Номер провадження: 22-ц/813/3843/20
Номер справи місцевого суду: 523/1039/16-ц
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Князюка О.В.

за участю секретаря судового засідання: Віцько А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» адвоката Мамчур Ірини Василівни на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 травня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ОТП БАНК», приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пепеляшкової Анастасії Олексіївни, ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки квартири та передачі майнових прав в іпотеку на квартиру недійсним, зняття заборони відчуження на квартиру та виключення з Державного реєстру іпотек записів про обтяження квартири іпотекою та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОТП БАНК», приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пепеляшкової Анастасії Олексіївни, ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа ОСОБА_1 , про визнання договору іпотеки квартири та передачі майнових прав в іпотеку на квартиру недійсним, зняття заборони відчуження на квартиру та виключення з Державного реєстру іпотек записів про обтяження квартири іпотекою,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Відділення «Добровольське» філії ПАТ «ОТП Банк» про визнання договору іпотеки недійсним в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , зняття заборони відчуження даної квартири та виключення з Державного реєстру іпотек записів про обтяження її іпотекою, треті особи: приватний нотаріус ОМНО Пепеляшкова А.О., ОСОБА_2 , мотивуючи це тим, що згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2008 року по цивільній справі № 2/2706/08 він, ОСОБА_1 , та його неповнолітній син ОСОБА_3 були визнанні такими, що втратили право користування вказаною квартирою, у зв`язку з чим зазначені особи були зняті з реєстраційного обліку та участі в приватизації квартири не приймали.

21 травня 2008 року видано розпорядження № 211470 щодо передання квартири АДРЕСА_1 у спільну часткову власність в рівних частках наймачеві ОСОБА_4 та члену сім`ї ОСОБА_5 та управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради 21 травня 2008 року видано свідоцтво про право власності у рівних частках ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на зазначену квартиру.

14 червня 2008 року ОСОБА_4 на підставі договору дарування подарувала належну їй частку квартири брату позивача - ОСОБА_5 .

25 липня 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Кошти для купівлі зазначеної квартири ОСОБА_2 отримала у ПАТ «ОТП Банк» згідно кредитного договору від 25.07.2008 року, і в рахунок належного виконання кредитного договору ОСОБА_2 передала Банку дану квартиру в іпотеку, у зв`язку з чим на вказану квартиру накладено арешт.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2008 року рішення суду про визнання втратившими право користування квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було скасоване, згідно ухвали суду від 10 березня 2010 року по вказаній справі було прийнято відмову позивачів від своїх вимог, провадження по справі закрито, ухвала набрала чинності 16 березня 2010 року.

Позивач зазначав, що оскільки вказаний договір купівлі-продажу порушив права його сина, ОСОБА_3 , який на той час був неповнолітнім, тому він звернувся до прокуратури Суворовського району м. Одеси щодо подання позову в інтересах його неповнолітнього сина.

Відповідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 березня 2011 року визнано недійсними розпорядження органу приватизації №211470 від 21 травня 2008 року та свідоцтво про право власності у рівних частках видане ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на кв. АДРЕСА_1 від 21 травня 2008 року, виданого управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради, зареєстрованого і записаного в реєстрову книгу за №12-35859; визнано недійсним договір дарування кв. АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений 14 червня 2008 року, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальчуком С.В., зареєстрований в реєстрі за №2791, визнано недійсним договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений 25 липня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пепелишковою А.О., зареєстрований в реєстрі за №2106.

Після вступу рішення в законну силу позивач звернувся до приватного нотаріуса з заявою про зняття заборони на відчуження нерухомого майна з квартири АДРЕСА_1 , проте йому було відмовлено, оскільки в рішенні не було вказано про зняття вказаної заборони.

У зв`язку з тим, що, на думку позивача, іпотечний договір суперечить вимогам законодавства, а також накладена заборона на відчуження нерухомого майна порушує права позивача та його сина на приватизацію, позивач був вимушений звернутися до суду.

У червні 2017 року ОСОБА_1 надав суду уточнену позовну заяву.

У липні 2017 року ОСОБА_3 , досягнувши повноліття, звернувся до суду з тотожними позовними вимогами.

Ухвалами Суворовського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2018 року змінено первісного відповідача по справі - Відділення «Добровольське» філії ПАТ «ОТП Банк» на належного відповідача - ПАТ «ОТП Банк»; залучено до участі у справі в якості співвідповідачів - приватного нотаріуса ОМНО Пепеляшкову А.О., ОСОБА_2 , ТОВ «ОТП Факторинг Україна»; залучено до участі у справі третю особу- ОСОБА_3 ; позов третьої особи ОСОБА_3 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27 травня 2019 року позовні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки від 25.07.2008 року укладений між ОСОБА_2 та ПАТ«ОТП Банк», посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Пепеляшковою Анастасією Олексіївною та зареєстрованого в реєстрі за № 2111. Скасовано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону відчуження нерухомого майна - кв. АДРЕСА_1 , здійснений приватним нотаріусом ОМНО Пепеляшковою А.О., реєстраційний номер 7628689 від 25.07.2008 року. Виключено з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку кв. АДРЕСА_1 , внесений приватним нотаріусом ОМНО Пепеляшковою А.О. 25 липня 2008 року зареєстрованого в реєстрі за № 32.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» адвокат Мамчур І.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 травня 2019 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 та в задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Представники публічного акціонерного товариства «ОТП БАНК», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», а також приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пепеляшкова Анастасія Олексіївна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, повідомлялися, про причини не явки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено що:

- відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеса від 11.04.2008 року по цивільній справі № 2-2706/08, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , визнано такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 164);

- 21 травня 2008 року було видано розпорядження №211470 щодо передачі кв. АДРЕСА_1 у спільну часткову власність в рівних частках ОСОБА_4 та члену сім`ї ОСОБА_5 ;

- управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради видано свідоцтво про право власності у рівних частках на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на кв. АДРЕСА_1 від 21 травня 2008 року, зареєстрованого і записаного в реєстрову книгу за №12-35859;

- 14 червня 2008 року був укладений договір дарування ј частки квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальчуком С.В., зареєстрований в реєстрі за № 2791, згідно якого ОСОБА_4 подарувала належну їй частку ОСОБА_5 ;

- згідно з договором купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідченого 25 липня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пепеляшковою А.О., зареєстрованого в реєстрі за №2106, ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_5 вказану квартиру (т.1 а. с.11);

- кошти у розмірі 60 000 доларів США для купівлі зазначеної квартири відповідачка ОСОБА_2 отримала згідно кредитного договору №ML-509/021/2008 від 25 липня 2008 року у третьої особи - публічного акціонерного товариства «ОТП БАНК» (т. 2 а. с. 93);

- того же дня між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 , було укладено іпотечний договір за умовами якого ОСОБА_2 , як Іпотекодавець, в рахунок належного виконання кредитного зобов`язання, передала Банку - Іпотекодержателю, іпотеку у вигляді квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 37);

- 25 липня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пепеляшковою Анастасією Олексіївною, була накладена заборона відчуження нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 7628689 (т. 1 а. с. 10);

- ухвалою Суворовського районного суду м. Одеса від 10.09.2008 року рішення суду про визнання втратившим право користування кв. АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було скасовано та ухвалою суду від 10.03.2010 року по вказаній справі було прийнято відмову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від своїх позовних вимог та провадження у справі закрито (т. 1 а. с. 167);

- рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 30 березня 2011 року по справі № 2-212/11 визнано недійсними розпорядження органу приватизації №211470 від 21 травня 2008 року та свідоцтво про право власності у рівних частках видане ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на кв. АДРЕСА_1 від 21 травня 2008 року, виданого управлінням житлово-комунального господарства та паливо - енергетичного комплексу Одеської міської ради, зареєстрованого і записаного в реєстрову книгу за №12-35859; визнано недійсним договір дарування кв. АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений 14 червня 2008 року, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальчуком С.В., зареєстрований в реєстрі за №2791, визнано недійсним договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений 25 липня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пепелишковою А.О., зареєстрований в реєстрі за № 2106 (т. 1 а. с. 168);

- відповідно до листа Департаменту міського господарства Одеської міської ради від 29.09.2011 року вбачається, що після отримання даним органом рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 30 березня 2011 року по справі № 2-212/11, зазначене рішення спрямовано до виконання в КУ «ОМБТІ та РОН» (т. 2 а. с. 148);

- відповідно до листа КУ «ОМБТІ та РОН» від 16.11.2011 року № 301073.69.11 на підставі рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 30 березня 2011 року по справі № 2-212/11, було скасовано реєстрацію права власності за ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на кв. АДРЕСА_1 (т. 2 а. с. 147);

- згідно з договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 26.11.2010 року правонаступником ПАТ «ОТП Банк» є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступило право вимоги, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-509/021/2008 від 25 липня 2008 року (т. 1 а. с. 75);

- рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29.09.2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , до приватного нотаріуса ОМНО Пепеляшкової А.О., треті особи: ОСОБА_2 , ПАТ «ОТП Банк» про зняття заборони на відчуження кв. АДРЕСА_1 було відмовлено (т. 2 а. с. 38).

Задовольняючи позов, визнаючи недійсним договір іпотеки від 25.07.2008 року укладений між ОСОБА_2 та ПАТ«ОТП Банк», скасовуючи в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону відчуження нерухомого майна, виключаючи з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку кв. АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Судова колегія погоджується з такими висновками районного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов:

нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

В засіданні судової колегії ОСОБА_6 . ОСОБА_7 . пояснив, що він весь час з 1993 року проживав і проживає у спірній квартирі. Певний час там проживала його мати і брат, який і ініціював судове рішення про втрату його та його сина права користування квартирою, з подальшим зняттям їх з реєстрації та приватизацію квартири разом з матір`ю але без позивача і його сина і в решті решт подальший продаж квартири ОСОБА_2 . При цьому йому ніхто не повідомив про вказані обставини і події. Про порушення своїх прав він дізнався коли ОСОБА_2 намагалася силоміць вселитися у квартиру, ОСОБА_2 є знайомою його брата ОСОБА_5 , який після цих подій одразу з`їхав з квартири і вони з ним припинили спілкування.

Як вбачається з матеріалів справи, з набранням чинності судовим рішенням, яким визнано недійсними:

- розпорядження органу приватизації №211470 від 21 травня 2008 року та свідоцтво про право власності у рівних частках видане ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на кв. АДРЕСА_1 від 21 травня 2008 року, виданого управлінням житлово-комунального господарства та паливо - енергетичного комплексу Одеської міської ради, зареєстрованого і записаного в реєстрову книгу за №12-35859;

- договір дарування кв. АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та договір купівлі- продажу кв. АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 м та ОСОБА_2 ;

- кв. АДРЕСА_1 припинила перебування в статусі об`єкта приватної власності у зв`язку з відновленням у статусі комунальної власності, в якому дана квартира перебувала до передачі її у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з порушенням прав мешканців ОСОБА_1 та його неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Отже, повернення квартири у комунальну власність унеможливлює подальше перебування її в статусі іпотечного майна.

Судовим рішенням, яке вступило в законну силу, позов прокурора в інтересах неповнолітньої особи було задоволено і фактично визнано порушення прав ОСОБА_1 та його неповнолітнього сина ОСОБА_3 з боку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . При цьому не було встановлено зловживання ОСОБА_1 своїми правами, як мешканця квартири разом з неповнолітнім сином або недобросовісність (змову або необачність) під час визнання позивача та його неповнолітнього сина такими, що втратили право користування квартирою, зняття з реєстрації, подальшу приватизації квартири ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , подальше відчуження квартири та передачі її в іпотеку.

Проте відновивши житлові права ОСОБА_1 та його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , визнавши недійсними проведену приватизацію квартири (перехід квартири з комунальної у приватну власність), визнавши недійсними договір дарування кв. АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , права ОСОБА_1 та його неповнолітнього сина ОСОБА_3 залишаються порушеними у зв`язку з незаконною передачею квартири в іпотеку, яка в розумінні ст. 17 Закону України «Про іпотеку» не є припиненою.

Оскільки первісне набуття квартири у власність було пов`язано з порушенням права ОСОБА_1 та його на той час неповнолітнього сина ОСОБА_3 , що встановлено рішенням суду, яке вступило в законну силу, подальше відчуження квартири, і передача її в іпотеку, як об`єкту приватної власності, не може вважатися законним.

При таких обставинах судова колегія погоджується з рішенням районного суду, яке відповідає законодавству і узгоджується з принципом верховенства права та є справедливим.

Доводи апеляційної скарги зведені до того, що на час передачі квартиру в іпотеку банк не знав і не міг знати про порушення ОСОБА_5 та ОСОБА_4 житлових прав ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і що такі доводи узгоджуються з висновками судів в аналогічній справі, не можуть бути взятими до уваги, виходячи з такого.

В цивільній справі № 521/14717/13-ц, на яку посилається апелянт, встановлено, що квартира перебувала у власності 2-х осіб матері та сина, які разом проживали у квартирі, вподальшому син набув право власності на квартиру одноособово в судовому порядку. Скасування 04.04.2012 року Одеським апеляційним адміністративним судом постанови Київського районного суду м. Одеси в адміністративній справі від 13.11.2007 року, якою було визнано право власності на квартиру за одним з співвласників одноособово та закриття провадження в адміністративній справі у зв`язку з порушенням предметної підсудності з висновком, що спір має розглядатися в цивільному судочинстві, повернуло квартиру у власність двох осіб не змінивши сам статус квартири, як об`єкта приватної власності.

При цьому судом апеляційної інстанції адміністративної юрисдикції не розглядався сам спір по суті, не встановлювалися порушення прав іншого співвласника квартири та не надавалася оцінка наявності зловживання своїми правами, як співвласника квартири, або недобросовісності (змова або необачність) під час набуття іншим співвласником права власності на квартиру одноособово, володіння або можливість володіння інформацією про отримання іншим співвласником коштів у кредит з передачею квартири в іпотеку банку, який, як було встановлено судами видаючи кредит під іпотеку діяв добросовісно.

Враховуючи наведене, у цивільній справі № 521/14717/13-ц, на яку посилається апелянт, і де судами було захищено право іпотекодержателя, були встановлені обставини принципово відмінні від обставин у справі, яка переглядається в апеляційному порядку.

Таким чином зазначені доводи апеляційної скарги з урахуванням наведених висновків не можуть бути взятими до уваги.

Доводи апеляційної скарги, що позов заявлено до неналежного відповідача - ПАТ «ОТП «Банк» не можуть бути взятими до уваги, оскільки апелянт - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був залучений позивачем та третьою особою з самостійними вимогами до участі у справі в якості співвідповідача, як правонаступник ПАТ «ОТП Банк». Тому само по собі перебування ПАТ «ОТП «Банк» в статусі співвідповідача у справі не є достатнім для скасування судового рішення з наведених апелянтом доводів.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» адвоката Мамчур Ірини Василівни - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 16.01.2020 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

О.В. Князюк