Справа № 699/641/19
Номер провадження № 2/699/20/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2020 року м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Свитки С.Л.,

за участю секретаря судового засідання Таран О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Гречухи В.І.,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі судових засідань Корсунь-Шевченківського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька,

ВСТАНОВИВ:

19.06.2019 року позивач звернувся до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з даним позовом і просив стягнути на його користь з відповідачів аліменти на його утримання у розмірі 700 грн. з кожного відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і довічно.

Свій позов позивач мотивує тим, що ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є його дітьми. Згідно рішень судів він сплачував аліменти на утримання дітей до досягнення ними повноліття. На даний час він є особою пенсійного віку, має ІІ групу інвалідності, хворіє, єдиним джерелом його доходу є пенсія, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги, яку відповідачі добровільно не надають.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 подали відзив на позов, у якому просили суд відмовити у задоволенні позову у зв`язку із недоведеністю позивачем потреби у аліментах та за відсутністю законних підстав для задоволення позову через скрутне матеріальне становище відповідачів (а.с.30-97).

Представник позивача адвокат Гречуха В.І. подав відповідь на відзив та просив позов задовольнити. Зазначив, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не зазначили обставин щодо звільнення від обов`язку їх утримувати свого непрацездатного батька, а останній є таким, що потребує матеріальної допомоги (а.с.104-115).

У судове засідання позивач ОСОБА_1 з`явився, позов підтримав, просив його задовольнити та пояснив, що він повністю сплачував аліменти на утримання дітей до досягнення ними повноліття, які є відповідачами у справі. На даний час він має негативний стан здоров`я, є інвалідом ІІ групи, потребує тривалого лікування. Відповідачі відмовляються від добровільного надання допомоги. Відповідачі є його дітьми від різних шлюбів. На утримання ОСОБА_2 він сплачував аліменти в розмірі ј частини заробітку протягом 15 років, заборгованості по сплаті аліментів не було. На утримання ОСОБА_4 сплачував аліменти з 1975 року до його повноліття. На утримання ОСОБА_3 сплачував аліменти з 1992 року до його повноліття. Всі стягнення аліментів були проведені на підставі рішень судді. На даний час він є особою пенсійного віку, отримує пенсію в розмірі 2142 грн. Крім того, отримує орендну плату за земельний пай в розмірі 2500 грн, управління соціального захисту населення Корсунь-Шевченківської РДА виплачує йому 310 грн щорічно на бензин для автомобіля. Також він отримує субсидію на оплату комунальних платежів. Останній раз перебував на лікуванні у стаціонарному відділенні в 2017 році.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Гречуха В.І. позов підтримав та пояснив, що позивач потребує допомоги у виді утримання від дітей. Просив критично оцінити відзив, поданий відповідачами, оскільки останні мають можливість утримувати батька. При цьому послався на постанову Верховного Суду від 05.09.2019 року №212/1055/18-ц, щодо необхідності встановити походження дітей від батька, непрацездатність батька, його потребу в отриманні матеріальної допомоги.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнала. Пояснила, що відповідач залишив своїх дітей у віці від одного до трьох років. Вона не має можливості сплачувати аліменти на утримання батька. Батько отримує пенсію в розмірі більшому, ніж прожитковий мінімум, субсидію, має власне господарство, придбав додаткове житло, здає в оренду земельний пай, отримав безоплатно автомобіль. Тому доходи позивача перевищують прожитковий мінімум. Батько не приймав участь у її вихованні, не допомагав у здобутті освіти, не цікавився здоров`ям та не допомагав у лікуванні. Батько сплачував аліменти на її утримання, починаючи з досягнення нею шестирічного віку, заборгованості по сплаті аліментів не було. Тому позивач є лише біологічним батьком. Вона є особою, яка має інвалідність. На її утриманні перебувають діти, які мають інвалідність. Її старша дитина навчається у м.Києві на контрактній основі. Менший син навчається у школі та має інвалідність. Її сім`я проживає у житлі, яке потребує ремонту. Враховуючи вище викладене, просила відмовити у задоволенні позову, оскільки не має можливості утримувати батька. Вона працює в Корсунь-Шевченківському районному центрі зайнятості, розмір заробітної плати становить 5000-6000 грн в місяць. Не претендує на отримання спадщини батька. Позивача не вважає таким, що потребує матеріальної допомоги, оскільки він є матеріально забезпеченим державою.

У судове засідання відповідач ОСОБА_3 з`явився, позов не визнав, оскільки не має можливості утримувати свого батька. Відзив на позов не подав, оскільки не мав коштів на оплату послуг адвоката. На даний час не працює, проживає з матір`ю, яка є особою пенсійного віку. Проживає за рахунок тимчасових заробітків.

У судове засідання відповідач ОСОБА_4 з`явився, позов не визнав, оскільки батько не приймав участі в його утриманні та вихованні. На даний час він сам не працює, на його утриманні перебуває хвора мати. Позивач має іншу сім`ю. Останні два місяці він не отримує заробітну плату, перебуває на обліку у центрі зайнятості. Проживає за рахунок утримання власного господарства. Визнає, що батько є пенсіонером, але він не потребує матеріальної допомоги, оскільки є матеріально забезпеченим та може утримати себе сам.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідачів, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити в силу наступного.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними паспорта серії НОМЕР_1 (а.с.4). З 15.05.2012 року ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності безтерміново (а.с.8), останній перебуває на обліку в Пенсійному фонді України (а.с.9).

ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.5-7).

Щодо невірного написання прізвища позивача та відповідача у свідоцтві про народження ОСОБА_4 , то останній визнає, що ОСОБА_1 є його батьком .

Згідно рішення суду від 20.01.1975 року, яке набрало законної сили 30.01.1975 року, стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі ј частини заробітку до досягнення дитиною повноліття (а.с.10-11).

Згідно рішення суду від 09.02.1982 року, яке набрало законної сили 19.02.1982 року, стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі ј частини заробітку до досягнення дитиною повноліття (а.с.12-13).

Згідно рішення суду від 30.10.1992 року, яке набрало законної сили 09.11.1992 року, стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/6 частини заробітку до досягнення дитиною повноліття (а.с.14).

Враховуючи вище вказані обставини, а саме, що позивач є непрацездатним, має другу групу інвалідності, єдиним джерелом доходу є пенсія, тому позивач зазначає, що потребує матеріальної допомоги, яку можуть надавати його діти, на користь яких, до досягнення ними повноліття, він сплачував аліменти на їхнє утримання.

Відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_4 поданий відзив на позов у задоволенні якого просять відмовити у зв`язку із недоведеністю позивачем щодо потреби у аліментах та за відсутністю законних підстав для задоволення позову через скрутне матеріальне становище відповідачів.

У зв`язку з реєстрацією шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , прізвище дружини змінено на ОСОБА_9 (а.с.46).

ОСОБА_2 є особою з інвалідністю третьої групи з 01.11.2009 року безтерміново, у зв`язку з чим перебуває на обліку в Пенсійному фонді України та отримує пенсію по інвалідності (а.с.44, 45).

ОСОБА_2 має двох дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.47, 48).

Згідно договору про надання освітніх послуг від 07.08.2018 року ОСОБА_10 навчається у Київському інституті інтелектуальної власності та права Національного університету «Одеська юридична академія» на денній формі навчання, плата на надання освітніх послуг за перший рік становить 21700 грн, за кожен наступний рік 24673 грн (а.с.52).

На підтвердження здійснення оплати за навчання та проживання в гуртожитку ОСОБА_10 відповідачем ОСОБА_2 надані копії квитанції (а.с.53-58). Також надано відомості щодо вартості проїзду до місця навчання (а.с.97).

Відповідач ОСОБА_2 та її діти ОСОБА_11 та ОСОБА_10 хворіють, що підтверджується довідками з медичних установ (а.с.59-60, 65, 66, 67,68, 72, 73, 132,133) та надано квитанції, які підтверджують придбання ліків (а.с.74-79, 134-137).

Також відповідачем ОСОБА_2 надано копії квитанції на оплату комунальних послуг, з яких вбачається призначення субсидії (а.с.61-64).

У довідці, яка видана 12.09.2019 року (а.с.71) зазначено, що ОСОБА_2 в 2015 році придбала квартиру АДРЕСА_1 , в якій по даний час не проведено поточного та капітального ремонту.

Мати відповідача ОСОБА_12 хворіла на онкологічне захворювання та померла ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.82-84).

Чоловік відповідача ОСОБА_8 перебував на обліку в управлінні соціального захисту населення Корсунь-Шевченківської РДА, з 01.09.2007 року по 23.05.2019 року останньому було призначено державну соціальну допомогу (а.с.81).

До складу сім`ї відповідача ОСОБА_4 входять мати ОСОБА_13 , дружина ОСОБА_14 , сини ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 23.01.2019 року, копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.87, 90, 91).

Згідно договору від 01.08.2019 року про надання освітніх послуг ОСОБА_16 навчається в Національному транспортному університеті на денній формі навчання, загальна вартість навчання становить 61200 грн (а.с.92).

Згідно договору про навчання в інтернатурі від 03.07.2018 року ОСОБА_15 навчається в приватному вищому навчальному закладі «Київський медичний університет» на очній формі навчання, загальна вартість навчання становить 19600 грн, строк навчання по 30.06.2020 року (а.с.93-94).

Відповідач ОСОБА_4 перебуває на обліку як безробітний в Корсунь-Шевченківській районній філії Черкаського ОЦЗ з 15.11.2018 року (а.с.95), хворіє (а.с.96).

На спростування тяжкого матеріального стану позивача ОСОБА_1 відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 надані наступні докази.

Згідно довідок виконавчого комітету Набутівської сільської ради (а.с.69) домоволодіння ОСОБА_1 знаходиться по АДРЕСА_2 , які відповідно розташовані на земельній ділянці площею 0,40 га та 0,25 га.

Позивач ОСОБА_1 має земельну ділянку площею 0,70 га, яка розташована за межами с.Драбівка Корсунь-Шевченківського району та знаходиться в оренді СТОВ АФ «Корсунь» (а.с.70).

ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Корсунь-Шевченківської РДА як особа з інвалідністю та отримувач житлових субсидій, що зазначено у довідці від 17.09.2019 року. Зокрема, у 2015 році був забезпечений санаторно-курортним лікуванням, у 2017 році автомобіль «ЗАЗ 11027» переданий йому у безоплатну власність, двічі на рік виплачується грошова компенсація на бензин, ремонт, технічне обслуговування автомобіля у березні та вересні розміром 22% прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність. ОСОБА_1 призначено житлову субсидію на оплату житлово-комунальних послуг (електроенергію та газопостачання), за період з 01.10.2015 року по 30.09.2019 року на житлово-комунальні організації перераховано 55531,23 грн (а.с.80).

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Згідно ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги (висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі №212/1055/18-ц).

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII установлено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність становить: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-IX установлено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року становить 1638 гривень.

У судовому засіданні позивач пояснив, що отримує пенсію в розмірі 2142 грн в місяць, що визнається відповідачами, тому не потребує доказуванню.

У частині перші статті 204 СК України зазначено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

У п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено судам, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК).

У судовому засіданні відповідачі визнали факт, що позивач, який є їхнім батьком та проживав окремо від них, сплачував аліменти на їхнє утримання до досягнення ними повноліття, які були присуджені згідно рішень судів. Проте іншої участі у їхньому вихованні він не приймав, тому вважають, що ухилявся від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

У постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 466/8913/16-ц зазначено, що ухилення від виконання батьківських обов`язків обов`язково означає умисне діяння (дію або бездіяльність), у результаті якого обов`язки по утриманню та/або вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі або не виконуються взагалі. Зазначені вище обставини мають підтверджуватися належними та допустимими доказами і бути всебічно оцінені судом під час розгляду справи. Такими доказами, зокрема можуть бути судове рішення у кримінальному провадженні. Наявність факту ухилення також може бути підтверджена рішенням суду про стягнення заборгованості за аліментами або довідкою органу ДВС про наявність такої заборгованості.

Відповідачі не довели належними та допустимими доказами, що позивач ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо них, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування статті 204 СК України та звільнення відповідачів від обов`язку утримувати батька.

Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу, на що вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі №212/1055/18-ц, у зв`язку з чим суд не приймає твердження відповідачів, що вони не можуть надавати матеріальну допомогу своєму батьку через тяжкий матеріальний стан.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду у справі №175/1508/16-ц від 14.11.2018 року зазначено, що необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їй утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є батьком відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, інвалідність встановлена з 2012 року безтерміново, перебуває на обліку в Пенсійному фонді України, розмір пенсії в місяць становить 2142 грн.

Також позивач має власні домоволодіння, що знаходяться по АДРЕСА_2 , які відповідно розташовані на земельній ділянці площею 0,40 га та 0,25 га; є власником земельної ділянки площею 0,70 га, яка розташована за межами с.Драбівка Корсунь-Шевченківського району та знаходиться в оренді СТОВ АФ «Корсунь», розмір орендної плати становить 2500 грн в рік; перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Корсунь-Шевченківської РДА як особа з інвалідністю та отримувач житлових субсидій, йому призначено житлову субсидію на оплату житлово-комунальних послуг (електроенергію та газопостачання), за період з 01.10.2015 року по 30.09.2019 року на житлово-комунальні організації перераховано 55531,23 грн; передано безоплатно автомобіль та двічі на рік виплачується грошова компенсація на бензин, ремонт, технічне обслуговування; періодично забезпечується санаторно-курортним лікуванням.

Тобто, позивач, крім пенсії, має державні пільги, отримує субсидію, є власником майна, що приносить дохід, тобто є особою, яка може обходитися без утримання його дітьми.

Твердження позивача, що він потребує тривалого лікування, не підтверджується доказами, оскільки суду не надано відомостей про перебування позивача на лікуванні, розмір коштів, витрачених на придбання ліків.

Оскільки суду не надано доказів, що позивач ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги, що є необхідною складовою для зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків, а сам по собі факт непрацездатності позивача не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання йому утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги, тому суд відмовляє у задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору згідно п.3, п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», яким передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, особи з інвалідністю I та II груп.

Тому відмовляючи у задоволенні позову, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути поданою до Черкаського апеляційного суду через Корсунь-Шевченківський районний суд протягом 30 днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 04.02.2020 року.

Суддя Свитка С.Л.