Провадження 2/127/3729/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2020 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань Максимчука Я.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

позов мотивований тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29.10.2012 року ОСОБА_1 отримав кредит в АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

При укладенні даного договору сторони керувались положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України про договір приєднання.

Збільшення кредитного ліміту банком за ініціативою банку визначене п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору.

Відповідач погодився, що підписана ним заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, що викладені на сайті, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 використав кредитні кошти, але не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання і не погасив борг, тому станом на 30.09.2019 року заборгованість відповідача перед банком становить 11 060, 87 грн. Дана сума складається з: 1 466, 46 грн. заборгованості за кредитом; 8 491, 51 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 100 грн. заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 502, 90 грн. штраф (процентна складова).

На підставі ст.ст. 526, 629, 1050, 1054 ЦК України представник АТ КБ «ПриватБанк» Кіріченко В.М. просив стягнути борг з відповідача.

В судове засідання 16.12.2020 року представник позивача не з`явився, в позовній заяві представником позивача ОСОБА_2 було вказано про розгляд справи у відсутність представника. До суду надійшли відповіді на відзив, в яких представник позивача ОСОБА_3 також просила позов задоволити, заяв про відкладення розгляду справи не надала (а.с. 187-207).

В судове засідання 16.12.2020 року представник відповідача Сініцина О.П. (ордер а.с. 79, 80) не з`явилась, надала відзив на позов (а.с. 173-175), а також клопотання про розгляд справи у її відсутність та у відсутність відповідача ОСОБА_1 . Свою позицію представник відповідача обґрунтовувала тим, що позивач не надав належних і допустимих доказів отримання ОСОБА_1 кредитної картки та кредиту в розмірі 1500 грн., а анкета-заява ОСОБА_1 від 29.10.2012 року не містить даних про встановлення кредитного ліміту на суму 1500 грн. та умов видачі кредитних коштів. Позивачем не доведено, що Витяг з Умов і правил надання банківських послуг, Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які надані до позовної заяви, діяли на момент підписання анкети-заяв. Просила врахувати, що ОСОБА_1 не був ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, з Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна», не підписував їх, тому вони не є складовими кредитними договору від 29.10.2012 року. Просила застосувати до правовідносин правову позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року. Крім того, позивачем безпідставно нараховані відсотки за процентною ставкою 30% в період з 17.06.2013 року до 29.08.2014 року, за процентною ставкою 34% в період з 01.09.2014 року до 31.03.2015 року та за процентною ставкою 43,2% в період з 14.04.2015 року до 01.09.2019 року. Розрахунок боргу не містить даних про реквізити договору, не містить підпису відповідальної особи банку та печатки банку, а також не відповідає первинним обліковим бухгалтерським документам і не може підтверджувати існування боргу. Також представник відповідача просила застосувати позовну давність і відмовити в стягненні заборгованості, оскільки за даними позивача кредит був виданий 29.10.2012 року, а з позовом банк звернувся лише в жовтні 2019 року, через 7 років.

Судом вчинені наступні процесуальні дії.

Ухвалою суду від 15.11.2019 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у даній справі (а.с. 50).

09.01.2020 року Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалене заочне рішення у справі (а.с. 63-64).

15.09.2020 року надійшла заява про перегляд заочного рішення і 12.10.2020 року постановлена ухвала про скасування заочного рішення та призначення справи до судового розгляду в спрощеному провадженні (а.с. 168-169).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи позицію позивача і відповідача у даній справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29.10.2012 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

До АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 звернувся із анкетою - заявою про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг (а.с. 11), в якій було зазначено, що клієнт погоджується, що підписана ним заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Зазначив також, що із договором про надання банківських послуг ознайомився до його укладення і погоджується із його умовами (а.с. 11).

Згідно наданої позивачем інформації вбачається, що ОСОБА_1 на підставі кредитного договору від 26.10.2012 року №б/н отримав картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , остання має термін дії до березня 2019 року (а.с. 143). Також позивач надав фотокартку із зображенням ОСОБА_1 з карткою «універсальна» (а.с. 144).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 за договором № б/н, старт карткового рахунку № НОМЕР_1 почався 17.06.2013 року. Встановлення кредитного ліміту - 300,00 грн. відбулось 17.06.2013 року; збільшення кредитного ліміту - 500, 00 грн. відбулось 17.06.2013 року; збільшення кредитного ліміту 1 500 грн. відбулось 23.12.2013 року; 22.01.2020 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн. Підстави змін кредитного ліміту у довідці не вказані (а.с. 211).

До позовної заяви банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с. 12) та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 (а.с. 13-36).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що станом на 30.09.2019 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором перед банком становить 11 060,87 грн. Дана сума складається з: заборгованості за кредитом 1466,46 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 8491,51 грн.; заборгованості за пенею та комісією 100 грн., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 502,90 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 5-7).

Суд вважає, що підстав для стягнення з відповідача даної суми, немає.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті - заяві позичальника від 29.10.2012 року (а.с. 11), підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відсотків за користування кредитом та комісії.

Крім того, у цій заяві відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг ОСОБА_1 ), стягнути складові його повної вартості, зокрема комісію, пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок їх нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 29.10.2012 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с. 12) та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджені наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 (а.с. 13-36), а також інші умови обслуговування рахунків, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затвердженим наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено: з 01.01.2013 року всі карти «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» переведені на тарифний план «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», з 01.09.2014 року змінено процентну ставку по кредитним картам «Універсальна» та «Універсальна Голд» (зміну здійснено тільки для витрат, здійснених після 01.09.2014 року. З 01.04.2015 року змінено тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та «Універсальна Голд»: розмір процентної ставки, пені тощо.

Так, пунктом 2.1.1.12.2 визначено, що за користування кредитом протягом пільгового періоду клієнт сплачує банку відсотки за пільговою процентною ставкою (0,01% річних) в рамках установленого пільгового періоду за кожною платіжною операцією.

Погашення кредиту здійснюється шляхом внесення коштів готівкою або безготівковим шляхом на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання з інших рахунків клієнта на підставі договору (2.1.1.12.3).

Строки та порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт) по кредитним карткам з встановленим мінімальним обов`язковим платежем, а також овердрафта, що виник по таким карткам, наведений в Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування, яка є невід`ємною частиною договору, а також встановлюються даним пунктом 2.1.1.12.4. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, та частину заборгованості за кредитом. Згідно ст. 212 ЦК України, в разі наявності простроченого кредиту (овердрафту) строком повернення кредиту в повному обсязі є 211 день з моменту виникнення такої заборгованості. Строк повернення овердрафту в повному обсязі протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту. Строк погашення відсотків по овердрафту щомісячно за минувший місяць до 25-го числа.

У разі невиконання чи неналежного виконання кредитором зобов`язання по сплаті відсотків за користування кредитом в розмірі, зазначеному в Пам`ятці клієнта та Тарифах, кредитор сплачує банку штраф в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків, установлених в Пам`ятці, Тарифах. Сплата штрафу здійснюється за кожен місяць такого порушення, починаючи з останнього місяця неналежного виконання кредитором своїх зобов`язань по сплаті процентів за користування кредитом (2.1.1.12.6.2).

Відповідно до п. 2.1.1.12.8 банк стягує комісію за обслуговування відповідно до Тарифів/Пам`яткою клієнта/Довідкою про умови кредитування, Тарифами банку, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13. Сплата комісії здійснюється відповідно до п. 2.1.1.3.3 Умов і правил.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач ОСОБА_1 , ознайомився і погодився із ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитом, комісії, неустойки (пені, штрафів), та, зокрема у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Верховним Судом у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 висловлена позиція про те, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (29.10.2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (4.11.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу ОСОБА_1 . Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату інших платежів за користування кредитними коштами, комісій, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачем ОСОБА_1 , не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору № б/н, укладеного між сторонами 29.10.2012 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, відсотки, комісію, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Таким чином, суд вважає безпідставними позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з ОСОБА_1 штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. фіксована частина і 502,90 грн. процентна складова, через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 29.10.2012 року, оскільки витяг з Тарифів на обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 13-36) не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

З цих самих підстав суд вважає необґрунтованим сплату відповідачем банку відсотків за користування кредитом, комісії, в розмірах, зазначених в Тарифах, шляхом автоматичного списання грошей з поточного рахунку ОСОБА_1 і збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом (п. 2.1.1.12.2 Умов та правил надання банківських послуг).

Згідно наданого розрахунку боргу (а.с. 5-7), виписки по особовому рахунку (а.с. 148-163) ОСОБА_1 червня 2013 року користувався кредитною карткою і отримував кредитні кошти, а також погашав кредит.

Так, згідно наданої банком виписки по особовому рахунку (а.с. 148-163 4 колонка) ОСОБА_1 фактично використав кредитні кошти: 26.07.2014 року в сумі 47,76 грн., 26.07.2014 року в сумі 12,50 грн., 26.07.2014 року в сумі 17,95 грн., 04.08.2014 року в сумі 21 грн., 04.08.2014 року в сумі 500 грн., 04.08.2014 року в сумі 33,99 грн., 11.08.2014 року в сумі 100 грн., 11.08.2014 року в сумі 60,09 грн., 11.08.2014 року в сумі 23 грн., 12.08.2014 року в сумі 11,75 грн., 26.08.2014 року в сумі 100 грн., 26.08.2014 року в сумі 100 грн., 26.08.2014 року в сумі 23,59 грн., 27.08.2014 року в сумі 35,50 грн., 27.08.2014 року в сумі 5 грн., 27.08.2014 року в сумі 8 грн., 26.08.2014 року в сумі 64,60 грн., 04.10.2014 року в сумі 40 грн., 10.10.2014 року в сумі 900 грн., 13.10.2014 року в сумі 68 грн., 18.11.2013 року в сумі 10 грн., 24.11.2013 року в сумі 23,28 грн., 24.11.2013 року в сумі 52,95 грн., 23.11.2013 року в сумі 23,18 грн., 23.11.2013 року в сумі 11,59 грн., 25.11.2013 року в сумі 100 грн., 25.11.2013 року в сумі 11 грн., 26.11.2013 року в сумі 11 грн., 26.11.2013 року в сумі 53,95 грн., 27.11.2013 року в сумі 22 грн., 27.11.2013 року в сумі 14,20 грн., 27.11.2013 в сумі 21,20 грн., 07.12.2013 року в сумі 500 грн., 07.12.2013 року в сумі 12,24 грн., 07.12.2013 року в сумі 11 грн., 18.12.2013 року в сумі 10 грн., 18.12.2013 року в сумі 37,36 грн., 19.12.2013 року в сумі 20 грн., 20.12.2013 року в сумі 134,93 грн., 26.12.2013 року в сумі 30 грн., 26.12.2013 року в сумі 400 грн., 29.12.2013 року в сумі 200 грн., 31.12 2013 року в сумі 350 грн., 04.01.2014 року в сумі 13 грн. 11.02.2014 року в сумі 100 грн., 11.02.2014 року в сумі 100 грн., 11.02.2014 року в сумі 200 грн., 12.02.2014 року в сумі 200 грн., 13.02.2014 року в сумі 154грн., 14.02.2014 року в сумі 100 грн., 17.02.2014 року в сумі 100 грн., 18.02.2014 року в сумі 310 грн., 23.02.2014 року в сумі 100 грн., 25.02.2014 року в сумі 400 грн., 28.02.2014 року в сумі 40 грн., 13.03.2014 року в сумі 100 грн., 16.03.2014 року в сумі 40 грн., 15.05.2014 року в сумі 50 грн., 16.05.2014 року в сумі 13 грн.,01.06.2014 року в сумі 110 грн., 17.06.2013 року в сумі 250 грн., 18.06.2013 року в сумі 10 грн., 19.06.2013 року в сумі 200 грн., 16.07.2013 року в сумі 15 грн., 18.09.2013 року в сумі 10 грн., 02.10.2013 року в сумі 50 грн., 15.10.2013 року в сумі 50 грн., 18.10.2013 року в сумі 10 грн. Всього ОСОБА_1 витратив 6 957,61 грн.

За період з 29 липня 2013 року до 20 серпня 2019 року ОСОБА_1 здійснював погашення за кредитним договором від 29.10.2012 року (а.с. 5-7, 15 колонка), в тому числі відбувалось автоматичне списання коштів з його особистої картки, на загальну суму 11 262,49 грн.

Суд вважає необхідним зарахувати в погашення основного боргу сплачені відповідачем кошти на погашення відсотків, комісії, пені, інших платежів, що неправомірно нараховувались банком.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_1 в період з липня 2013 року до серпня 2019 року повністю погасив заборгованість за фактично отриманим тілом кредиту, тому права позивача не порушені і не підлягають захисту в обраний ним спосіб.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Разом з тим, вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід залишити за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 15, 16, 509, 634, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Судовий збір залишити за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року).

Учасники справи:

- позивач - АТ КБ «ПриватБанк», , рахунок для погашення заборгованості та судових витрат № НОМЕР_7 , МФО 305299, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, адреса для листування: 49094 м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50;

- відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_8 , прож.: . АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складене 16.12.2020 року.

Суддя: