233 № 233/6210/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартиненко В. С., розглянувши в порядку письмового спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, відшкодування збитків та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

До Костянтинівського міськрайоного суду Донецької області з вказаним позовом звернувся ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в загальному розмірі 210000 грн. В обґрунтування вказаних вимог позивач посилався на те, що в травні 2019 року позивач передав ОСОБА_2 30000 грн на умовах повернення вказаних коштів на підставі договору, укладеного в усній формі, оскільки ОСОБА_2 повідомила про те, що вона опинилася у важкому становищі. В липні 2019 року відповідач грошові кошти не повернула, проте повідомила про погіршення життєвих обставин, в зв`язку з чим позивач надав їй у позику додаткові кошти, в зв`язку з чим 24.07.2019 року у приміщення відділення банку, де відповідач працювала, у присутності іншого співробітника склала розписку про те, що вона позичила у позивача грошові кошти в розмірі 55000 грн, з поверненням суми боргу частинами, починаючи з 15.08.2019 року. Проте у вказаний час відповідач грошові кошти позикодавцеві не повернула. В зв`язку з чим вказані кошти мають бути повернуті позивачу. Крім того, 11.09.2019 року з місцевої преси позивач дізнався про те, що ОСОБА_2 шляхом обману позичала грошові кошти і в інших осіб. Оскільки ОСОБА_2 під час укладання вказаного договору позики застосувала обман, вона зобов`язана відшкодувати збитки позивачу в подвійному розміру, в зв`язку з чим з ОСОБА_2 необхідно стягнути також грошову суму в розмірі 55000,00 грн. Вказаними протиправними діями відповідач спричинила позивачу моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 100000,00 грн.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 листопада 2019 року у справі відкрито провадження та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу надано строк на подання відзиву на позовну заяву - 15 днів з дня вручення копії ухвали.

Копію вказаної ухвали суду відповідач отримала 14 листопада 2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

У строк встановлений ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 листопада 2019 року, враховуючи тривалість поштового перебігу, відповідач відзив не надала.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з таких підстав.

Судом встановлено, що 24.07.2019 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 прийняла від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 55000,00 грн в борг та зобов`язалася повернути вказані кошти: 01.08.2019 р. - 10000,00 грн., 15.09.2019 р. - 10000,00 грн., 30.09.2019 р. - 10000,00 грн., 15.10.2019 р. - 10000,00 грн., 01.11.2019 р. - 15000,00 грн. ОСОБА_2 зобов`язалась повернути вказані кошти в строк та в повному обсязі через ОСОБА_3 або через ОСОБА_4 , співробітника АТ «Альфа -банк».

Вказані обставини підтверджуються відповідною розпискою, долученою до матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 1 статті 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позичкодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позичкодавцем визначеної грошової суми або невизначеної кількості речей.

У постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13 викладений правовий висновок про те, що письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Оскільки договором позики, який відповідає вимогам закону до його змісту та форми, встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами та, разом з тим, відповідачем не спростовано факт прострочення повернення чергових частин позики, що підтверджується наявністю у позикодавця оригіналу розписки, суд дійшов висновку про те, що позикодавець має право вимагати дострокового повернення всієї суми позики.

А отже, з ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 55000,00 грн.

Частиною 1 статті 229 ЦК України встановлено, що істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч.ч. 1 - 3 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

З наведених норм права випливає, що зобов`язання відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням правочину під впливом обману, виникає у разі визнання такого правочину недійсним. Разом з тим, позивачем не пред`явлені вимоги про визнання недійсним вказаного правочину, а навпаки пред`явлені вимоги до боржника щодо не виконання ним взятих на себе зобов`язань.

А отже, у задоволені позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача у відшкодування збитків грошових коштів в розмірі 55000,00 грн та моральної шкоди з цих підстав необхідно відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

З приводу вказаних норм права Верховний Суд України у постанові від 24 лютого 2016 р. у справі № 6-1790цс15 виклав таку правову позицію.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Оскільки чинним законодавством та договором, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з невиконанням зобов`язань з повернення позики позикодавцю, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди також з цих підстав.

Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 550,00 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 141, 259, 264-265, 273, 279, 354, п.п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, відшкодування збитків та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 24 липня 2019 року в розмірі 55000 (п`ятдесяти п`яти тисяч) гривень 00 копійок.

В задоволені позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитків в розмірі 55000 (п`ятдесяти п`яти тисяч) гривень 00 копійок та моральної шкоди в розмірі 100000 (ста тисяч) гривень 00 копійок - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 550 (п`ятисот п`ятдесяти) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя