Справа № 185/5041/18
Провадження № 2/185/192/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 січня 2020 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Мерцалової Н.В., позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Киричок Г.О., представників відповідача Кисельової Л.В., ОСОБА_2 Т. ОСОБА_3 ., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Затишне місто» Павлоградської міської ради про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди у зв`язку із порушенням трудових прав

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просить поновити його на посаді провідного юрисконсульта комунального підприємства «Затишне місто» Павлоградської міської ради з 22 травня 2018 року, стягнути з Комунального підприємства «Затишне місто» Павлоградської міської ради на його користь зарплату за час вимушеного прогулу за період з 22 травня 2018 року по день ухвалення рішення суду. В подальшому ОСОБА_1 , уточнив позовні вимоги просив суд визнати незаконним та скасувати наказ про припинення трудового договору (контракту) № 111к від 21 травня 2018 року про його звільнення з посади провідного юрисконсульта Комунального підприємства «Затишне місто» Павлоградської міської ради, визнати незаконним та скасувати наказ № 176 від 14.03.2018 року «Про скорочення штатних одиниць» в частині підпункту 1.6 пункту 1 де зазначений провідний юрисконсульт, визнати незаконним та скасувати наказ № 181 від 15.03.2018 р. «Про скорочення штату працівників» в частині підпункту 1.1 пункту 1 де зазначений провідний юрисконсульт ОСОБА_1 , поновити його на посаді провідного юрисконсульта Комунального підприємства «Затишне місто» Павлоградської міської ради, стягнути з відповідача на його користь оплату за час вимушеного прогулу з 22 травня 2018 року по 29 січня 2020 року в сумі 261418.67 гривень, допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді провідного юрисконсульта Комунального підприємства «Затишне місто» Павлоградської міської ради, стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 10000.00 гривень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив наступне. Наказом по комунальному підприємству № 34-к від 17 квітня 2013 року він був прийнятий на посаду провідного юрисконсульта Комунального підприємства «Затишне місто» Павлоградської міської ради. Наказом по Комунальному підприємству «Затишне місто» Павлоградської міської ради №111-к від 21 травня 2018 року він був звільнений з посади провідного юрисконсульта за ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. Вказаним наказом, була також передбачена виплата вихідної допомоги, та виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 43 календарних днів.

Вважає своє звільнення з роботи необґрунтованим та незаконним, оскільки наказ про його звільнення підписано не уповноваженою особою, наказ не містить посилань на причини звільнення, в порушення ч.3 ст. 49-2 КЗпП України, ст.43 КЗпП України та статті 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності". Вважає, що його було звільнено з порушенням норм трудового законодавства, без урахування того, що згоди Профспілковий комітет комунального підприємства «Затишне місто» на звільнення не надав. Наказ № 176 від 14.03.2018 р., щодо скорочення штатних одиниць, складений на підставі службової записки головного економіста від 14.02.2018 р., протоколу засідання комісії від 19.02.2018 року, однак будь яких належних та допустимих доказів, які б вказували які саме зміни виникли в організації виробництва і праці на Комунальному підприємству «Затишне місто» ПМР відповідачем не надано. Наказ № 183 від 16 березня 2018 року «Про внесення змін до штатного розпису Комунального підприємства «Затишне місто» Павлоградської міської ради», до його відома не був доведений та його з ним ознайомлено не було, він не був обізнаний з виведенням посади провідного юрисконсульта зі штатного розкладу з 21.05.2018 року, та фактично було скорочено лише дві посади, одну з яких обіймав саме він. Відповідачем не було запропоновано іншу роботу на підприємстві, що є порушенням ст. 49-2 КЗпП України. Вважає, що його було звільнено з роботи, тому що між керівником підприємства та ним існував конфлікт інтересів. Вважає, що неправомірним звільненням йому спричинено моральну шкоду, яку оцінює у 10000.00 грн.

Відповідачем надано суду письмовий відзив на позов у якому він зазначив наступне. 14.02.2018 року головним економістом КП «Затишне місто» ПМР проведено аналіз адміністративних витрат підприємства, запропоновано для подолання скрутного фінансово-економічного стану підприємства зменшення розміру адміністративних витрат проведення скорочення штату адміністративно управлінського персоналу, а їх обов`язки перерозподілити між працівниками АУП яки залишаться. Наказом №123 від 16.02.2018 року було прийнято рішення, щодо скорочення штатних одиниць та створено комісію зі скорочення. 16.02.2018 року було повідомлено голову профспілкового комітету КП «Затишне місто» ПМР Черненко Т.М. про те, що у другій половині травня 2018 року планується провести скорочення штату та чисельності працівників. 19.02.2018 року було проведено засідання комісії та видано протокол з якого вбачається, що обговоренню підлягали всі штатні одиниці АУП підприємства. Наказом №176 від 14.03.2018 року на підставі пояснювальної записки Головного економіста, ч.3 ст.64 Господарського кодексу України, та враховуючі протокол засідання про скорочення штатних одиниць, було вирішено провести скорочення 6 штатних одиниць працівників, однією з яких була посада провідного юрисконсульта. Наказом №181 від 15.03.2018р. провідному інспектору з кадрів, ОСОБА_4 запропоновано у підпункті 1.1 пункту 1 попередити, провідного юрисконсульта ОСОБА_1 , про скорочення з запропонуванням йому інших посад. Наказом № 183 від 16.03.2018р. були внесені зміни до штатного розкладу, який було погоджено із засновником Комунального підприємства «Затишне місто» Павлоградської міської ради місцевими органами виконавчої влади. Відповідач вважає, що процедура скорочення проведена з додержанням чинного законодавства та має економічне та правове підґрунтя (а.с.57-64, т.1).

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в уточненій позовній заяві, суду пояснив, що фактично причиною його звільнення став конфлікт інтересів між ним та керівником підприємства і реальних підстав для скорочення посади провідного юрисконсульта на підприємстві не було.

Представник позивача ОСОБА_5 , в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав, посилаючись на обставини викладені в уточненій позовній заяві.

Представники відповідача, кожен окремо, в судовому засіданні позов не визнали, просили суд відмовити у його задоволенні. Обґрунтовуючи свою позицію посилалися на обставини викладені у відзиві та зазначили, що звільнення позивача було проведено на законних підставах і обґрунтовано скрутним фінансовим станом підприємства.

Вислухавши пояснення сторін, свідків і дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково за таких підстав.

В судовому засіданні встановлено наступне. ОСОБА_1 17.04.2013 року був прийнятий на посаду провідного юрисконсульта Комунального підприємства «Затишне місто» Павлоградської міської ради (а.с.72, т.1).

Відповідно пояснювальної записки до аналізу адміністративних витрат КП «Затишне місто» за 2017 рік у порівнянні з 2016 роком, складеної головним економістом підприємства 14.02.2018 року на підставі Звіту про фінансові результати підприємство за 2017 рік спрацювало зі збитком 1181.0 тис. грн. Для подолання скрутного фінансово економічного стану підприємства, зменшення розміру адміністративних витрат було запропоновано провести скорочення штату адміністративно управлінського персоналу, а їх обов`язки перерозподілити на АУП які залишаться (а.с.17, т.1).

Наказом №123 від 16.02.2018 року «Про скорочення штатних одиниць» для координації роботи зі скорочення чисельності було створено комісію зі скорочення (а.с.18, т.1).

На засіданні комісії по скороченню штатів розглянуто питання про скорочення, що підтверджено Протоколом засідання комісії по скороченню штатів від 19.02.2018 року (а.с.19-20, т.1).

Наказом №176 від 14.03.2018 року «Про скорочення штатних одиниць» вирішено провести скорочення штатних одиниць працівників КП «Затишне місто» ПМР у пункті 1.6 якого зазначено посаду провідного юрисконсульта (а.с.15, т.1).

Наказом по КП «Затишне місто» ПМР №111-к від 21 травня 2018 року позивач був звільнений з посади провідного юрисконсульта за ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату (а.с.13, т.1).

Суд вважає що звільнення позивача являється незаконним з урахуванням наступного.

