Провадження № 22-ц/811/1144/19 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 лютого 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

в жовтні 2016 року ПАТ «Банк Форум» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 25.06.2007 року між АКБ «Форум», яке 19 квітня 2010 року перейменовано на ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0029/07/6.10-СL, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит для поточних потреб в розмірі 15 000 доларів США із кінцевим терміном повернення 23.06.2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 13 % річних. 10 вересня 2007 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду №1 до вказаного кредитного договору, якою збільшено ліміт кредитування до 30 000 доларів США, а додатковою угодою від 19 березня 2008 року збільшено ліміт кредитування до 37 000 доларів США. ОСОБА_1 зобов`язався повернути кошти отриманого кредиту та сплатити проценти за користування ним в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатковими угодами. 19 березня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання поручається перед банком за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №0029/07/6.10-СL від 25.06.2007 року і додаткових угод, укладених до нього, та, у випадку невиконання зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Стверджує, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, припинив вносити платежі, передбачені умовами кредитного договору як повернення отриманих коштів, та сплачувати проценти за користування кредитом, внаслідок чого станом на 11 червня 2015 року у нього виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 28 064,81 доларів США, яка складається із: заборгованості по поверненню кредитних коштів 24 100,16 доларів США; заборгованості за нарахованими процентами 3 964,65 доларів США. Крім того, позивачем нараховано пеню за простроченим кредитом та процентами на загальну суму 159 434,93 грн. З наведених підстав, з врахуванням уточнення позовних вимог, просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором №0029/07/6.10-СL від 25 червня 2007 року в розмірі 28 064,81 доларів США, а також пеню в розмірі 159 434, 93 грн.

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_1 про визнання кредитного договору №0029/07/6.10-СL від 25.06.2007 року з додатками недійсним.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 16 січня 2007 року вона перебуває у шлюбі із ОСОБА_1 . Стверджує, що 25 червня 2007 року їй стало відомо, що між АКБ «Форум» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0029/07/6.10-СL. Зазначає, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згоди на укладення ОСОБА_1 кредитного договору №0029/07/6.10-СL від 25.06.2007 року вона не надавала, оскільки він не повідомляв про укладення даного договору. Звертає увагу, що ч. 2 ст. 65 СК України перебачено, що дружина, чоловік мають право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійнм як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. З наведених підстав просить визнати кредитний договір №0029/07/6.10-СL з додатками недійним.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 13 лютого 2019 року позов ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором №0029/07/6.10-СL від 25.06.2007 р. в розмірі 24 100 доларів США 16 центів, що в еквіваленті до національної валюти станом на день ухвалення рішення становить 650 884 грн. 93 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 3 253, 52 грн.

В решті вимог позову відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», ОСОБА_1 про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

