УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/93/18

10 січня 2020 року

м.Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Левчук В.В.

секретар судового засідання Зберун К.Ф.

за участю заявника не з`явився

представника заявника не з`явився

представника заінтересованої особи начальника Костопільський районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), заінтересована особа Костопільський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника

ВСТАНОВИВ:

До Костопільського районного суду Рівненської області надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа Костопільський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника.

Заява мотивована тим, що ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 19.01.2018 року у справі №564/93/18 обмежено заявника у праві виїзду за межі України до погашення нею заборгованості в сумі 66803,60 грн. по виконавчому листу №2/756/1336/13 від 03.11.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 65360 грн., судового збору в сумі 653,60 грн. та 790 грн. витрат, а всього 66803,60 грн. Вказує, що станом на 06.09.2019 року зобов`язання врегульоване і вона не ухиляється від виконання судового рішення, а тому відсутні підстави для обмеження її у праві виїзду. Просить заяву задоволити та скасувати ухвалу Костопільського районного суду Рівненської області від 19.01.2018 року щодо тимчасового обмеження її у праві виїзду за межі України.

Заявник в судове засідання не з`явилась, про дату і час судового засідання повідомлялась вчасно та належним чином.

Заінтересована особа явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила, про дату і час судового засідання повідомлялась вчасно та належним чином, подала клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи.

Стягувач Дрига ОСОБА_3 надіслав до суду заяву про те, що заперечує проти задоволення заяви ОСОБА_4 , оскільки борг останньою не сплачений і рішення суду не виконане.

Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази встановив наступне.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 19.01.2018 року у справі №564/93/18 частково задоволено подання начальника Костопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа та обмежено заявника у праві виїзду за межі України до погашення нею заборгованості в сумі 66803,60 грн. по виконавчому листу №2/756/1336/13 від 03.11.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 65360 грн., судового збору в сумі 653,60 грн. та 790 грн. витрат, а всього 66803,60 грн.

З оглянутого в судовому засіданні виконавчого провадження №267/4 номер в ЄДРВП 49897909 вбачається, що ОСОБА_1 часткового сплачувала борг, зокрема у листопаді 2015 року в сумі 500 грн., у лютому 2016 року в сумі 200 грн., у березні 2016 року в сумі 200 грн., у квітні 2016 року в сумі 200 грн., у травні 2016 року в сумі 181,81 грн.

З листа Костопільського районного відділу ДВС від 12.08.2019 року №11611 вбачається, що виконавче провадження по стягненню з ОСОБА_1 боргу завершено на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Вказана обставина також підтверджується постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.02.2018 року.

При цьому, всі арешти на майно та кошти, які були на момент завершення виконавчого провадження є чинні.

Тобто рішення суду заявником не виконане.

Згідно з Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. №512/5, Порядку взаємодії органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства внутрішніх справ України від 30.01.2018 № 256/5/65 передбачає дві підстави для зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України в межах виконавчого провадження: закінчення виконавчого провадження на підставі п.1?3, 5?7, 9?12, 14, 15 ч.1 ст.39 Закону; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України у разі погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів у повному обсязі.

Зняття відповідного обмеження в межах виконавчого провадження здійснюється шляхом винесення виконавцем відповідної постанови про закінчення виконавчого провадження або про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України, а оскільки виконавче провадження завершене не з підстав, передбачених вказаним вище положеннями ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», то у державного виконавця не було підстав скасовувати обмеження виїзду.

ОСОБА_1 у своїй заяві посилається на п.5 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзд в Україну громадян України», якою передбачено, зокрема, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів, тобто фактично не погоджується із ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 19.01.2018 року у справі №564/93/18, якою останній обмежено право виїзду за межі України.

Відповідно до ч.1-5, 7, ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Таким чином, Цивільний процесуальний кодекс України детально не регулює порядок розгляду судом питання про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України після завершення виконавчого провадження, а лише передбачає право суду скасувати таке обмеження за мотивованою заявою боржника.

Крім того, особа, яка вважає, що її права порушені у зв`язку з тимчасовим обмеженням у праві виїзду за межі України, має право оскаржити в апеляційному порядку відповідну ухвалу суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, а так само оскаржити рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця з цього приводу (зокрема у разі, якщо боржник сплатив у повному обсязі заборгованість за виконавчими документами, однак державний виконавець не виносить постанову про закінчення виконавчого провадження тощо).

Верховний Суду України, узагальнюючи судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України (узагальнення від 01.02.2013 року), а так само Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в узагальненні практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах від 01.07.2015, зазначили, що тимчасове обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України законом покладено на суд, а припинення обмеження виїзду у зв`язку з виконанням обов`язку за рішенням, що перебувало на виконанні, покладено на державного виконавця. У разі врегулювання боргових зобов`язань державний виконавець виносить відповідну постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України, у якій вказуються номер та дата винесення судового рішення про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду з України.

Отже, тимчасове обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України законом покладено на суд, скасування обмеження виїзду у зв`язку з виконанням обов`язку за рішенням, що перебувало на виконанні, покладено на державного виконавця, а суд вправі скасувати таке обмеження лише у разі подання мотивованої заяви боржника.

Судом встановлено, що виконавче провадження завершене у зв`язку із відсутністю майна боржника ОСОБА_1 , однак остання не виконала у повному обсязі рішення суду щодо стягнення з неї боргу на користь ОСОБА_2 .

При цьому суд враховує, що відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії і одним з яких заходів, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, - звернення до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (п.19 ч.3 ст.18 Закону).

Крім того, відповідно до п.5 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзд в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Беззаперечним є факт, що свобода пересування це передбачене та гарантоване ст.33 Конституції України право кожного громадянина, який на законних підставах перебуває на території України.

Разом з тим, зі змісту наведених вище норм вбачається, що тимчасове обмеження права громадян на виїзд за межі України допускається, як захід стимулювання таких громадян до виконання зобов`язань покладених на них рішенням суду і таке обмеження є одним з найбільш дієвих заходів забезпечення виконання рішень суду та інших органів (посадових осіб), що підлягають виконанню в порядку виконавчого провадження.

Враховуючи, що за змістом ч.7 ст.441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника, то суд дійшов висновку, що така заява має бути належним чином обґрунтована і заявником має бути доведено наявність беззаперечних підстав для скасування обмеження виїзду громадянина за межі України у тому разі, якщо виконавче провадження відносно такого громадянина завершене не у зв`язку із виконанням останнім рішення суду, а лише за відсутністю у такого боржника майна.

Суд також враховує, що ОСОБА_2 заперечує щодо скасування обмеження ОСОБА_1 права виїзду за межі України, оскільки рішення суду останньою не виконане і борг не сплачений.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 є необґрунтованою, оскільки остання не навела достатніх підстав для скасування обмеження виїзду, а тому така заява до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.260, 441 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), заінтересована Костопільський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

СуддяВ. В. Левчук