ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2020 року

м.Суми

Справа №583/2612/19

Номер провадження 22-ц/816/125/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 жовтня 2019 року в складі судді Ярошенко Т.О., постановлене у м. Охтирка Сумської області, повне рішення складено 01 листопада 2019 року,

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, просив стягнути з ОСОБА_2 матеріальну компенсацію по оплаті комунальних послуг.

Свої вимоги мотивував тим, що учасники справи є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 , позивачу належить 1/6 та 2/9 частин, ОСОБА_2 - 1/6 та 2/9 частин, ОСОБА_3 - 2/9 частин будинку.

Відповідачка з 2017 року у вказаному будинку не проживає, зареєстрована за іншою адресою та не є користувачем комунальних послуг, зокрема, природного газу.

Позивач разом з дружиною та двома дітьми проживає у будинку та одноособово сплачує за комунальні послуги. За період з жовтня 2018 року по травень 2019 року за спожитий природний газ згідно показників лічильника ним сплачено 16994,46 грн.

Вважає, що відповідачка має брати участь у витратах з оплати газопостачання в розмірі, що відповідає розміру її частки у зазначеному житловому будинку та становить суму у розмірі 6608, 96 грн, яку і просив стягнути з відповідачки на свою користь.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 жовтня 2019 року позовна заява задоволена.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію по оплаті комунальних послуг в розмірі 6608,96 грн та понесені судові витрати у розмірі 768,40 грн.

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, просила скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення судом норм процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідачка зазначила, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не перевірив наявність правових підстав для постачання позивачу газу, а саме факту укладання договору з Постачальником, не врахував, що до загальної суми витрат включені витрати газу на приготування їжі та підігрів води мешканцями будинку, до яких відповідачка не належить. Крім того, ОСОБА_2 вважає, що витрати на газопостачання не належать до витрат з утримання будинку.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що рішення суду першої інстанції вважає законним, обґрунтованим, тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Представник позивача адвокат Собина П.М. в судове засідання не з`явився, просив відкласти розгляд справи у зв`язку із занятістю у кримінальній справі №581/441/18, призначеній на 08 січня 2020 року Верховним Судом у складі Касаційного кримінального суду.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України.

Згідно з частиною 2 статті 128, частиною 2 статті 366 ЦПК України про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа розглядається з їх повідомленням, при цьому їх явка не є обов`язковою.

Враховуючи, що позивач надав детальний відзив на апеляційну скаргу, його позиція по справі зрозуміла, додаткових питань не викликає, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про перенесення судового засідання у справі на іншу дату.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 , який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_1 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 , при цьому згідно технічного паспорту на житловий будинок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належать по 1/6 та 2/9 часток вказаного будинку кожному, а ОСОБА_3 2/9 частки (а.с.7).

Позивач оплату за спожитий природний газ здійснює самостійно згідно з показниками засобів обліку, відповідно до кількості спожитих послуг. За період з жовтня 2018 року по травень 2019 року сплатив 16994,46 грн, з яких: 22 жовтня 2018 року сплачено 310,25 грн, 24 листопада 2018 року - 664,94 грн, 30 грудня 2018 року - 2747,20 грн, 22 січня 2019 року - 3791,87 грн, 03 березня 2019 року - 3669,76 грн, 25 березня 2019 року - 4321 грн та 23 травня 2019 року - 1489,44 грн (а.с.10-11).

Позивач не заперечує, що у період жовтня 2018 року по травень 2019 року ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_1 не проживала, послугами газопостачання не користувалася.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову мотивоване тим, що позивачка, як співвласниця житлового будинку зобов`язана нести витрати на його утримання пропорційно до частки у праві власності, зокрема, і по оплаті послуг з газопостачання.

Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно з ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

Правовідносини з приводу надання та отримання житлово-комунальних послуг регулюються спеціальним законом, який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, а саме Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 13 зазначеного Закону, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо), послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

При цьому тлумачення вказаної статті свідчить, що управління, утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Це зумовлено тим, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі договору про надання таких послуг. Більше того, житлово-комунальні послуги надаються не будинку, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту - власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) будинку або квартири, який проживає у цьому житловому приміщенні. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо) будинку і споживаються саме відповідним суб`єктом, а не для управління, утримання та збереження будинку.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачка не проживає у будинку АДРЕСА_1 , зазначеного не заперечує і сам позивач.

Послугами з газопостачання за вказаною адресою ОСОБА_2 у період з жовтня 2018 року по травень 2019 року не користувалася.

Тобто у зазначений період використання газу у будинку АДРЕСА_1 мало місце лише для потреб та комфортного проживання у будинку позивача та його сім`ї, а не для утримання самого будинку.

За встановлених обставин витрати на оплату газопостачання не є витратами на утримання будинку в розумінні статті 360 ЦК України, а є витратами на оплату комунальної послуги, що була спожита особами, які фактично проживали у будинку АДРЕСА_1 .

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 червня 2018 року по справі №725/3790/16-ц.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 підтвердив, що він уклав тимчасовий договір про газопостачання з ТОВ «Сумигаз», саме на нього, як споживача послуги, постачальник відкрив особовий рахунок для обліку та проведення розрахунків за спожитий газ. Відповідно до умов договору позивач розраховується за спожитий газ.

За змістом ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Установивши, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, а тому скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року ОСОБА_2 була звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1152 грн 60 коп.

З огляду на задоволення апеляційної скарги відповідачки, врахувавши вимоги ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у апеляційному суді, колегія суддів покладає на позивача.

Враховуючи ціну позову та приписи п. 1 ч. 6 ст. 19, ч. 4 ст. 274 ЦПК України колегія суддів визначає, що постанова не підлягає касаційному оскарженню згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 жовтня 2019 року в даній справі скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної компенсації по оплаті комунальних послуг відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1152 грн 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 09 січня 2020 року.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.С. Ткачук