У наказі №111-к від 21 травня 2018 року про звільнення з посади провідного юрисконсульта за ч.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату, відсутні посилання і розшифрування підстави скорочення штату, а також відсутній запис про надання, або ненадання згоди профспілкового комітету на звільнення працівника, відсутнє посилання на підставу звільнення, зазначений лише наказ № 176 від 14.03.2018 р. та наказ № 183 від 16.03.2018 р. Таким чином, суд вважає наказ належним чином не обґрунтованим.

Наказ №176 від 14.03.2018 р., про скорочення штатних одиниць (а.с.134, т.1), складений з урахуванням службової записки головного економіста від 14.02.2018 р., протоколу засідання комісії про скорочення штатних одиниць від 19.02.2018 року, при цьому будь яких належних та допустимих доказів під час розгляду справи, які б вказували на зміни в організації виробництва і праці на підприємстві відповідачем не надано та в судовому порядку не доведено.

Наказ №183 від 16.03.2018 р., яким внесені зміни до штатного розкладу, своєчасно до відома позивача не був доведений, тому позивач не був обізнаний з виведенням посади провідного юрисконсульта зі штатного розкладу (а.с.136, т.1).

Відповідачем в судовому засіданні не доведено існування виробничої необхідності скорочення посади провідного юрисконсульта на підприємстві, для внесення зміни до штатного розкладу.

Службова записка головного економіста від 14.02.2018 р. (а.с.17, т.1) не доводить висновків щодо необхідності скорочення адміністративних витрат шляхом скорочення адміністративно - управлінського апарату, так як рішення з цього приводу засновником не приймалось, обґрунтування, розрахунки, щодо економії бюджетних коштів шляхом скорочення адміністративних видатків в службовій записці відсутні.

Відповідно до письмової інформації відповідача від 21.12.2018 р. № 798/18, за вхідним №39158 (а.с.119, т.1), на підприємстві відсутні відомості (розподілу) про зменшення фонду оплати праці з 14.02.2018 р. по теперішній час та протокол засідання балансової комісії Павлоградської міської ради про зменшення розміру адміністративні витрат по КП «Затишне місто» ПМР.

З пояснень в судовому засіданні представника відповідача ОСОБА_4 та головного економіста Мкртчян А.М., допитаного у якості свідка встановлено, що ні Засновником ні Власником підприємства не приймалось рішення щодо зменшення фінансування КП «Затишне місто» ПМР.

Таким чином, наказом по КП «Затишне місто» ПМР № 181 від 15.03.2018 р. (а.с.16, т.1) фактично було скорочено 2 посади, інші 4 посади були вакантними, про що надала пояснення представник відповідача ОСОБА_4

Наказом № 333 від 17.05.2018 р (а.с.232, т.1) в штат було введено 4 посади з місячним фондом 16092.8 грн.

Наказом № 399 від 21.06.2018 р (а.с.230, т.1) введено ще 7 посад з місячним фондом 37119.54 грн., а наказом № 421 від 27.06.2018 р. (а.с.164, т.1) затверджений штатний розпис у кількості 203.5 штатних одиниць з місячним фондом оплати 1049343.31 грн.

Станом на 01.12.2017 рік при затвердженні плану фінансування на 2018 рік згідно штатного розкладу відповідно до наказу № 555 від 27.11.2017 р., штатна чисельність становила 195,5 штатних одиниць (а.с.209-210, т.1), де зазначена і посада провідного юрисконсульта.

Наказом по підприємству №421 від 27.06.2018 р. (а.с.164, т.1) встановлено, що станом на 01.07.2018 рік штат підприємства становив 203,5 штатних одиниць з місячним фондом оплати праці 1049343,31 грн. Станом на 01.09.2018 рік фонд оплати праці було збільшено і він становив 1205634,32 грн.

Відповідно до звіту за 1 півріччя 2018 року (про виконання фінансового плану) в розділі адміністративні витрати зазначено план 2205, 21 тис., а факт 2465,0 тис. грн. (а.с. 242, т.1).

