Провадження № 2/161/816/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2020 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Новаковської В.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства «Бош-Тепло», ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Обслуговуючий кооператив «ЖБК Еталон» про стягнення збитків, моральної шкоди, 3% річних та інфляційних втрат,

В С Т А Н О В И В:

22 серпня 2019 року ОСОБА_4 (далі позивач, ОСОБА_4 ) звернувся в суд з позовом до Приватного підприємства «Бош-Тепло» (далі ПП «Бош-Тепло»), ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Обслуговуючий кооператив «ЖБК Еталон» (далі третя особа, ОК «ЖБК Еталон») про стягнення збитків, моральної шкоди, 3% річних та інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та третьою особою у грудні 2016 року укладений договір про пайову участь у будівництві житла, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Під час будівництва в будинку ПП «Бош-Тепло» здійснювало внутрішні роботи по облаштуванню систем опалення.

У травні 2018 року позивач розпочав здійснювати оздоблювальні роботи у квартирі. Однак, 26 листопада 2018 року його квартиру було затоплено із квартири АДРЕСА_2 над АДРЕСА_3 .

В результаті обстеження був встановлений витік води з системи опалення квартири АДРЕСА_2 .

Позивач зазначає, що вважає винним у завданні шкоди своїй власності ПП «Бош-Тепло», яке здійснювало монтаж системи опалення, та ОСОБА_3 , як фактичного власника квартири АДРЕСА_2 . Вважає, що шкода була завдана цими особами спільно, а тому вони несуть солідарну відповідальність. З наведених підстав, а також з посиланням на приписи ст.ст. 22, 386, 625, 1190 ЦК України просить суд:

1) стягнути солідарно з відповідачів 68 247,57 грн., з яких 55 273,00 грн. на відшкодування збитків, заподіяних затопленням квартири, 8 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, 1 658,19 грн. на відшкодування 3% річних, 3 316,38 грн. на відшкодування інфляційних втрат.

2) стягнути солідарно судові витрати по справі у розмірі 10 168,40 грн, до яких позивач відносить 1 800,00 грн. витрат на проведення експертизи, 768,40 грн. сплаченого судового збору, 7 600,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник ПП «Бош-Тепло» у судовому засіданні та у письмовому відзиві позов заперечив з тих підстав, що він не є власником нерухомого майна та системи опалення, після її здачі в експлуатацію, а тому не може нести відповідальність за це майно.

ОСОБА_3 у судовому засіданні позов заперечила, вважає, що у завданій шкоді винне ПП «Бош-Тепло», оскільки саме воно монтувало систему опалення, яка мала недоліки.

Третя особа у судове засідання свого представника не направила, однак у письмових поясненнях зазначає, що вважає винним у заподіянні шкоди ОСОБА_3 .

Заслухавши пояснення та виступи присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 грудня 2016 року між позивачем та третьою особою був укладений договір №50 про пайову участь у кооперативі, предметом якого є організація будівництва третьою особою передбаченого генпланом житлового будинку по АДРЕСА_4 , а також передача позивачу (замовнику) визначену цим договором квартиру, будівельний номер 50, площею 44,5 кв.м (п.1.1, 1.3 Договору) (а.с.11-16).

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_3 є також замовником у цьому будівництві щодо квартири АДРЕСА_5 .

З матеріалів справи слідує, що на підставі договору підряду №01/02/17 від 01 лютого 2017 року, який був укладений між ОК «ЖБК Еталон» (замовник) та ПП «Бош-Тепло» (підрядник), у спірному будинку була влаштована система опалення (а.с.17-18).

19 травня 2018 року між позивачем та третьою особою був підписаний акт про передачу-приймання вищенаведеної недобудованої квартири для проведення внутрішніх оздоблювальних робіт.

Аналогічний за змістом акт був підписаний між третьою особою та ОСОБА_3 щодо квартири №56 05 травня 2018 року.

З матеріалів справи слідує і учасниками справи не заперечується, що 26 листопада 2018 року квартира АДРЕСА_3 була затоплена з квартири АДРЕСА_2 , про що був складений відповідний акт обстеження. В акті зазначено, що причиною затоплення є витік води із системи опалення квартири АДРЕСА_2 (а.с.26).

При цьому, всіма сторонами визнається, що станом на день затоплення 26 листопада 2018 року, ні квартира АДРЕСА_6 в експлуатацію прийняті не були, і право власності на них не було зареєстроване за позивачем та ОСОБА_3 відповідно.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків.

Така правова позиція підтверджується і судовою практикою Верховного Суду, зокрема у постанові від 27 грудня 2019 року №686/11256/16-ц.

Вирішуючи питання про те, хто на момент завдання шкоди оздоблювальним матеріалам позивача, був власником майна недобудованої квартири АДРЕСА_7 , суд виходить з наступного.

Частинами другою та третьою статті 331 ЦК України визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.

Отже до моменту створення нерухомого майна квартири АДРЕСА_7 , введення її експлуатацію та реєстрації за ОСОБА_3 права власності у встановленому порядку, ця квартира має статус будівельних матеріалів, які належать саме забудовнику багатоквартирного будинку, в даному випадку ОК «ЖБК Еталон».

Розміщена у цій недобудованій квартирі система опалення має статус обладнання в розумінні ч.3 ст.331 ЦК України, яке теж належить ОК «ЖБК Еталон», як складова складної речі квартири, яка в майбутньому буде введена в експлуатацію та передана замовнику будівництва.

До висновку про те, що будівельні матеріали та обладнання, до їх здачу в експлуатацію, належать саме ОК «ЖБК Еталон», а не замовнику будівництва ( ОСОБА_3 ) суд дійшов з положень ч.1 ст.384 ЦК України, в яких зазначено, що будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю.

В розглядуваному випадку підписані з ОК «ЖБК Еталон» договори про пайову участь у кооперативі є формою участі громадян у діяльності житлово-будівельного кооперативу, суть якої полягає в тому, що члени кооперативу об`єднують свої внески та надають право кооперативу спільно, від їх імені, побудувати житловий будинок, і в подальшому, у разі повної оплати пайового внеску, отримати право на її викуп та набуття у власність.

Законодавцем таке добровільне об`єднання громадян формалізоване у житлово-будівельний кооператив, який, як юридична особа, повинен нести весь тягар відповідальності за будівництво, до передачі відповідних квартир своїм членам.

В даному випадку саме ОК «ЖБК Еталон», як власник будівельних матеріалів та особа, яка здійснює функції з організації будівництва, а також за замовленням якої і здійснювалося встановлення спірної системи опалення, несе всю повноту відповідальності за утримання та підтримання в належному стані цього майна, до його введення в експлуатацію, передачі всіх необхідних документів замовнику будівництва ( ОСОБА_3 ) та реєстрації права власності на новостворене нерухоме майно квартиру.

Таким чином, саме ОК «ЖБК Еталон» є тією особою власником будівельних матеріалів та обладнання у квартирі з будівельним номером 56, яка має відповідати перед позивачем за завдану шкоду оздоблювальним матеріалам, які були встановлені за згодою ОК «ЖБК Еталон» безпосередньо позивачем у квартирі з будівельним номером 50.

В подальшому, у випадку відшкодування шкоди ОК «ЖБК Еталон», воно буде вправі пред`явити в порядку регресу зворотню вимогу до винної особи, а саме до ПП «Бош-Тепло», яке встановлювало систему опалення, чи до ОСОБА_3 , якій третя особа фактично дозволила користуватися спірною квартирою АДРЕСА_2 до її введення в експлуатацію, чи до будь-яких інших осіб, які відповідальні за підтримання спірної системи опалення у належному стані.

Що стосується наданого позивачем до відповіді на відзив договору про відступлення права вимоги від 09 липня 2019 року, суд зауважує, що в якості підстав для пред`явлення цього позову позивач не зазначав, що він пред`являє позовні вимоги в порядку регресу.

Клопотань про зміну підстав позову позивач не подавав.

Навіть якщо брати до уваги вищенаведений договір, тобто застосувати правовий принцип «Jura novit curia» («Суд знає закони») та надавати власну правову кваліфікацію обставинам у справі, не зважаючи на правові норми, на які вказує сам позивач під час звернення до суду, то слід зазначити наступне.

У постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі №6-2598цс15 зроблений такий правовий висновок.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов:

1. Право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим.

2. Регрес застосовується після припиненні зобов`язання з відшкодування шкоди.

За регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання, зокрема виплати страхового відшкодування (частина шоста статті 261 ЦК України).

Отже, право зворотньої (регресної) вимоги виникає виключно після відшкодування шкоди потерпілій особі.

В даному випадку ні на час звернення до суду, ні на час укладення договору про відступлення права вимоги від 09 липня 2019 року, ні на час прийняття цього судового рішення, шкода потерпілій особі (позивачу) не відшкодована, а отже права на зворотню вимогу (регрес) не виникало.

З цього слідує, що таке право на зворотню вимогу не було передано у встановленому порядку за договором від 09 липня 2018 року між ОК «ЖБК Еталон» та позивачем, оскільки його, як такого, не існує ні на час укладання договору, ні на час звернення з цим позовом до суду, ні на час вирішення справи судом.

Зазначення у вищенаведеному договорі про те, що ОК «ЖБК Еталон» відступає «майбутні права вимоги» також немає жодного правого значення, оскільки такий юридичний факт, як виникнення права зворотньої вимоги, взагалі не настав, бо жодною особою не відшкодована шкода потерпілому.

Підсумовуючи все вищевикладене суд дійшов висновку, що особою, яка повинна відповідати за завдану шкоду оздоблювальним матеріалам позивачам є забудовник спірного багатоквартирного будинку ОК «ЖБК Еталон», як власник будівельних матеріалів та обладнання, до введення квартири в експлуатацію та передачі її замовнику за договором про пайову участь у кооперативі. Оскільки позовних вимог до цієї особи не заявлено, у позові слід відмовити.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, всі судові витрати позивача залишаються за ним.

Керуючись ст. 265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Приватного підприємства «Бош-Тепло», ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Обслуговуючий кооператив «ЖБК Еталон» про стягнення збитків, моральної шкоди, 3% річних та інфляційних втрат відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 06 лютого 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк