 4413,03 грн (чотири тисячі чотириста тринадцять гривень 03 копійки) та судові витрати в розмірі 192,10 грн (сто дев`яносто дві гривні 10 копійок).

У задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 39701,81 грн ( тридцять дев`ять тисяч сімсот одна гривня 81 копійка) та судового збору у розмірі 1728,90 грн (одна тисяча сімсот двадцять вісім гривень 90 копійок) - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Нововоронцовський районний суд Херсонської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяВ.О. Каневський