Ухвала

23 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 201/896/18

провадження № 61-18527ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради на заочне рішення Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 25 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Дніпровська міська рада, про відшкодування майнової

та моральної шкоди, завданої залиттям квартири,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради (далі - КП «Жилсервіс-2»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Дніпровська міська рада, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь 11 541 грн у відшкодування майнової шкоди, 25 000 грн моральної шкоди, завданої залиттям належної їй на праві власності квартири

АДРЕСА_1 , та 2 376 грн в рахунок повернення витрат на експертне дослідження.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська

від 25 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 11 541 грн в рахунок відшкодування майнова шкоди,

2 376 грн в рахунок повернення витрат на експертне дослідження, 2 500 грн моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

11 грудня 2020 року до Верховного Суду КП «Жилсервіс-2» подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року і ухвалити нове рішення

про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

У касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження заочного рішення Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 25 липня 2019 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року, посилаючись на те,

що постанову суду апеляційної інстанції отримано 11 листопада 2020 року, що підтверджується копією конверта Дніпровського апеляційного суду.

Оскільки причина пропуску цього процесуального строку є поважною,

строк на касаційне оскарження на підставі частини другої статті 390 ЦПК України підлягає поновленню.

Відповідно до частини третьої статті3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно

до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду

і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі,

що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках -

на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, специфіку його повноважень як «суду права», процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції, і учасникам справи був наданий відповідний обсяг гарантій права на справедливий суд у судах попередніх інстанцій.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах

та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених

у цій же статті ЦПК України.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності цивільних правовідносин.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах

про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою,

яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у цій справі становить 38 917 грн, тобто суму, яка станом

на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму

для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 100 = 210 200, 00 грн).

Отже, справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга, відноситься до категорії малозначних.

У касаційній скарзі заявником не наведено обґрунтованих аргументів

на підтвердження наявності випадків, передбачених підпунктами а-г

пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема не вказано

про винятковість цієї справи для заявника або її значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Посилання в касаційній скарзі на те, що заявник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями,

при розгляді іншої справи суд не приймає до уваги, оскільки ним не надано доказів на підтвердження наявності у провадженні суду справи,

при розгляді якої враховуються обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями у цій справі.

Наведені заявником в касаційній скарзі доводи, які значною мірою зводяться до необхідності встановлення обставин, що згідно статті 400 ЦПК України не належить до компетенції суду касаційної інстанції,

не підтверджують виключних обставин, які могли б свідчити про наявність підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Отже випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки КП «Жилсервіс-2» подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради про поновлення строку на касаційне оскарження заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня

2019 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року задовольнити.

Поновити комунальному підприємству «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради строк на касаційне оскарження заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2019 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2019 року

та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради, третя особа,

яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Дніпровська міська рада про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої залиттям квартири- відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович