Справа № 408/3369/20-ц
Провадження № 2-о/408/487/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого Булгакової Г.В.

при секретарі Ришковій Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Куліш Борис Михайлович, заінтересована особа Новопсковський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про встановлення фактів смерті та родинних зв`язків, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Куліш Б.М., звернулася до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин між нею та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та факту смерті останнього, заінтересована особа: Новопсковський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків).

В обґрунтування вимог щодо встановлення факту родинних відносин між нею та ОСОБА_2 заявник посилається на те, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Встановлення даного факту необхідне для реалізації юридичних прав та обов`язків заявника, породжених її родинним зв`язком з померлим ОСОБА_2 .

Заявник зазначає, що вона була в шлюбі з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Довжанськ Луганської області. В свідоцтві про укладення шлюбу її по-батькові записане як « ОСОБА_3 ». Однак у паспорті заявника її по-батькові українською записано як « ОСОБА_4 », що відрізняється від написаного в свідоцтві про укладення шлюбу, у зв`язку із чим не надається можливим довести родинний зв`язок заявника ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_2 , як дружини та чоловіка.

Згідно доводів заявника, викладених в заяві, родинний зв`язок між нею та ОСОБА_2 підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , копією паспорта та іншими особистими документами заявника та померлого.

В обґрунтування вимог щодо встановлення факту смерті заявник ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Волгоград, громадянин України, який на час смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Довжанськ Луганської області, Україна, причина смерті злоякісне новоутворення шлунку.

У зв`язку з вищенаведеним, просить суд встановити факт, що вона є дружиною ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Довжанськ Луганської області.

Крім того, оскільки Новопсковський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відмовив у реєстрації смерті ОСОБА_2 , який не зміг провести цю реєстрацію через сумнів у легітимності лікарського свідоцтва про смерть, заявник також просить встановити факт смерті ОСОБА_2 у певний час, що необхідно для отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка.

Заявник в судове засідання не з`явилася, просила розглядати справу без її участі.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, справу просив вирішити на розсуд суду згідно законодавства.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заяву в частині встановлення факту родинного зв`язку обґрунтованою, яка підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як передбачено ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно роз`яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 року зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Так, судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 16 травня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Свердловська Луганської області, актовий запис № 53, бланк якого заповнено українською мовою, було зареєстровано шлюб між « ОСОБА_2 » та « ОСОБА_5 », які після реєстрації шлюбу обрали шлюбне прізвище « ОСОБА_6 » та « ОСОБА_6 ».

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 18 січня 1948 року сільською радою м. Хапчеранга Киринського району Читинської області, бланк якого заповнений російською мовою, « ОСОБА_7 » народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в «г. Хапчеранга Киринского района Читинской области», про що учинено актовий запис № 7.

Як вбачається з копії паспорту заявника серії НОМЕР_3 , виданого Свердловським МВ УМВС України в Луганській області 19 липня 2000 року, її анкетні дані записані українською як « ОСОБА_1 », та російською « ОСОБА_8 », а згідно запису на сторінці 10 в розділі «Сімейний стан/семейное положение» слідує, що в відділом РАЦС м. Свердловська Луганської області зареєстровано її шлюб з ОСОБА_2 .

З копії паспорту померлого ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 , виданого Свердловським МВ УМВС України в Луганській області 11 липня 2000 року, його анкетні дані записані українською як « ОСОБА_2 », та російською « ОСОБА_9 », а згідно запису на сторінці 10 в розділі «Сімейний стан/семейное положение» слідує, що відділом РАЦС м. Свердловська Луганської області зареєстровано його шлюб з ОСОБА_5 .

Отже, усі в сукупності наведені докази дійсно підтверджують факт того, що ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_9 , а помилка в написанні по-батькові заявника під час заповнення бланку свідоцтва про укладення шлюбу стала наслідком невірної його транслітерації при перекладі з російської мови на українську.

Дослідивши письмові докази, що стосутються встановлененя факту смерті в певний час, суд приходить до висновку, що заяву в цій частині також необхідно задовольнити з огляду на наступне.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з абз. 2 ч.1ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Факт родинних зв`язків ОСОБА_9 з заявником ОСОБА_1 судом встановлений під час дослідження доказів, наданих заявником в обґрунтування вимог в цій частині.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_9 заявник надала довідку про причину смерті № 192 від 18 березня 2020 року, згідно якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Довжанськ Луганської області, Україна, причина смерті злоякісне новоутворення шлунку.

Копією паспорту померлого ОСОБА_9 серії НОМЕР_4 , виданого Свердловським МВ УМВС України в Луганській області 11 липня 2000 року, підтверджується, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Волгоград, громадянин України, на час смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Зі свідоцтва про поховання від 18 березня 2020 № 218, виданого комунальною установою м.Довжанськ вбачається, що ОСОБА_9 був похований 18 березня 2020 року на кладовищі, розташованому по вул. р-н Донбасса в м. Довжанськ Луганської області.

Також факт смерті ОСОБА_9 підтверджується фотознімками, зробленими на кладовищі.

Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відмовив у реєстрації смерті ОСОБА_9 листом за №1107/21.7-05/34 від 09 жовтня 2020 відмовлено в проведенні реєстрації факту смерті з видачею свідоцтва про смерть у зв`язку з тим, що для підтвердження факту смерті пред`явлено документ, форма якого не відповідає встановленій формі документів відповідно до чинного законодавства України та не є підставою для проведення державної реєстрації смерті.

Оцінюючи надані суду документи в сукупності, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст.3,8,9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючихde factoорганів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Виходячи з вищевикладеного, аналізуючи в сукупності наведені докази, суд приходить до висновку, що факти смерті ОСОБА_9 та його родинного зв`язку з ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження, підстав для відмови у задоволенні заяви суд не вбачає, а тому, оскільки встановлення цих фактів для заявника має юридичне значення, заява підлягає задоволенню.

Таким чином, керуючись ст.ст.13,76-81,89,263-265,293,294,315-317,430 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 про встановлення фактів смерті та родинних зв`язків - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Волгоград, є чоловіком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м. Хапчеранга Киринського району Читинської області .

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Волгоград, громадянин України, який на час смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Довжанськ Луганської області, Україна, причина смерті злоякісне новоутворення шлунку.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Біловодський районний суд Луганської області.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Головуючий Г.В. Булгакова