Рішення суду в частині задоволення позову ПАТ «Банк Форум» оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з грубим порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апелянт стверджує, що в п. 1.1 кредитного договору вказано, що банк відкрив позичальнику кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 15 000 доларів США, яка згідно додаткових угод була збільшена до 37 000 доларів США, однак жодним чином в договорі не зазначено, що банк видав позичальнику кредит у відповідній сумі, а тому помилковими є висновки суду про те, що ОСОБА_1 отримав кредит для поточних потреб в розмірі 15 000 дол. США. Зазначає, що матеріали справи не містять, а позивачем не було надано жодних оригіналів заяв на видачу готівки чи інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували видачу кредитних коштів в сумі 46 000 доларів США. Більше того, його представником було подано клопотання про надання позивачем оригіналів доказів про отримання відповідачем кредитних коштів, однак такі банком надано не було та такі в судовому засіданні не досліджувались. Вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості, в розумінні приписів ст.ст.76-80 ЦПК України, не можна вважати належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом отримання відповідачем кредитних коштів за договором, наявності заборгованості, обґрунтованості та вірності вказаних сум, оскільки позивачем не надано первинних бухгалтерських документи, що підтверджують сплату кредиту та відсотків за ним, а також сплату пені та комісій, залишку неповернутих грошових коштів. Поданий позивачем розрахунок заборгованості, на думку апелянта, не може вважатись доказом отримання кредитних коштів та наявності заборгованості, а є лише розрахунком заявлених сум. Звертає увагу, що вказана цивільна справа двічі скеровувалась в Львівський науково-дослідний інститут судових експертиз для проведення судової економічної експертизи фінансово-кредитних операцій, проте справу було повернуто без виконання у зв`язку з ненаданням експерту додаткових документів для проведення дослідження, що свідчить про те, що банк ухиляється від надання доказів. Вказує, що дії банку щодо стягнення з відповідача додаткової комісії (винагороди) в розмірі 2 відсотків від суми кредиту (п.2.9 кредитного договору) суперечить п.п.3.6 п.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ 10.05.2007 року №168, який забороняє банкам встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь. Вважає, що при визначенні розміру заборгованості за кредитним договором необхідно було врахувати також сплачену відповідачем комісію в розмірі 2 відсотків від суми кредиту, що становить 740 дол. США., що залишилось поза увагою суду. Наголошує, що тягар доведення обгрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обгрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільянє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. З наведених підстав просить рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості за кредитним договором №0029/07/6.10-СL від 25.06.2007 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», ОСОБА_1 про визнання кредитного договору недійсним оскаржила ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт стверджує, що виконуючи умови кредитного договору ОСОБА_1 використовував спільні кошти подружжя, а саме, отриману ним заробітну плату, оскільки інших доходів у нього не було, а відтак розпоряджався спільними сімейними коштами, як об`єктом спільної сумісної власності подружжя, для погашення кредиту без згоди на те дружини, що суперечить вимогам ст. 65 СК України. Зазначає, що лише згодом їй стало відомо, що саме за грошові кошти, отримані ОСОБА_1 за кредитним договором, було придбано речі побутового вжитку та інше майно, яке в подальшому було використано для задоволення потреб сім`ї. Оскільки такі речі були придбані за час перебування в шлюбі і, як виявилось за кредитні кошти, а тому у подружжя, крім права спільної сумісної власності на майно виникає і зобов`язання у вигляді повернення грошових коштів, оскільки договір укладений в інтересах сім`ї створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане інтересах сім`ї. Вважає, що висновки суду про те, що укладення одним з подружжя договору про розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо мало місце відчуження спільного майна подружжя, є помилковими та передчасними, оскільки кредитний договір, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Форум» створює для неї майнові обов`язки з повернення кредиту, як солідарного боржника. З наведених підстав просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити та визнати недійсним кредитний договір № 0029/07/6.10-СL від 25.06.2007 року укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Форум».

З апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вбачається, що рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 лютого 2019 року оскаржується лише в частині задоволення позову ПАТ «Банк Форум» та в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 , а відтак законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в частині інших вимог, судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 15 червня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» залучено до участі в справі, як правонаступника позивача, Публічного акціонерного товариства «Банк «Форум».

В судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про судовий розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи.

Апелянт ОСОБА_2 повідомлялася про судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщено 03 грудня 2020 року (т. 3 а.с. 243), що вважається належним повідомленням про дату, час та місце розгляду справи.

Апелянт ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 звернувся до суду з черговим клопотанням про відкладення розгляду справи, що свідчить про те, що йому відомо про дату, час та місце розгляду справи, обгрунтовуючи його карантинними заходами, запровадженими на території України з метою запобігання виникненню та поширення коронавірусу, просив відкласти розгляд справи до припинення карантинних заходів на території України, а саме, до 28.02.2021 року.

З матеріалів справи вбачається, що 09 листопада 2020 року ОСОБА_1 через канцелярію суду подавав клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивує тим, що через карантинні заходи, впроваджені на території України з метою запобігання поширенню коронавірусу COVID-19, він не може бути присутнім в судовому засіданні, оскільки переживає за своє здоров`я та здоров`я його близьких та рідних, а явку в судове засідання свого представника ОСОБА_5 не може забезпечити, оскільки в нього позитивний результат дослідження на підтвердження COVID-19, у зв`язку з чим просить розгляд справи відкласти на інший день, але в будь-якому випадку до припинення карантинних заходів на території України, а саме до 31 грудня 2020 року.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 та його представником ОСОБА_5 під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції неодноразово заявлялися клопотання про відкладення розгляду справи, в тому числі тричі у зв`язку з карантинними заходами, впровадженими на території України з метою запобігання поширенню коронавірусу COVID-19 та один раз з метою ознайомлення з матеріалами справи, відтак чергове клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, подане 14 грудня 2002 року в день судового засідання розцінюється колегією суддів, як зловживання своїми процесуальними правами.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджуючи при цьому докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, а частиною 2 статті 372 цього Кодексу встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Разом з тим, дана справа перебуває в провадженні судів з жовтня 2014 року, тобто більше шести років, а безпосередньо в суді апеляційної інстанції з квітня 2019 року, відтак у відповідача було достатньо часу для наведення своїх доводів та міркувань.

Станом на час апеляційного розгляду справи (23.12.2020 року) введений Кабінетом Міністрів України з 12 березня 2020 року карантин триває вже понад дев`ять місяців і строки його завершення нікому не відомі: ця обставина є загальновідомою і не потребує доказування (частина 3 статті 82 ЦПК України).

В той же час, з метою забезпечення доступу до правосуддя під час дії в Україні карантину та на виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» наказом Державної судової адміністрації України від 23.04.2020 року № 196 було затверджено Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, однак від відповідача чи його представника заяв до суду про участь у апеляційному розгляді справи в режимі відеоконференції не поступало.

З врахуванням вищенаведеного, враховуючи тривалий час розгляду справи судом апеляційної інстанції, неодноразові клопотання апелянта ОСОБА_1 , його представника про відкладення розгляду справи та їх задоволення судом, колегія суддів вважає чергове клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи необгрунтованим, таким, що не підлягає до задоволення і вважає за можливе розглядати справу за відсутності осіб, які, будучи належним чином повідомленими про судове засідання, призначене на 14 грудня 2020 року, до суду апеляційної інстанції не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позов ПАТ «Банк «Форум», суд першої інстанції виходив з того, що між ПАТ «Банк «Форум» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти, які зобов`язувався повернути банку у встановлений умовами договору строк, однак у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у нього виникла заборгованість зі сплати тіла кредиту у розмірі 24 100,16 доларів США, яка підлягає стягненню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Стаття526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що 25 червня 2007 року між АКБ «Форум», яке 19 квітня 2010 року перейменовано на ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0029/07/6.10-СL, відповідно до умов якого останній отримав кредит для поточних потреб в розмірі 15 000 доларів США із кінцевим терміном повернення 23.06.2017 р. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 13 % річних.

10 вересня 2007 року між сторонами кредитного договору укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору №0029/07/6.10-СL від 25 червня 2007 року, якою внесено зміни до п. 1.1 кредитного договору, збільшивши ліміт кредитування до 30 000 доларів США.

19 березня 2008 року АКБ «Форум» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду № 2 до кредитного договору №0029/07/6.10-СL від 25 червня 2007 року, якою внесено зміни до п. 1.1 кредитного договору, збільшивши ліміт кредитування до 37 000 доларів США.

Пунктом 7.3 кредитного договору №0029/07/6.10-СL від 25 червня 2007 року передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Кредитний договір та додаткові угоди до нього належним чином підписано сторонами, ними узгоджено усі істотні умови договору, включаючи розмір кредиту, процентну ставку за користування кредитними коштами, строк дії договору, таким чином волевиявлення сторін було спрямоване на реальне настання наслідків, обумовлених цим договором. Договір в цілому, так і окремі його пункти не визнавалися недійсними в судовому порядку, відтак кредитний договір є дійсним і підлягає до виконання.

Заявами на видачу№ 23740 від 25 червня 2007 року, № 11308 від 11 липня 2007 року, № 20011 від 18 липня 2007 року, № 1785 від 02 серпня 2007 року, № 3616 від 03 серпня 2007 року,№ 22463 від 20 серпня 2007 року, № 22463 від 20 серпня 2007 року, № 16547, № 10472 від 10 вересня 2007 року підтверджується, що ОСОБА_1 отримав у своє розпорядження кредитні кошти.

З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №0029/07/6.10-СL від 25 червня 2007 року вбачається, що станом на 11 червня 2015 року така становить 24100,16 доларів США та складається з тіла кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що 06.10.2014 року ПАТ «Банк Форум» направив ОСОБА_1 , ОСОБА_3 вимогу про дострокове виконання зобов`язань, у якій вимагав протягом семи днів від дати відправлення вимоги повернути банку заборгованість, яка станом на 29.09.2014 року становить: основна сума кредиту в розмірі 24100.16 дол. США, заборгованість за простроченими процентами 1501.72 дол. США; заборгованість за строковими процентами 243.68 дол. США, пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів та несвоєчасну сплату процентів 3420.64 дол. США.

Надіслання цієї вимоги свідчить про те, що ПАТ «Банк Форум» змінив строк виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором.

З позовної заяви вбачається, що позивач просив стягнути з ОСОБА_1 лише 24100.16 дол. заборгованості по тілу кредиту, з позовними вимогами щодо стягнення заборгованості по інших платежах за кредитним договором ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_1 не звертався.

З врахуванням вищенаведеного, зважаючи на те, що відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження сплати ним коштів на погашення тіла кредиту, на підтвердження відсутності у нього заборгованості по поверненню тіла кредиту, що свідчить про те, що у відповідача склалася заборгованість по сплаті коштів за тілом кредиту у розмірі 24100.16 дол. США, суд першої інстанції дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про те, що з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Форум», правонаступником якого є ТзОВ «Інвестахіллс Веста», підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 24100,16 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги, колегія суддів враховує те, що заперечуючи щодо позову та не погоджуючись з наданим банком розрахунком заборгованості, ОСОБА_1 не надав іншого розрахунку заборгованості, який би спростовував наданий ПАТ «Банк Форум» розрахунок.

Долучені до матеріалів справи квитанції не є беззаперечним доказом відсутності у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, оскільки такі були враховані при розрахунку банком заборгованості, який долучено позивачем.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Форум», ОСОБА_4 про визнання кредитного договору №0029/07/6.10-СL від 25 червня 2007 року недійсним суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для визнання кредитного договору недійним, оскільки для укладення кредитного договору ОСОБА_1 не потрібна була згода ОСОБА_2 як дружини позичальника.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 , виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 16 січня 2007 року (т. 3 а.с. 46).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до абз. 2 п. 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» Положення статті 65 Сімейного кодексу України щодо порядку розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише у тому разі, коли мало місце відчуження спільного майна подружжя, а оскільки кредитний договір не є розпорядженням спільного мана подружжя, тому для його укладення ОСОБА_1 не потрібна була письмова згода дружини, відтак права ОСОБА_2 при укладені оспорюваного кредитного договору не порушено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що отримані ОСОБА_1 кошти були використані в інтересах та для задоволення потреб сім`ї, відтак створили для неї обов`язки з повернення кредитних коштів не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували використання ОСОБА_1 кредитних коштів в інтересах сім`ї.

Інші доводи, на які покликається в апеляційній скарзі ОСОБА_2 , не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 13 лютого 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 4 880 грн. 28 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_2 730 грн. 80 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 23.12.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Крайник Н. П.

Цяцяк Р. П.