Витрати на оплату праці план -1638, 6 тис. грн., факт 1742,0 тис. грн..(а.с. 244, т.1).

Не зменшились, а збільшились адміністративні витрати і за 9 місяців 2018 року та становили при плановому показнику 3357 тис. грн.. 3578,2 тис. грн., що на 221,2 тис. грн.. більше від запланованого фінансування (а.с.238, т.1).

Відповідно до звіту за 2018 рік (а.с.57, т. 4) планові витрати на оплату праці повинні становити 9057,1 тис. грн., а фактичні показники за цей період склали 11474,1 тис. грн., що на 1417,0 тис. грн.. більше від запланованих.

Якщо скорочення посади провідного юрисконсульта було визвано необхідністю економії коштів, то відповідно до наявних у матеріалах справи наказів до штатних розкладі з 01.12.2017 року по 01.12.2018 рік, вбачається, що місячний фонд оплати праці з 01.03.2018 року з 996332,99 грн. виріс до 1254036,21 грн., станом на 01.09.2018 рік, при цьому кількість співробітників не зменшилась, а збільшилась, що вказує, що скорочення посади провідного юрисконсульта не зумовило економію коштів (адміністративних витрат), а навпаки збільшило штат працівників та суму щомісячного фонду фінансування. Таким чином Відповідачем не надано доказів, яким чином скорочення посади провідного юрисконсульта допомогло підприємству заощадити (зекономити) кошти (адміністративні витрати).

Протокол засідання комісії від 19.02.2018 року щодо скорочення штату працівників не містить посилань на обговорення членами комісії скорочення тих чи інших посад, ніж тих, що були запропоновані провідним інспектором з кадрів та самим керівником, як не містить і висновків щодо скорочення певних посад відповідно до проведеного засідання (а.с.19-20, т.1).

Наказ № 111-к від 21.05.2018 року про припинення трудового договору (контракту) з позивачем у зв`язку зі скороченням штату ч.1 ст.40 КЗпП України, підписаний не директором підприємства, а т.в.о. директора Господ В.О. Належних доказів повноважень ОСОБА_6 на підпис наказу №111-к від 21.05.2018 року відповідачем не надано. Посилання відповідача на посадову інструкцію головного інженера, де зазначено, що на період відпустки директора він виконує його обов`язки та набуває його прав, не може прийматись до уваги. Згідно з ч.1 ст.92 ЦК юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Згiдно ч.1, 4 ст.57 Господарського кодексу України, установчими документами суб`єкта господарювання є рішення про його утворення або засновницький договір, а у випадках, передбачених законом - статут (положення) суб`єкта господарювання.

Згідно підпункту «є» пункту 11.6 Статуту комунального підприємства «Затишне місто» Павлоградської міської ради, директор має наступні повноваження: приймання на роботу та звільнення з роботи працівників підприємства, застосовування до них заходів заохочення та дисциплінарного стягнення (а.с.67-71, т.1). Відповідно до пункту 11.4 Статуту підприємства, виконавчим органом юридичної особи є директор. При призначенні директора з ним укладається контракт, в якому визначаються права, строки найму, обов`язки та відповідальність директора перед власником, умови його матеріального забезпечення i звільнення з посади з урахуванням гарантій, передбачених чинним законодавством.

При цьому ні Статутом підприємства ні Контрактом, який укладено між Павлоградською міською радою в особі міського голови та ОСОБА_7 , не визначено, що директор, як виконавчий орган юридичної особи має право самостійно і одноособово призначати замість себе заступника або тимчасово виконуючого обов`язки, делегуючи певні повноваження, які є у директора, на час своєї відсутності іншій особі.

Тому посилання відповідача на наказ № 66 від 18.05.2018 року (а.с.173, т.1) про покладання обов`язків на головного інженера не відповідає нормам законодавства та Статуту комунального підприємства «Затишне місто» Павлоградської міської ради. Таким чином, наказ підписаний не уповноваженою особою та не може залишатись в силі. Це узгоджується і з позицією Верховного Суду, яка викладена в Постанові від 3 липня 2019 року по справі №712/8637/17 де зазначено, що «посадова інструкція працівника організації відповідно до чинного законодавства не є документом, який породжує певні управлінські чи/та представницькі функції посадової особи названої організації».

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до вимог частини третьої статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, посада якого скорочується, наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої ст.40 та частин 2, 3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Згідно з п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 №9, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють звільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне звільнення.

Верховним Судом України сформульовано правову позицію у справі №6-1723цс17 від 18.10.2017 року і у справі № 757/60544/16-ц від 29.08.2018 року: «Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення».

Попередженнями від 19.03.2018 р, (а.с.21, т.1) та від 18.05.2018 р. (а.с.22, т.1), позивачу були запропоновані не всі посади які б він міг обіймати в період з 19.03.2018 р. по 21.05.2018 р. включно, саме в цей період з 19.03.2018 року по 21.05.2018 р. на підприємстві відбувались зміни в частині звільнення працівників.

В повідомленнях не було зазначено ні умов та характеристики праці, ні розмірів посадових окладів, тому вважати, що позивача повідомили належним чином про наявність вакантних посад не можливо, акт про відмову від запропонованих посад адміністрацією підприємства не складався.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Наявний в матеріалах справи лист-повідомлення №1, підписаний директором КП «Затишне місто» ПМР Коріневським В.В. від 16.02.2018 року № 151/08 на ім`я голови первинної профспілкової організації ОСОБА_8 , (а.с.142, т.1) не містить інформації про обґрунтування причин звільнення, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень. Не було проведено і консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільнення або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень, не надані та не підтверджені відповідачем належними та допустимими доказами ці обставини при розгляді справи, а лише зазначено, що консультації носили усний характер. Це було підтверджено головою профспілкового комітету КП «Затишне місто» ОСОБА_9 Т. ОСОБА_10 ., яка допитана у якості свідка. Отже відповідач не дотримався вимог ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Зазначені положення норм трудового законодавства також закріплені в Законі України «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності»

Тобто, ч. 1 ст. 43 КЗпП України закріплено імперативне положення, відповідно до якого розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1, 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Головою профспілкового комітету ОСОБА_8 було проведено засідання 28 березня 2018 року, на якому було розглянуте подання директора комунального підприємства «Затишне місто» Павлоградської міської ради Коріневського В.В. на попередню згоду щодо звільнення працівників у зв`язку зі скороченням штату (а.с.144-145, т.1). На засіданні профспілкового комітету КП «Затишне місто» ПМР 28.03.2018 року при розгляді подання про надання згоди на звільнення члена профспілки провідного юрисконсульта ОСОБА_1 члени профспілкового комітету ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 утримались від надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади провідного юрисконсульта, про що було зазначено в протоколі №21 від 28.06.2018 року (а.с.144-145, т.1). Листом за вхідним № 257/08 від 29.03.2018 р. голова профспілки ОСОБА_8 , повідомила директора КП «Затишне місто» ПМР про прийняте рішення (а.с.149, т.1).

Профспілковий комітет вдруге проводив засідання щодо надання згоди на звільнення позивача, яке було розглянуте 11.04.2018 року (протокол засідання № 22) (а.с.146, т.1), що є порушенням статті 39 Законом України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності".

Повторний розгляд представлення на попередню згоду щодо звільнення ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату 11.04.2018 р. і протокол засідання № 22 від 11.04.2018 року не може бути належним доказом того, що профспілковий комітет надав згоду на звільнення ОСОБА_1 тому що протоколом засідання профспілкового комітету № 21 від 28.03.2018 року члени профспілки утримались від надання згоди на звільнення ОСОБА_1 . Окрім того розгляд подання на дачу звільнення був розглянутий на засіданні профспілкового комітету 28.03.2018 року в межах встановленого законом строку -15 днів з дня отримання представлення від керівника підприємства, яке було отримано 20.03.2018 року.

Таким чином рішення щодо ненадання згоди на звільнення ОСОБА_1 за скороченням штату було прийнято всіма членами виборчого профспілкового органу та зафіксовано протоколом від 28.03.2018 року за № 21. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.92 р. із послідуючими змінами "Про практику розгляду судами трудових спорів" зазначено відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Відповідно до положень ч.2 ст.235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п.8 р.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи. Так згідно довідки віл 21.05.2018 р. № 331/18, середньоденна заробітна плата позивача складає 494.90 грн.

В період з 22.05.2018 р. по 30.06.2018 рік число робочих днів становить 27, тому множимо на 494,90 =13362,3 грн.

З урахуванням наданої довідки про підвищення посадових окладів на підприємстві, посадові оклади збільшувалися наступним чином:

з 01.07.2018 р. на 4,48%;

з 01.09.2018 р. на 16,66%;

з 01.12.2018 р. на 4,35%,

Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становитиме:

- з 01.07.2018 р. по 31.08.2018 р. - 494,90 х 4,48% = 517,07 грн. х 44 роб.дні = 22751,08грн.

- з 01.09.2018 р. по 30.11.2018 р. - 517,07 х 16,66% = 603,21 грн. х 64 роб.день = 38605,69 грн.

- з 01.12.2018 р. по 31.06.2019 р. - 603.21 х 4,35% = 629,45 грн. х 140 роб.днів = 88123.00 грн.

З 01.07.2019 року був підвищений прожитковий мінімум для працездатних осіб на 4,48% , тому за період з 01.07.2019 р. по 30.11.2019 р., сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становитиме:

-з 01.07.2019 р по 30.11.2019 р. - 629,45 х 4,48% = 657,65 грн. х 108 роб. днів = 71026,20 грн.

-з 01.12.2019 року була підвищений прожитковий мінімум для працездатних осіб на 4,48% , тому за період з 01.12.2019 р. по 29.01.2020 р., сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становитиме:

-з 01.12.2019 р по 29.01.2020 р. - 657,65 грн. х 4,73% = 688,76 грн. х 40 роб. днів = 27550,40 грн.

Таким чином сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 22 травня 2018 року по 29 січня 2020 р. становить 261418,67 грн.

Діями відповідача, у зв`язку з його незаконним звільненням, позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає у тому, що він був неправомірно, звільнений з підприємства, він хвилювався тому що залишився без роботи та без постійної стабільної заробітної плати. Все це призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В п. 13 Постанови пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Виходячи з принципу розумності і справедливості суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача 5000.00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючі до уваги те, що позивач звільнений від сплати судового збору при вирішенні у суді трудового спору, слід стягнути з Комунального підприємства «Затишне місто» Павлоградської міської ради на користь Держави витрати на судовий збір в сумі 3966.28 гривень.

Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Тому слід допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді провідного юрисконсульта Комунального підприємства «Затишне місто» Павлоградської міської ради.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.76, 82, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України суд

У Х В А Л И В

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Затишне місто» Павлоградської міської ради про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди у зв`язку із порушенням трудових прав - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ про припинення трудового договору (контракту) № 111к від 21 травня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади провідного юрисконсульта Комунального підприємства «Затишне місто» Павлоградської міської ради.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 176 від 14.03.2018 року «Про скорочення штатних одиниць» в частині підпункту 1.6 пункту 1 де зазначений провідний юрисконсульт.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 181 від 15.03.2018 р. «Про скорочення штату працівників» в частині підпункту 1.1 пункту 1 де зазначений провідний юрисконсульт ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді провідного юрисконсульта Комунального підприємства «Затишне місто» Павлоградської міської ради ().

Стягнути з Комунального підприємства «Затишне місто» Павлоградської міської ради () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) оплату за час вимушеного прогулу з 22 травня 2018 року по 29 січня 2020 року в сумі 261418.67 гривень.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді провідного юрисконсульта Комунального підприємства «Затишне місто» Павлоградської міської ради.

Стягнути з Комунального підприємства «Затишне місто» Павлоградської міської ради () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у відшкодування моральної шкоди 5000.00 гривень.

Стягнути з Комунального підприємства «Затишне місто» Павлоградської міської ради () на користь Держави витрати на судовий збір в сумі 3966.28 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 05 лютого 2020 року.

Суддя:В. О. Головін