Постанова

Іменем України

23 грудня 2020 року

місто Київ

справа № 761/11572/18-ц

провадження № 61-392св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України,

третя особа - Державне підприємство «Електронмаш»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року у складі судді Кондратенко О. О. та постанову Київського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Рубан С. М., Желепи О. В., Іванченка М. М.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа - Державне підприємство «Електронмаш» (далі - ДП «Електронмаш»), про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 17 серпня 2009 року між ним та Міністерством промислової політики України, правонаступником якого є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України

(далі - Мінекономрозвитку, Міністерство), укладений контракт № 2-63 із керівником підприємства, що є у державній власності, зі строком дії до 16 серпня 2014 року. Факсимільним зв`язком 26 вересня 2018 року він отримав наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 23 березня 2018 року № 35-п про звільнення його з посади директора ДП «Електронмаш» 26 березня 2018 року з підстав, передбачених пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України. Наказ про звільнення є незаконним, оскільки ним не допущено будь-яких порушень законодавства чи обов`язків, передбачених контрактом. Крім того, відповідачем протиправно не відібрано пояснення щодо підстав звільнення та не зазначено конкретну підставу звільнення.

З урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати наказ Мінекономрозвитку від 23 березня 2018 року № 35-п про звільнення; зобов`язати Мінекономрозвитку поновити його на посаді директора ДП «Електронмаш» та виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 28 березня 2018 року, та допустити негайне виконання рішення суду в цій частині; стягнути з Мінекономрозвитку 250 000, 00 грн на відшкодування моральної шкоди, яку направити на благодійність, на допомогу ветеранам та сиротам воїнів АТО.

Стислий виклад заперечень відповідача

Мінекономрозвитку позов не визнало, в обґрунтування заперечень зазначено, що Міністерство як уповноважений орган управління ДП «Електронмаш» ухвалило рішення про звільнення з посади керівника державного підприємства з підстав, передбачених контрактом, у зв`язку з допущеними позивачем порушеннями. При цьому, норми трудового законодавства, що встановлюють порядок звільнення, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалося тим, що наказом Міністерства від 23 березня 2018 року № 35-п ОСОБА_1 звільнено із займаної посади директора ДП «Електронмаш» із підстав, передбачених пунктом 8 статті 36 КЗпП України, відповідно до якої, підставами припинення трудового договору є ті, що передбачені контрактом. Листом від 15 березня 2018 року

№ 2202-14/10930-06 Міністерство звернулося до голови Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації з проханням погодити звільнення позивача з посади директора ДП «Електронмаш» із підстав, передбачених контрактом. Відповідного погодження від голови Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації на звільнення ОСОБА_1 з займаної посади або вмотивованої відмови у погодженні відповідачем не отримано, а тому, з урахуванням пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2013 року № 818 «Про затвердження Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, і внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203», пропозиція вважається погодженою. При цьому, відсутність погодження на звільнення позивача з місцевою державною адміністрацією не є безумовною підставою для поновлення позивача на роботі з огляду на те, що така підстава не передбачена статтею 36 КЗпП України, а також умовами укладеного сторонами контракту. За своєю суттю така згода має характер рекомендації та не може бути визначальною при вирішенні питання про звільнення за наявності порушення, яке визначене в контракті як підстава для звільнення.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду обґрунтовувалася тим, що відповідачем під час звільнення позивача дотримані вимоги КЗпП України, тому підстави для задоволення позову відсутні. Службовою запискою департаменту управління державною власністю Мінекономрозвитку від 14 березня 2018 року

№ 3243-03/162, встановлено порушення керівником ДП «Електронмаш» законодавства України та умов контракту від 17 серпня 2009 року № 2-63. Доводи про те, що позивача не ознайомлено зі службовою запискою від 14 березня 2018 року, яка стала підставою його звільнення та не відібрано пояснення, колегія суддів оцінила критично, оскільки звільнення позивача відбулося із підстав, передбачених контрактом, а відповідно до умов контракту не передбачено вимог щодо відібрання письмових пояснень перед звільненням. Твердження про те, що наказ про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади міг бути виданий виключно після складання ним акта приймання-передачі справ та майна підприємства, суд відхилив, оскільки такі вимоги не передбачені умовами укладеного між сторонами контракту та КЗпП України.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій засобами поштового зв`язку у січні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується тим, що в наказі не наведено підстав для звільнення. Судом першої інстанції взагалі проігноровано цей аргумент, а апеляційний суд, замість того щоб виступити об`єктивним арбітром у справі про порушення трудових прав, виступив фактично «адвокатом» відповідача. Більшість аргументів, які зазначені в службовій записці Кропивницького, як то ненадання якихось даних, неуточнення відомостей і тому подібне, не мають жодного значення, оскільки не підпадають під такі порушення, як «використання фінансових ресурсів підприємства, у тому числі при здійсненні закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти». Вимогам чинного законодавства не відповідає також твердження суду, що «згода має характер рекомендації», оскільки відповідно до абзацу 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2013 року № 818 за результатами конкурсу керівник центрального органу виконавчої влади подає у 10-денний строк Голові Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голові відповідної місцевої держадміністрації пропозицію щодо погодження призначення на посаду керівника підприємства, який є переможцем конкурсу. Аналіз зазначеного пункту показує, що він містить імперативну норму, а не норму, яка носить рекомендаційний характер. У разі, якщо б зазначена норма носила рекомендаційний характер, то її тексті повинно було б міститися словосполучення не «подає» (як це зазначено), а «може подати». Втім, зазначений пункт містить імперативне визначення - «подає пропозицію».

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу Міністерство просило касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, судові рішення залишити без змін. Зазначає, що службовою запискою встановлено наявність необґрунтованого та неефективного використанням фінансових ресурсів, невиконання вимог Закону України

«Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», неефективного використання державного майна та розбіжностей у розмірі вартості державного майна підприємства, що відповідно до підпункту «м» пункту 26 Контракту є підставою для звільнення керівника. Оскільки повідомлення про погодження або вмотивовану відмову у погодженні звільнення ОСОБА_1 з посади директора ДП «Електронмаш» від Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації до Мінекономрозвитку не надходило, то вважається, що пропозиція про звільнення позивача погоджена. Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що при укладенні контракту закон надає право сторонам установлювати підвищену, у порівнянні з трудовим законодавством, відповідальність особи й додаткові підстави для розірвання трудового договору - контракту.

ДП «Електронмаш» у своєму відзиві на касаційну скаргу зазначило, що ДП «Електронмаш» здійснило непередбачені фінансовим планом видатки в складі адміністративних витрат на суму 111 000, 00 грн на отримання юридичних послуг, що свідчить про порушення позивачем законодавства під час використання фінансових ресурсів підприємства.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Верховного Суду від 25 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX

(далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За частиною першою статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваної постанови апеляційного суду визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Згідно з пунктом 1.1 Статуту ДП «Електронмаш», затвердженого наказом Мінекономрозвитку від 28 вересня 2016 року № 1621, підприємство засновано на державній власності і належить до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та є державним комерційним підприємством.

У пункті 7.3 Статуту визначено, що управління ним здійснюється директором, який призначається на посаду Уповноваженим органом управління шляхом укладення контракту, в якому визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність директора, умови його матеріального забезпечення, звільнення з посади та інші умови найму за погодженням сторін.

Згідно з наказом Міністерства промислової політики України від 17 серпня 2009 року № 157-Д із ОСОБА_1 , директором Державного науково-виробничого підприємства «Електронмаш», укладений контракт на новий термін.

17 серпня 2009 року між Міністерством промислової політики України та ОСОБА_1 укладений контракт № 2-63, як з керівником підприємства, що є у державній власності, відповідно до умов якого ОСОБА_1 призначено на посаду директора Державного науково-виробничого підприємства «Електронмаш» на термін із 17 серпня 2009 року до 16 серпня 2014 року.

Додатковою угодою від 28 липня 2010 року № 82 до контракту від 17 серпня 2009 року № 2-63 із директором ДНВП «Електронмаш», ОСОБА_1 внесені відповідні зміни та доповнення до контракту.

Після спливу строку контракту, який діяв до 16 серпня 2014 року, заступником міністра промислової політики України ОСОБА_1 надано підтвердження повноважень керівника Державного науково-виробничого підприємства «Електронмаш», яким Мінпромполітики України підтвердив повноваження, визначені Статутом підприємства, для подальшого здійснення поточного управління підприємством та державними коштами підприємства, а також його право на отримання заробітної плати директора на умовах зазначеного контракту.

Листом від 15 березня 2018 року № 2202-14/10930-06 Міністерство звернулося до голови Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації з проханням погодити звільнення позивача з посади директора ДП «Електронмаш» з підстав, передбачених контрактом.

Вмотивованої відмови у погоджені на звільнення ОСОБА_1 із займаної посади не отримано.

Наказом міністра економічного розвитку і торгівлі України від 23 березня 2018 року № 35-п ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України.

Підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади стала службова записка директора департаменту управління державною власністю ОСОБА_3 від 14 березня 2018 року № 3243-03/162.

У службовій записці зазначено, що за результатами здійснення аналізу фінансово-господарської ДП «Електронмаш» на предмет виконання керівником ДП «Електронмаш» вимог фінансово-господарської дисципліни та умов контракту встановлено наявність необґрунтованого та неефективного використанням фінансових ресурсів, невиконання вимог Закону України

«Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», неефективного використання державного майна та розбіжностей у розмірі вартості державного майна підприємства, що відповідно до підпункту «м» пункту 26 контракту є підставою для звільнення.

Згідно з підпунктом «в» пункту 25 контракту цей контракт припиняється до закінчення терміну його дії у випадках, передбачених пунктами 26 і 27 цього контракту.

У підпункті «м» пункту 26 контракту від 17 серпня 2009 року № 2-63 зазначено, що керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи органу управління майном, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади, до закінчення терміну його дії у разі порушення законодавства під час використання фінансових ресурсів підприємства, у тому числі при здійсненні закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти.

Отже, умовами контракту визначені підстави, за наявності яких керівник підприємства може бути звільнений, а контракт з ним розірваний.

У службовій записці департаменту управління державною власністю Мінекономрозвитку від 14 березня 2018 року № 3243-03/162 встановлено порушення керівником ДП «Електронмаш» законодавства України та умов контракту від 17 серпня 2009 року № 2-63, зокрема:

1. порушення вимог законодавства в частині дотримання фінансово-господарської дисципліни.

Так, відповідно до статті 1046 «Юридичні послуги» звіту про виконання фінансового плану підприємства за 2017 рік ДП «Електронмаш» здійснило непередбачені фінансовим планом видатки у складі адміністративних витрат на суму 111 000, 00 грн на отримання юридичних послуг. За своєю сутністю юридичні послуги є одним із видів консалтингових послуг, тому керівником підприємства порушено вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2006 року № 1673 «Про стан фінансово-бюджетної дисципліни, заходи щодо посилення боротьби з корупцією та контролю за використанням державного майна і фінансових ресурсів», якою передбачено оплату консалтингових послуг на рівні не більш як 1, 5 відсотка обсягу чистого прибутку. Враховуючи наявність юридичного підрозділу на підприємстві, здійснення таких витрат є необґрунтованим та неефективним використанням фінансових ресурсів, що є порушенням підпункту «м» пункту 26 контракту: «порушення законодавства під час використання фінансових ресурсів підприємства, у тому числі при здійсненні закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти».

Пунктом 1.1 наказу Національного агентства України з управління державними корпоративними правами від 15 липня 1999 року № 131 «Про затвердження Положення про порядок організації та проведення конкурсів на право виконання консалтингових (консультаційних, аудиторських, юридичних та оціночних) послуг» встановлено, що положення про порядок організації та проведення конкурсів на право виконання консалтингових (консультаційних, аудиторських, юридичних та оціночних) послуг» визначає порядок організації та проведення конкурсів з визначення юридичних та фізичних осіб, яким може бути надано право виконання для Національного агентства з управління державними корпоративними правами консультаційних, аудиторських, юридичних та оціночних послуг. Тобто, консалтингові послуги включають і юридичні послуги;

2. недотримання вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відповідно до пункту 4 статті 14 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» державні унітарні підприємства, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі, а також господарські товариства, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких належать господарським товариствам, частка держави в яких становить 100 відсотків, зобов`язані оприлюднювати інформацію про свою діяльність (квартальну, річну фінансову звітність, у тому числі консолідовану, за останні три роки) шляхом розміщення її на власній веб-сторінці (веб-сайті) або на офіційному веб-сайті відповідного суб`єкта управління об`єктами державної власності. Доступ до таких веб-сторінок та веб-сайтів є цілодобовим і безоплатним. Оприлюднення фінансової звітності суб`єктів господарювання державного сектору економіки є обов`язковим відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 835 «Про затвердження Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних». Відповідно до звіту про виконання фінансового плану за 2017 рік підприємством не здійснено витрат на проведення аудиту фінансової звітності, що є порушення вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», Закону України «Про аудиторську діяльність» та підпункту «8а» пункту 8 контракту «надавати своєчасну і достовірну звітність підприємства у встановленому порядку»;

3. неефективне використання державного майна та розбіжностей у розмірі вартості державного майна підприємства.

Відповідно до звіту про виконання фінансового плану за 2017 рік підприємством отримано надходження від здачі в оренду майна у сумі 1 295 000, 00 грн, що на 553 000, 00 грн менше запланованого та свідчить про неефективне використання вільних нежитлових приміщень, які не задіяні у виробничій діяльності підприємства і є порушенням керівником умов контракту.Крім того, відповідно до Форми № 1 «Баланс» за 2017 рік станом на 01 січня 2017 року зареєстрований (пайовий) капітал становить 43 508 000, 00 грн, а станом на 01 січня 2018 року - 108 183 000, 00 грн. При цьому, у Формі № 1 «Баланс» станом на 01 січня 2018 року відображено неоплачений капітал у сумі 64 675 000, 00 грн. Підприємством не надано підтверджуючих бухгалтерських документів щодо законності здійснення таких операцій.

Наказом Мінекономрозвитку від 28 вересня 2016 року № 1621 збільшено статутний капітал Державного науково-виробничого підприємства «Електронмаш», перейменовано Державне науково-виробниче підприємство «Електронмаш» на Державне підприємство «Електронмаш» та затверджено його Статут.

Мінекономрозвитку листом від 12 лютого 2016 року № 3241-10/3847-07 звернулося до підприємства з проханням надати документи та відомості: пояснення щодо розбіжностей у розмірі вартості державного майна; підтвердження наявності власності трудового колективу, зокрема: інформацію щодо чистого прибутку, що був розподілений між працівниками підприємства з 1987 року в розрізі років із відповідною фінансовою звітністю; документи, що підтверджують прийняття колективом рішення про придбання за власні кошти основних засобів та передачу їх підприємству чи надання підприємству доручення про розпорядження коштами колективу за результатами кожного року; протокольні рішення чи інші документи щодо формування переліку основних засобів, що мають бути закуплені разом з обґрунтуванням та розрахунками ефективності та окупності; у розрізі років перелік основних засобів, що були придбані колективом разом з первинною документацією, що підтверджує придбання, а також даними щодо бухгалтерського обліку такого майна на позабалансових рахунках, дати його введення в експлуатацію, первинної вартості та нарахованого за період експлуатації зносу.

Станом на момент ухвалення рішення про звільнення позивача запитувані матеріали на адресу Мінекономрозвитку не надходили.

Мінекономрозвитку листом від 22 лютого 2017 року № 3241-08/589595-07 звернулося до підприємства з проханням забезпечити: подання до 25 березня 2017 року Міністерству в паперовому та електронному вигляді інформації про кількість об`єктів нерухомого майна державної власності, що обліковується на балансі підприємства і якого станом на 01 січня 2017 року проведено в установленому порядку державну реєстрацію права власності разом із завіреними в установленому порядку копіями відповідних документів.

Крім того, доручено терміново провести в установленому законодавством порядку державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна державної власності, на які право власності не зареєстровано, та оформити земельні ділянки державної власності, які використовуються без належних документів.

На момент прийняття рішення про звільнення ОСОБА_1 зазначене доручення Міністерства підприємством не виконано.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Відповідно до положень статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці

від 22 червня 1982 року № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» тягар доведення наявності законної підстави для звільнення лежить на роботодавцеві.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (стаття 43 Конституції України).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк, на визначений строк, встановлений за погодженням сторін та таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України.

Відповідно до пункту 16 Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203, контракт з керівником підприємства може бути розірваний на підставах, установлених чинним законодавством, а також передбачених у контракті. При цьому розірвання контракту з ініціативи органу управління майном або керівника підприємства повинно провадитися з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством.

Вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цього положення припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Відповідно до частини другої статті 36 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» керівники підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, призначаються та звільняються з посад за погодженням з головою відповідної місцевої державної адміністрації, крім керівників установ, підприємств і організацій Збройних Сил та інших військових формувань України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, а також керівників навчальних закладів, що призначаються на посаду за умовами конкурсу.

Згідно з пунктом 4 Порядку пропозиція щодо погодження призначення на посаду та звільнення з посади керівника підприємства, яке зареєстроване на території м. Києва та Севастополя, погоджується відповідно з головою Київської та Севастопольської міської держадміністрації; керівника підприємства, яке зареєстроване на території району - з головою райдержадміністрації.

Голова Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голова місцевої держадміністрації під час розгляду пропозиції щодо погодження звільнення з посади керівника підприємства враховує усні чи письмові пояснення особи, що звільняється (пункт 5 Порядку).

Згідно з пунктом 6 Порядку повідомлення про погодження або вмотивовану відмову у погодженні призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства разом з карткою погодження (вмотивованої відмови) призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства не пізніше 5 днів після її надходження надсилається керівникові центрального органу виконавчої влади, які додаються до особової справи кандидата на посаду за місцем роботи.

У разі, коли протягом 5 днів повідомлення про погодження або вмотивовану відмову у погодженні призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головою місцевої держадміністрації не надіслані, пропозиція вважається погодженою.

Установивши, що ОСОБА_1 звільнено на підставі службової записки, якою встановлено наявність необґрунтованого та неефективного використання фінансових ресурсів, невиконання вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», неефективного використання державного майна та встановлення розбіжностей у розмірі вартості державного майна підприємства, що відповідно до підпункту «м» пункту 26 контракту є підставою для звільнення керівника, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновкупро те, що наказ про звільнення позивача, виданий від 23 березня 2018 року № 35-п, є правомірним та обґрунтованим, відсутні підстави для його скасування Судом, його видано з дотримання усіх умов, визначених у законі, на підставі правильного тлумачення норм права.

Таким чином, судами встановлено відсутність підстав для поновлення позивача на посаді.

У справі, рішення в якій переглядаються, установлено, що листом від 15 березня 2018 року Міністерство звернулося до голови Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації з проханням погодити звільнення позивача з посади директора ДП «Електронмаш» з підстав, передбачених контрактом.

Відповідного погодження від голови Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації на звільнення позивача з займаної посади відповідачем не отримано, а отже, з урахуванням пункту 6 зазначеного Порядку пропозиція вважається погодженою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 серпня 2018 року № 752/12036/16-ц (провадження № 61-20726св18).

Твердження заявника про те, що його не ознайомлено із службовою запискою Мінекономрозвитку від 14 березня 2018 року, яка стала підставою для звільнення та не відібрано пояснення, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відповідно до пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України положення, передбачені контрактом, є самостійними підставами припинення трудового договору, а його розірвання з підстав, визначених контрактом, які не містять ознак дисциплінарного порушення, не є дисциплінарним стягненням, а тому положення статті 149 КЗпП України на спірні правовідносини не поширюється.

Доводи заявника про те, що більшість аргументів, які зазначені в службовій записці ОСОБА_3 , як то: ненадання певних даних, неуточнення відомостей тощо, не мають значення для вирішення спору, оскільки не підпадають під такі порушення, як «використання фінансових ресурсів підприємства, у тому числі при здійсненні закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти», не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій, як це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Касаційна скарга не містить посилань на помилкову/неправильну оцінку судами доказів, порушення правил щодо належності і допустимості доказів у контексті наведених вище роз`яснень, а тому відсутні підстави вважати, що висновки судів про доведеність позову є помилковими.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не є підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційних скаргах доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Зважаючи на наведене, Верховний Суд зробив висновок, що, розглядаючи зазначений позов, суди повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, у результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій по суті вирішення позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 листопада 2018року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко