Справа № 171/2105/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"23" грудня 2020 р. м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді Семенової Н.М.

за участю секретаря Ровної Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Апостолове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Апостолівської міської об`єднаної територіальної громади про визнання права власності на житловий будинок,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок в цілому з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 з 19 вересня 1970 року.

Від шлюбу подружжя має спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час шлюбу подружжя ОСОБА_4 вирішили побудувати житловий будинок в м. Апостолове. Оформленням всіх документів для цієї цілі займався чоловік позивачки і відповідач по справі ОСОБА_2 .

На підставі рішення Апостолівського виконавчого комітету Ради депутатів трудящих № 42 від 07.04.1971 року чоловіку позивачки ОСОБА_2 було виділено під індивідуальне будівництво земельну ділянку по АДРЕСА_1 та надано право на індивідуальне будівництво на цій земельній ділянці під АДРЕСА_2 , загальною площею 600 кв. метрів. (копію рішення додаю).

Згідно Акту Апостолівського виконавчого комітету Ради депутатів трудящих від 29 вересня 1971 року, земельну ділянку під АДРЕСА_2 , загальною площею 600 кв. метрів було виділено в натурі ОСОБА_2 чоловіку позивачки.

07 квітня 1974 року Апостолівським виконавчим комітетом Ради депутатів трудящих на ім`я ОСОБА_2 було видано дозвіл № 42 на виконання робіт по будівництву житлового будинку з господарськими будівлями.

З цього часу було розпочато будівництво житлового будинку за спільні кошти подружжя.

15.07.1978 року позивачка ОСОБА_1 разом з сином зареєструвались у вказаному житловому будинку та фактично стали проживати у ньому всі разом.

13 листопада 1986 року чоловік позивачки отримав технічний паспорт на житловий будинок, якому було присвоєно номер АДРЕСА_1 .

Будівництво будинку було завершене в 1986 році.

Після цього стосунки між подружжям погіршились, 2 жовтня 1987 року шлюб між подружжям було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 02.10.1987 року Райвідділом РАЦС м. Апостолове, актовий запис № 191, після чого відповідач, залишивши будинок, виїхав проживати в іншу місцевість.

Всі договори щодо надання комунальних платежів оформлені з позивачкою, вона здійснює оплату комунальних послуг та за користування відведеної земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, поліпшує умови проживання та здійснює поточні ремонти у вказаному житловому будинку.

ОСОБА_2 не користується будинком взагалі, питання про розподіл майна між подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було вирішено в період розірвання шлюбу.

За технічним паспортом виданого комунальним підприємством Апостолівського «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами від 13.11.1986 року, вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами відповідає технічним нормам забудови, придатний для проживання.

Державним реєстратором у реєстрації за позивачкою права власності на вказаний житловий будинок було відмовлено, оскільки правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності даного житлового будинку у неї відсутні.

Крім позивачки, на вказаний житловий будинок, ніхто не претендує.

Згідно довідки КП «Апостолівське БТІ» від 23.08.2019 року стосовно житлового будинку з відповідними господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 (колишній чоловік позивачки) являється - користувачем.

Станом на 13.11.1982 року інвентаризаційна вартість житлового будинку склала 12250 крб.

Чоловік позивачки отримав технічний паспорт на вказаний житловий будинок в 1986 році, однак не звернувся до БТІ для отримання висновку про технічний стан будинку, який був підставою для оформлення права власності на приватний житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, який споруджений до 5 серпня 1992 р.

Таким чином, чоловік позивачки залишив будинок ОСОБА_1 , без оформлення права власності, позивачка приймала участь у будівництві будинку, користується цим будинком разом з сином з 1978 року, вона на законних підставах володіє вказаним будинком, тому вимушена звернутись до суду з позовом про визнання права власності на вказаний житловий будинок, оскільки її чоловік такого права за собою не оформив, фактично не являється користувачем будинку, проживає в іншій місцевості, будь-яких претензій щодо передачі йому частини цього будинку та користування ним чи виплати компенсації за нього, не пред`являв.

30.08.2019 року позивачка отримала новий Технічний паспорт на вказаний житловий будинок, який підтверджує наявність будинку, та те, що більше будь-яких добудов та змін конструкції з 1986 року здійснено нею не було.

Будь-яким іншим чином оформити своє право власності на вказаний житловий будинок позивачка не має можливості, як і оформити за собою земельну ділянку на якій збудований вказаний житловий будинок, оскільки не має правовстановлюючого документу на нерухоме майно, що було збудоване до 1986 року. Просить визнати за нею право власності в цілому на житловий будинок.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та дату слухання справи повідомлений належним чином, причини неявку суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не надав.

Представник відповідача Виконавчий комітет Апостолівської міської ради у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву, в якій просить суд справу розглядати без його участі за наявними матеріалами у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши заяви по суті справи сторін, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що 02.11.1987 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно до актового запису № 191 розірвано, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 9)

Відповідно до виписки з рішення № 42 виконавчого комітету Апостолівського міської ради від 07.04.1971 року, про відвід під індивідуальне будівництво земельної ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 площею 600 кв.м., з отримання технічної документації про право забудови на земельній ділянці (а.с. 10)

Відповідно до рішення № 42 на проведення робіт № 42 від 07.04.1974 р. відділ комунального господарства Апостолівської міської ради надає згоду ОСОБА_2 на земельній ділянці АДРЕСА_2 згідно рішення № 42 від 07.041971 року на проведення будівництва будинку 7х9, сарай 4х6 (а.с.11).

Відповідно до зведеного акту вартості будівель та споруд в АДРЕСА_2 власник ОСОБА_2 , вартість складає 12250 руб., загальна площа склада 168,4 кв.м. (а.с. 14-18)

Згідно довідки КП «Апостолівське БТІ» від 23.08.2019 року стосовно житлового будинку з відповідними господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 (колишній чоловік позивачки) являється користувачем (а.с. 20)

Згідно листа інженера-землевпорядника від 07.10.2019 р., повідомлено, що виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), не має згоди, у зв`язку з тим, що дана технічна документація розробляється при наявності у громадян зареєстрованого права власності на житловий будинок, який розташований на земельній ділянці. (а.с.21)

Так, відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Положення частини другої статті 331ЦК України слід розуміти у системному зв`язку з положеннями статті 182ЦК України щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає жодних винятків. Як правило, усі об`єкти нерухомого майна в силу своєї специфіки після завершення будівництва підлягають прийняттю в експлуатацію та державній реєстрації.

Отже, для того, щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов: 1) завершення будівництва; 2) прийняття до експлуатації; 3) державна реєстрація. Доки ці умови не виконано, особа вважається лише власником матеріалів, обладнання тощо, яке було використано у процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В ст. 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема : 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право;4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі;6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Позивач ставить питання про визнання за нею права власності в цілому на житловий будинок з відповідними господарчими будівлями.

Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН A3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.99 року N 12/5-126.

Згідно зі ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих комітетів міських рад належать делеговані повноваження щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у порядку, встановленому законодавством, а також видача забудовникам технічних умов на проектування, будівництво, реконструкцію будинків та споруд.

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.

Згідно п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (далі - Порядок) для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту, слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем обраний невірний спосіб захисту, оскільки як вбачається з матеріалів справи, будинок АДРЕСА_2 не було здано в експлуатацію. Відповідач завершив будівництво будинку, але не оформив право власності на цю нерухомість, не ввів в експлуатацію будинок, а тому за позивачем не може бути визнано право власності.

З огляду на викладене, з врахуванням ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту належності на праві власності житлового будинку, оскільки позивач обрала невірний спосіб захисту свого права. Остання не позбавлені можливості захистити своє право шляхом звернення з заявою про визнання за нею права на забудову, на будівельні матеріали та інше.

Позивачем не подано жодних доказів звернення у визначеному законом порядку до відповідного компетентного органу із заявами про прийняття в експлуатацію будинку, відсутня відмова з цього питання від вказаного органу.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що орган судової влади не може заміняти органи, на які покладені обов`язки по видачі дозволів на будівництво, узгодженню забудови, здачі в експлуатацію.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу наданого позивачем окремо, а також в їх сукупності, суд прийшов висновку, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому суд прийшов переконання, що у позові необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10-13, 81, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Апостолівської міської об`єднаної територіальної громади про визнання права власності на житловий будинок - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Апостолівським районним судом за письмовою заявою відповідача протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя:Н. М. Семенова