Центральний районний суд м. Миколаєва
________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

14 січня 2020 року Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі Дудник Г.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву боржника ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 в червні 2019 рокув особі свого представника адвокатат Камінського В.І. звернулася до суду з заявою про розстрочку виконання рішення суду посилаючись на те, що рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 06.11.2018 у справі № 490/10085/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна, залишеного без змін постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 16 січня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на його користь майна, набутого без достатньої правової підстави, в розмірі 4891 євро 18 євроцентів, що в еквіаленті на час звернення до суду становило 152 908,31 грн.

Постановою головного державного виконавця Центрального районного відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 18.02.2019 року відкрито виконавче провадження ВП № 58405765 про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 заборгованості у сумі 127 663 грн за виконавчим листом №490/10085/17, а також виконавчого збору в розмірі 12 766,3 грн.

Зазначає , що наразі вона готова добровільно виконувати судове рішення, про те в силу життєвих обставин у неї виникла скрутне матеріальне становище, її дохід становить 12 000 грн на місяць, а на її утриманні знаходиться малолітня дитина. Вона вважала, що кошти отримані від брата , є допомогою їй, отже не розумла, що їх колись потрібно було повертати, отже не накопичувала такої значної суми. За такого , вона не має можливості одразу виконати рішення суду, проте задля дотримання справедливого балансу сторін , просить розстрочити виконання рішення суду рівними частинами на рік по 11702,50 грн щомісячно.

03 липня 2019 року позтивач ОСОБА_3 . ОСОБА_4 , надав відзив на заячву, в якому просив про відмову у її задволенні.Посилався на те, що представник заявника не посилаєтся на жодні істотні обставини, які б унеможливлювали виконання рішення суду для боржника.Так, вона перебуває у зареєстрованогму шлюбі і не утримує дитину сама, проживає постійно у Республіці Італія та отримує дохід у валюті - євро, а не 12 000 грн, як зазначає в заяві. На утриманні ж ОСОБА_5 , перебуває малолітній син , який має складне захворювання , його лікування вимагає значнихмісячних витрат на лікарів та спеціалістів. Син його дружини ОСОБА_6 , від першогог шлюбу також потребувє постійного лікування, перебуває на диспансерному обліку. Також на теперішній час він втратив роботу і має істотну необхідність в поверненні коштів від відповідачки.

Справа прийнята суддею Гуденко О.А. до свого провадження 03 грудня 2019 року на підставі протоколо повторного атоматизованого розподілу судової справи від 02.12.2019,

Сторони в судове засідання не з`явились. Про розгляд заяви повідомлено своєчасно та належним чином.

Представник заявника надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив задовольнити вимоги з викладених в заяві підстав.

Представник позивача (стягувача) надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити з викладених в письмовому відзиві підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що заява про розстрочку виконання рішення суду підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2018 року , залишеного без змін Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 16 січня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна, стягнуто на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 127 663 грн 65 коп.

Постановою Головного державного виконавця Центрального районного відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївської області від 18.02.2019 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №490/10085/17 виданого 15.02.2019 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 127 663,00 грн.

На теперішній час рішення суду не виконано.

На утриманні ОСОБА_1 , перебуває донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно зі ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч.1ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні "Іванов проти України", право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, як би національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції").

Згідно ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан.

Відповідно до ч.3 ст.435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Розстрочка, виходячи з положень вказаної статті - це надання боржникові права проводити виконання рішення у частинах і в строки, встановлені судом.

Законом встановлено, що критерієм визначення підстав для розстрочки виконання рішення є обставини, які утруднюють виконання судового рішення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішити питання про їх наявність з урахуванням всіх обставин справи, а також прав та законних інтересів сторін виконавчого провадження.

Підстави, які зумовлюють необхідність розстрочки виконання рішення, мають оціночний характер, так як законодавцем не надано його вичерпного переліку.

Обставинами, які утруднюють виконання рішення, можуть бути тільки ті обставини, які існують насправді і які безпосередньо не дозволяють виконати судове рішення в обсязі, строки та в порядку, визначеному в ньому.

Вирішуючи питання розстрочки виконання рішення, суд повинен виходити із засад доцільності та необхідності захисту інтересів, насамперед, стягувача, права якого підтверджені судовим рішенням; суд також враховує:1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до вимог ч.5 ст.435 ЦПК України, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» № 14 від 26.12.2003 р. зазначено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, суду потрібно мати на увазі, що, їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Системне тлумачення ст.435 ЦПК України та ст.33 Закону України «Про виконавче провадження», дає підстави дійти висновку, що у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, з заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення, при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим та на строк не більше один рік.

Розстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду сплати загальної суми боргу частинами. Надання розстрочки судом полягає у визначенні розміру щомісячних платежів з метою погашення всієї суми боргу, визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку сплати останнього платежу на підставі розстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо розстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; суми щомісячного платежу, наявність яких має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування та сума щомісячних платежів знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання розстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

На думку суду, заявником обґрунтована необхідність розстрочки виконання рішення суду, конкретно зазначено, яким чином заявник за розстрочений термін зможе сплатити всю боргову суму.

Вирішуючи вказане в заяві питання про розстрочку виконання рішення, суд враховує, що заявником при наведенні мотивів для розстрочення виконання рішення, хоча і не надано достеменних доказів перебування у скрутному матеріальному становищі станом на час звернення з відповідною заявою до суду, проте суд враховує, що на утриманні боржника перебуває малолітня дитина, сума боргу не є незначною. В той же час надання розстрочки виконання рішення суду , що на місяць складатиме суму, яка майже втричі перевищує прожитковий мінімум на особу, не буде створювати занадто привілейовані умови для боржника та буде спрямовано на захист прав і позивача по даній справі. Адже добровільна сплата боргу на його користь щомісячними платежами також забезпечить і його потребу на щомісячне лікування сина, на що він насамперед покликається у своєму відзиві.

Разом з тим, враховуючи, що з моменту подання цієї заяви до суду і до часу її розгляду ОСОБА_1 не вчиняла дій щодо часткового погашення боргу, суд приходить до висновку про можливість надання розстрочки на 10 місяців.

За наведених вище обставин заяву про розстрочку виконання рішення суду слід задвольнити частково.

Керуючись ст.33 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 261, 353-354, 435 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду - задовольнити частково.

Допустити розстрочку виконання рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 06.11.2018 у справі № 490/10085/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 127 663,00 грн. - терміном на десять місяців, шляхом сплати ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 12 766 грн 30 коп щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця, починаючи з лютого 2020 року і по листопад 2012 року включно.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи,якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її )проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційнеоскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених участині другійстатті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 14 січня 2020 року.

Суддя: О. А. Гуденко