ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України

14 січня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 733/704/19
Головуючий у першій інстанції Овчарик В. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/48/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Онищенко О.І., Харечко Л.К.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області у складі судді Овчарика В.М. від 18 вересня 2019 року, місце ухвалення рішення м.Ічня, дата складання повного тексту рішення 18 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку батька щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позовної заяви та до досягнення позивачем віку 23 років, за умови, що позивач буде продовжувати навчання. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказував, що він є студентом Ніжинського державного університету імені Миколи Гоголя, в якому навчається на денній формі історико-юридичного факультету, термін навчання становить з 01.09.2018 року по 30.06.2022 року. Позивач зазначає, що у зв`язку із навчанням він потребує від батьків матеріальної допомоги, зокрема, коштів на проїзд до міста навчання, оплату навчання, проживання, одягу, харчування, підручників, тощо. При цьому позивач стверджує, що мати не має змоги самостійно його утримувати, а батько у добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, і за даних обставин позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на свою користь у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку батька щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позовної заяви та до досягнення позивачем віку 23 років, за умови, що позивач буде продовжувати навчання.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 18.09.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, задоволено частково. Судом стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на період його навчання у розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 14.06.2019 року до закінчення ОСОБА_1 навчання - 30.06.2022 року. Судом зазначено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання ОСОБА_1 . У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 18.09.2019 року та увалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 18.09.2019 року є необґрунтованим, ухваленим судом при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при цьому суд першої інстанції не прийняв до уваги норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги зазначають, що при розгляді справ даної категорії позивач повинен довести факт продовження навчання, потреби у матеріальній допомозі та її розмір, також позивач повинен довести спроможність відповідача сплачувати аліменти у відповідному розмірі. ОСОБА_2 у доводах апеляційної скарги вказує, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Доводи апеляційної скарги зазначають, що згідно ч.1 статті 198 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Доводи апеляційної скарги стверджують, що позивачем не надано суду відповідних доказів про витрати у зв`язку із його навчанням, також суду не було надано доказів щодо доходів матері позивача та доказів щодо спроможності відповідача надавати допомогу. Доводи апеляційної скарги вказують, що відповідач не має можливості утримувати позивача у зв`язку з його навчанням, у період з 2015 року по вересень 2019 року відповідач перебував в зоні АТО, тому інформація про те, що він веде домашнє господарство і отримує прибуток, не відповідає дійсності. Доводи апеляційної скарги зазначають, що відповідач не має власного житла та іншої нерухомості, йому потрібні кошти на реабілітацію, у відповідача відсутня можливість сплачувати аліменти повнолітньому сину, який продовжує навчання.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв`язку із її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 18.09.2019 року.

Відповідно до приписів ч.1 статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 18.09.2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається з повідомлень про вручення поштових відправлень (а.с.90,91), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 отримали копії ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що відповідач ОСОБА_2 є батьком позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Згідно довідки Ніжинського державного університету імені Миколи Гоголя від 31.05.2019 року (а.с.9), ОСОБА_1 дійсно навчається з 01.09.2018 року по 30.06.2022 року в Ніжинському державному університеті імені Миколи Гоголя і є студентом І курсу історико- юридичного факультету, денної форми навчання, за держзамовленням.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Парафіївської селищної ради Ічнянського району №3-113 від 07.06.2019 року (а.с.10) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею за вищевказаною адресою зареєстровані: син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інша особа - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , інша особа - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Матеріали справи містять довідку військової частини НОМЕР_1 від 22.07.2019 року №1048 (а.с.34), з якої вбачається, в якому розмірі з відповідача ОСОБА_2 утримувались аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_1 за період з січня 2019 року по липень 2019 року.

25.07.2019 року (а.с.31-32) між Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_6 та військовослужбовцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського та старшинського складу, строком на шість місяців.

Як вбачається із довідки військової частини НОМЕР_1 від 24.07.2019 року (а.с.21), старший сержант ОСОБА_2 перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 м.Володимир-Волинський Волинської області.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 , дата видачі 15.03.2016 року (а.с.19), ОСОБА_2 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , дата видачі 25.10.2018 року (а.с.35), 25.10.2018 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , про що 25.10.2018 року складено відповідний актовий запис №3399, місце державної реєстрації: Львівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 18.09.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, задоволено частково. Судом стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на період його навчання у розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 14.06.2019 року до закінчення ОСОБА_1 навчання - 30.06.2022 року. Судом зазначено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання ОСОБА_1 . У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 18.09.2019 року, частково задовольняючи вимоги заявленого позову, суд першої інстанції виходив із фактичних обставин справи, при цьому судом було прийнято до уваги положення статей 182,191,198-200 Сімейного кодексу України, а також роз`яснення п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15.05.2006 року №3, відповідно до якого обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 18.09.2019 року про часткове задоволення вимог заявленого позову фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги стверджують, що позивачем не надано суду відповідних доказів про витрати у зв`язку із його навчанням, також суду не було надано доказів щодо доходів матері позивача та доказів щодо спроможності відповідача надавати допомогу. Доводи апеляційної скарги вказують, що відповідач не має можливості утримувати позивача у зв`язку з його навчанням, у період з 2015 року по вересень 2019 року відповідач перебував в зоні АТО, тому інформація про те, що він веде домашнє господарство і отримує прибуток, не відповідає дійсності. Доводи апеляційної скарги зазначають, що відповідач не має власного житла та іншої нерухомості, йому потрібні кошти на реабілітацію, у відповідача відсутня можливість сплачувати аліменти повнолітньому сину, який продовжує навчання.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 18.09.2019 року та прийняття апеляційним судом постанови про відмову у задоволенні вимог заявленого позову, оскільки зазначені доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи, виходячи із наступного.

Приймаючи до уваги встановлені судом в ході розгляду даної справи фактичні обставини справи, які є документально підтвердженими, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку у оскаржуваному рішенні відносно того, що у зв`язку із продовженням навчання повнолітній ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги, яку відповідач у добровільному порядку не надає.

При визначенні розміру аліментів на повнолітнього сина суд першої інстанції виходив із розміру прожиткового мінімуму на працездатну особу, який з липня 2019 року становив 2 007 грн., фізичної можливості сина, як працездатної особи, додатково здійснювати своє утримання за рахунок стипендії, можливості надання утримання матір`ю позивача та безпосередньо відповідачем, відсутності наявності у відповідача на утриманні неповнолітніх дітей. При цьому судом першої інстанції було враховано вимоги розумності та справедливості, і за даних обставин суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду - 14.06.2019 року, і до закінчення ОСОБА_1 навчання, а саме, 30.06.2022 року.

Судом першої інстанції обґрунтовано відхилено доводи відповідача про неможливість надання матеріальної допомоги повнолітньому сину на період його навчання, оскільки відповідних доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачем суду не надано. При цьому довідкою №421/7 від 24.07.2019 року військової частини НОМЕР_1 (а.с.21) та контрактом про проходження військової служби від 25.07.2019 року (а.с.31-32) підтверджується перебування старшого сержанта ОСОБА_2 на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 м.Володимир-Волинський Волинської області. Судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 18.09.2019 року зазначено, що посилання відповідача на відсутність у нього власного житла не може впливати на стягнення аліментів на користь повнолітнього сина, який потребує матеріальної допомоги у зв`язку із продовженням навчання.

При розгляді даного спору по суті судом першої інстанції також відхилено твердження відповідача відносно того, що позивачем не надано доказів щодо витрат у зв`язку із навчанням, оскільки позивач у судовому засіданні суду першої інстанції вказав, що отримує стипендію у розмірі 1 300 грн., кожного місяця сплачує 300 грн. за комунальні послуги господарям будинку, в якому проживає, при цьому зазначив, що значну частину коштів він витрачає на харчування та одяг, а також на проїзд з м.Ніжина до с.Петрушівка Ічнянського району, в якому він зареєстрований.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції, який узгоджується із фактичними документально підтвердженими обставинами справи, відносно того, що вимоги заявленого позову підлягають частковому задоволенню, оскільки позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, має потребу у зв`язку з цим у матеріальній допомозі, при цьому у відповідача ОСОБА_2 наявна можливість надавати сину матеріальну допомогу у зв`язку із продовженням ним навчання. Вказаний висновок суду першої інстанції узгоджується із приписами статей 198,199 Сімейного кодексу України, які регламентують спірні правовідносини. При визначенні розміру аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із документально підтверджених фактичних обставин справи, а також із положень статей 182,200 Сімейного кодексу України.

Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги стверджують, що відповідач ОСОБА_2 не має можливості сплачувати аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_1 , який продовжує навчання. Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 18.09.2019 року та прийняття апеляційним судом постанови про відмову у задоволенні вимог заявленого позову, оскільки на підтвердження вказаних обставин відповідачем не надано належних та достатніх доказів у розумінні статей 77,80 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 18.09.2019 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 18 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 14.01.2020 року.

Головуючий: Судді: