Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
У Х В А Л А

іменем України

24 грудня 2020 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Орєхов О. І. розглянувши заяву громадянина Німеччини ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2020 року громадянин Німеччини ОСОБА_1 , який має зареєстроване місце проживання в Україні, звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешу на об`єкти нерухомого майна, право власності на які зареєстровано за ОСОБА_2 (номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ), а саме на:

- нежитлові будівлі та споруди, що включають в себе: цегляну вагову, загальною площею 12,4 кв.м., зазначену в плані літерою - «А», зерносховище, побудоване з залізобетонних панелей, цегли, загальною площею 1236,7 кв.м., зазначене в плані літерою - «В», цегляний склад зерновий, загальною площею 695,0 кв.м., зазначений в плані літерою - «Д», металевий зерносклад, загальною площею 720,7 кв.м., зазначений в плані літерою - «Ж», цегляне зерносховище, загальною площею 562,6 кв.м., зазначене в плані літерою - «Е», цегляна олійня-млин, загальною площею 146,2 кв.м., зазначена в плані літерою - «И», дерев`яна вагова, зазначена в плані літерою - «Б», сушарка з азбофанери, зазначена в плані літерою - «Г», ЗАВ з азбофанери, зазначена в плані літерою - «З», асфальтна площадка зернотоку, зазначена в плані - № 1, та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта: 34333634);

- нежитлові будівлі, що включають в себе: цегляний гараж, загальною площею 1263,0 кв.м., зазначений в плані літерою - «И», цегляну диспетчерську, загальною площею 58,0 кв.м., зазначену в плані літерою - «Ж», цегляну майстерню, загальною площею 455,6 кв.м., зазначену в плані літерою - «З», цегляну пилораму, загальною площею 238,7 кв.м., зазначену в плані літерою - «Е», та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта: 34334143);

- нежитлову будівлю літера «В», що включає в себе: цегляний корівник, загальною площею 789,5 кв.м., зазначений в плані літерою - «В», сіносховище - бетонні боки, зазначене в плані літерою - «М», та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта: 34333750);

- нежитлові будівлі та споруди, що включають в себе: цегляну їдальню, загальною площею 216,7 кв.м., зазначену в плані літерою - «А», цегляну автозаправку, загальною площею 20,3 кв.м., зазначену в плані літерою - «Б», металеві ємкості - № 1-4, 5-15, та знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта: 34333369).

В обґрунтування заяви зазначив наступне.

Він - ОСОБА_1 є учасником та представником Українсько-Німецького Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОС» (далі - УН ТОВ «АГРОС»), код платника податків згідно із Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України 14283800, місцезнаходження: Київська область, Білоцерківський район, село Красне, вул. Пролетарська,47, що підтверджується відповідною інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Станом на 13.08.2011 УН ТОВ «АГРОС» було власником низки нежитлових будівель і приміщень, які знаходяться за адресою: Київська область, Білоцерківський район, село Чупира.

В той же час, громадянка України - ОСОБА_2 станом на 13.08.2011 була генеральним директором Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЗЕРНА-АГРО».

В серпні 2011 року у ТОВ «АГРОС» виникла необхідність відчужити деякі нежитлові будинки і споруди, які розташовані в селі Чупира, Білоцерківського району Київської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЗЕРНА-АГРО».

За пропозицією ОСОБА_2 місцем укладання Договорів купівлі продажу нерухомості була обрана нотаріальна контора приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області - Дерун Каріни Анатоліївни, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4

13 серпня 2011 року ОСОБА_1 перебував в зазначеній нотаріальній конторі приватного нотаріуса Дерун К.А., де підписав від імені УН ТОВ «АГРОС» чотири договори купівлі - продажу нежитлових приміщень, що розташовані в АДРЕСА_3 за адресами: АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_1 , будучи впевненим, що продає ці приміщення ТОВ «ОЗЕРНА- Агро», засновником якого він був (частка ОСОБА_1 в ТОВ «ОЗЕРНА-АГРО» становила на той момент 87,59%), що підтверджується копією Статуту ТОВ «ОЗЕРНА-АГРО».

На час укладання зазначених договорів, він не володів українською мовою, і тому не міг самостійно ознайомитися зі їх змістом. Переклад договорів на німецьку мову дипломованим перекладачем не здійснювався, що підтверджується змістом самих договорів.

В той же час, генеральний директор ТОВ «ОЗЕРНА- АГРО» - ОСОБА_2 , яка володіла на побутовому рівні німецькою мовою та яка на той момент представляла інтереси «Покупця» запевнила ОСОБА_1 в тому, що зміст договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень повністю відповідає його волевиявленню і таким чином ввела його в оману. Поряд з тим, ОСОБА_2 не було передано ніяких грошових коштів ОСОБА_1 в рахунок оплати за вказаними вище договорами купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна. Такі кошти також не надходили і на банківські рахунки УН ТОВ «АГРОС».

Кілька тижнів тому, ОСОБА_1 Алоіс дізнався від ОСОБА_2 про те, що саме вона, а не ТОВ «ОЗЕРНА-АГРО» є власником нежитлових приміщень, що знаходяться в с.Чупира і про те, що ОСОБА_2 , скориставшись його незнанням української мови, свідомо ввела його в оману, і як з`ясувалося, належні УН ТОВ «АГРОС» нежитлові приміщення він фактично відчужив саме ОСОБА_2 як фізичній особі, що не відповідало його намірам і волевиявленню. Також ОСОБА_2 повідомила йому що має намір найближчим часом продати вищезазначені приміщення.

Згідно із ч. 1 статті 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України.

Заявник має намір звернутись до суду з позовом про визнання недійсними вищезазначених договорів купівлі- продажу нерухомого майна.

Просив вжити заходи забезпечення позову, оскільки вважає, що невжиття таких заходів може призвести до відчуження майна і подальшої неможливості виконання рішення суду в рамках цивільної справи щодо визнання договорів купівлі-продажу майна недійсними.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи ( учасників третейського ( арбітражного ) розгляду.

Суддя, вивчивши заяву з додатками, вважає необхідним заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, задовольнити з таких підстав.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Забезпечення позову є цивільно-процесуальним заходом, що вживається судом та направлений на охорону матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують за його позовом реальне виконання судового рішення. Він застосовується лише до позовів про визнання і про присудження.

Відповідно до частин 1, 2ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1-2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Частина 3 ст. 150 ЦПК України передбачає, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії.

Частина 1 ст. 151 ЦПК України передбачає, що заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно п.1ч.1 ст. 152 ЦПК України , заява про забезпечення позову подається:

до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо;

Згідно ч. 4 ст. 152 ЦПК у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд може брати до уваги інтереси не тільки позивача, та й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Аналіз наведених норм діючого законодавства призводить до висновку, що забезпечення позову можливе лише при наявності між сторонами спору та наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення.

Частиною 10 вказаної постанови передбачено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен, чиї права та свободи, визнанні в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Крім того, правова позиція Верховного Суду України підтверджує необхідність при застосуванні такого способу забезпечення позову, як накладення арешту на нерухоме майно конкретизувати його дію, тобто вказувати саме про заборону на відчуження, що повинно виключити можливість обмеження права користування нерухомим майном у повному обсязі.

Тим самим застосування такого арешту у вигляді заборони на відчуження стосуватиметься конкретного нерухомого майна і поширюватиметься не лише на відповідача, а й усіх «причетних» до його можливого відчуження суб`єктів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

З наданих до суду матеріалів, вбачається, що між громадянином Вільдом ОСОБА_3 і ОСОБА_2 дійсно існує щодо нежитлових будівель та споруд, а саме:

- нежитлових будівель та споруд, що включають в себе: цегляну вагову, загальною площею 12,4 кв.м., зазначену в плані літерою - «А», зерносховище, побудоване з залізобетонних панелей, цегли, загальною площею 1236,7 кв.м., зазначене в плані літерою - «В», цегляний склад зерновий, загальною площею 695,0 кв.м., зазначений в плані літерою - «Д», металевий зерносклад, загальною площею 720,7 кв.м., зазначений в плані літерою - «Ж», цегляне зерносховище, загальною площею 562,6 кв.м., зазначене в плані літерою - «Е», цегляна олійня-млин, загальною площею 146,2 кв.м., зазначена в плані літерою - «И», дерев`яна вагова, зазначена в плані літерою - «Б», сушарка з азбофанери, зазначена в плані літерою - «Г», ЗАВ з азбофанери, зазначена в плані літерою - «З», асфальтна площадка зернотоку, зазначена в плані - № 1, та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта: 34333634);

- нежитлових будівель, що включають в себе: цегляний гараж, загальною площею 1263,0 кв.м., зазначений в плані літерою - «И», цегляну диспетчерську, загальною площею 58,0 кв.м., зазначену в плані літерою - «Ж», цегляну майстерню, загальною площею 455,6 кв.м., зазначену в плані літерою - «З», цегляну пилораму, загальною площею 238,7 кв.м., зазначену в плані літерою - «Е», та знаходяться за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкта: 34334143);

- нежитлових будівель літера «В», що включає в себе: цегляний корівник, загальною площею 789,5 кв.м., зазначений в плані літерою - «В», сіносховище - бетонні боки, зазначене в плані літерою - «М», та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта: 34333750);

- нежитлових будівель та споруд, що включають в себе: цегляну їдальню, загальною площею 216,7 кв.м., зазначену в плані літерою - «А», цегляну автозаправку, загальною площею 20,3 кв.м., зазначену в плані літерою - «Б», металеві ємкості - № 1-4, 5-15, та знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта: 34333369).

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено Європейським судом з прав людини у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява №6833/74 від 13.07.1979 р., в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності».

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у національному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Судом встановлено, що заявлений ОСОБА_1 такий вид заходів забезпечення позову як накладення арешту на нежитлові будівлі та споруди, передбачений нормами чинного законодавства та є доцільним заходом забезпечення позову. Таке забезпечення позову, виходячи з предмету спору, можна вважати співмірним із заявленими вимогами.

Необхідність обрання такого виду забезпечення позову як накладення арешту на вищевказані нежитлові будівлі та споруди є обґрунтованою, оскільки порушено права заявника, і звернення з заявою про забезпечення позову здійснено з метою його захисту. ОСОБА_2 має реальну можливість розпорядження зазначеними нежитловими будівлями та спорудами на власний розсуд до ухвалення рішення у справі, може вчиняти дії щодо його поділу та об`єднання, а за певних умов і відчуження іншим особам.

Виходячи із пов`язаності заходів забезпечення позову з його предметом, а також з тим, що в суду є всі підстави вважати, що невжиття цих заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, суддя вважає, що вимоги ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту, а саме встановлення заборони на відчуження спірних нежитлових будівель та споруд, є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Як передбачено ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Слід зазначити, що ухвала суду про забезпечення позову згідно з ст. 258 ЦПК України є видом судового рішення, яке відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України є обов`язковим для виконання всіма державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами на всій території України.

А відтак, вимогу ст. 157 ЦПК України про те, що ухвала про забезпечення позову виконується в порядку, встановленому для виконання судових рішень, можна цілком обґрунтовано розглядати як загальну вимогу про обов`язковість судових рішень, встановлену ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України.

Таким чином, ухвала про забезпечення позову є обов`язковою до виконання всіма суб`єктами, кому вона адресована та кого вона стосується і повинна бути виконана цими суб`єктами самостійно.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 353-354 ЦПК України, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процессуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Заяву громадянина Німеччини ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, задовольнити.

Вжити заходи по забезпеченню позову, шляхом накладення арешту, а саме встановлення заборони на відчуження об`єктів нерухомого майна, право власності на які зареєстровано за ОСОБА_2 (номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ), а саме на:

- нежитлові будівлі та споруди, що включають в себе: цегляну вагову, загальною площею 12,4 кв.м., зазначену в плані літерою - «А», зерносховище, побудоване з залізобетонних панелей, цегли, загальною площею 1236,7 кв.м., зазначене в плані літерою - «В», цегляний склад зерновий, загальною площею 695,0 кв.м., зазначений в плані літерою - «Д», металевий зерносклад, загальною площею 720,7 кв.м., зазначений в плані літерою - «Ж», цегляне зерносховище, загальною площею 562,6 кв.м., зазначене в плані літерою - «Е», цегляна олійня-млин, загальною площею 146,2 кв.м., зазначена в плані літерою - «И», дерев`яна вагова, зазначена в плані літерою - «Б», сушарка з азбофанери, зазначена в плані літерою - «Г», ЗАВ з азбофанери, зазначена в плані літерою - «З», асфальтна площадка зернотоку, зазначена в плані - № 1, та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта: 34333634);

- нежитлові будівлі, що включають в себе: цегляний гараж, загальною площею 1263,0 кв.м., зазначений в плані літерою - «И», цегляну диспетчерську, загальною площею 58,0 кв.м., зазначену в плані літерою - «Ж», цегляну майстерню, загальною площею 455,6 кв.м., зазначену в плані літерою - «З», цегляну пилораму, загальною площею 238,7 кв.м., зазначену в плані літерою - «Е», та знаходяться за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкта: 34334143);

- нежитлову будівлю літера «В», що включає в себе: цегляний корівник, загальною площею 789,5 кв.м., зазначений в плані літерою - «В», сіносховище - бетонні боки, зазначене в плані літерою - «М», та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта: 34333750);

- нежитлові будівлі та споруди, що включають в себе: цегляну їдальню, загальною площею 216,7 кв.м., зазначену в плані літерою - «А», цегляну автозаправку, загальною площею 20,3 кв.м., зазначену в плані літерою - «Б», металеві ємкості - № 1-4, 5-15, та знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта: 34333369).

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Ухвала суду про забезпечення позову виконується негайно з дня її постановлення в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Направити примірник ухвали про забезпечення позову заявнику та всім особам яких стосуються заходи забезпечення позову для негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов