Справа № 266/5059/19
Провадження № 2/266/158/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі :

головуючого судді Шишиліна О.Г.,

за участі секретаря Воропаєвої О.Є.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про стягнення індексації, пені та 3% річних від простроченої суми по сплаті аліментів

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року до суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексу інфляції та 3%річних. В обґрунтування вказала, що у 2007 році шлюб зареєстрований з відповідачем було розірвано. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу проживає разом із матір`ю. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 01.03.2007 р. з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 06.02.2007 р. і до досягнення дитиною повноліття. З грудня 2013 року по даний час відповідач постійно затримував у виплаті аліментів у зв`язку із чим притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КК України. Станом на 01.08.2019 року заборгованість по виплаті аліментів складає 125071,00 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком, виданою державною виконавчою службою 06.08.2019 р. Вважає, що саме із вини відповідача виникла така заборгованість, оскільки останній без поважних причин не виконує рішення суду про стягнення аліментів. Із розрахунку розміру пені, що обчислений позивачем постає, що станом на серпень 2019 року, борг відповідача по пені складає 513000,17 грн., що виник за період із 16 грудня 2013 р. по серпень 2019 року включно. Просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 513000,17 грн. та суму інфляційних збитків в розмірі 17999,37 грн. та 3% річних в розмірі 4216,44 грн.

По справі ухвалою суду від 19.09.2019 р. відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та оголошено відповідача у розшук, провадження зупинено у зв`язку із розшуком відповідача.

06.11.2019 р. провадження у справі відновлено.

Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву в якому вказав, що не оспорює наявність заборгованості по аліментам, але вважає, що розрахунок зроблений необґрунтовано і розмір неустойки (пені) не може бути більш ніж 100% заборгованості. Крім того вказав, що положення ст. 625 ЦК України не можуть бути застосовані.. Просив також врахувати що заборгованість виникла не з його вини. Від втратив роботу та також має захворювання тому за станом здоров`я не може працевлаштуватись. Просив відмовити у позові.

Позивачем відповіді на відзив не надано.

13.05.2020 р. позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, яка була повернута судом позивачу 22.07.2020 р.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав зазначених у позові, вказала, що фактично просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за період часу з листопада 2015 р. по серпень 2019 року як зазначено в доданому до позову розрахунку. Також просила враховувати у якості доказу довідку державного виконавця Лівобережного відділу ДВС у місті Маріуполі від 12.05.2020 року про заборгованість ОСОБА_1 по аліментам, що подав відповідач, оскільки вона є більш детальною так як надавалася для матеріалів кримінального провадження, яке перебуває на розгляді в Орджонікідзевському районному суді м. Маріуполя за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч.1 ст. 164 КК України.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, приймав участь через свого представника ОСОБА_2 , який в судовому засіданні не заперечував проти наявності заборгованості по аліментам, вказав, що її розмір співпадає із наданою ним довідкою. Також вказав, що Відповідач не зі своєї вини не сплачує аліменти, а з причини погіршення стану здоров`я, оскільки має захворювання на цукровий діабет, є інсулінозалежним. Просив відмовити у задоволенні позову.

Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Суд, вислухавши сторони, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку про таке.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що сторони перебували з 30.12.2003 року в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, про що 21.08.2007 року зроблено відповідний актовий запис №176( а.с. 6). Від даного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом із матір`ю позивачем у справі.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01.03.2007 року №2-2745/04, яке набрало законної сили 13.03.2007 р. з ОСОБА_1 стягнуті аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частки від заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 06.02.2007 р. до досягнення дитиною повноліття (а.с.7).

01.03.2007 р. на виконання цього рішення суду, яке набрало законної сили, Приморським районним судом м. Маріуполя було видано виконавчий лист (а.с.8-9).

Із довідки-розрахунку заборгованості від 12.05.2020 р. за №13027, виданої державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі вбачається, що станом на 01.05.2020 р., відповідач має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 151286,95 грн., що виникла за період з 16 грудня 2013 року по 01 травня 2020 року включно, а відповідно за період з листопада 2015 р. по серпень 2019 р. ( період за який позивач просить стягнути пеню) в розмірі 93708,35 грн. (а.с. 69).

Зазначений розмір боргу по аліментам відповідачем позивачеві не було сплачено та не оспорюється відповідачем.

Позивачем в судовому засіданні вказала, що просить стягнути розмір неустойки (пені) відповідно до розрахунку наданого нею до позову у розмірі одного відсотку від суми несплачених аліментів за період несплачених аліментів з листопада 2015 року по серпень 2019 року.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а, отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць, також, буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць помножена на кількість днів заборгованості помножена на 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, суд вважає, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України, що суд враховується при встановленні доведеності вини відповідача.

Відповідач заперечував проти того, що заборгованість по аліментам виникла не з його вини посилаючись на відсутність можливості працевлаштування за станом здоров`я.

За вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що заборгованість відповідача по аліментам існує тривалий час, так 11.05.2012 року ОСОБА_1 було засуджено вироком Орджонідзевського районного суду м. Маріуполя за ч.1 ст. 164 КК України до покарання у виді штрафу (а.с.10), проте незважаючи на це ОСОБА_1 продовжив ухилятися від сплати аліментів.

З виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3392/406 вбачається, що ОСОБА_1 перебував у період часу з 24.03.2020 по 08.04.2020 р. на стаціонарному лікуванні в ендокринологічному відділенні з діагнозом цукровий діабет 1 типу, інсулінозалежний, хворіє на цукровий діабет з 2007 р. (а.с.68).

Натомість відповідачем не надано суду доказів, що розмір аліментів визначений судом було зменшено у відповідності до ч. 1 ст. 192 СК України у зв`язку із погіршення його здоров`я.

Таким чином станом на день розгляду справи розмір стягуваних аліментів не змінювався, відповідач не працевлаштований, хоча має працездатний вік, доказів про те, що він є непрацездатною особою або перебуває на обліку у центрі зайнятості з метою пошуку роботи не надав.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що виникнення заборгованості по аліментам відбулося з вини платника аліментів, який є працездатною особою.

Враховуючи викладене, з урахування висновків Верховного Суду, суд вважає, що розрахунок заборгованості по аліментам необхідно здійснити наступним чином: заборгованість за місяць помножена на кількість днів заборгованості помножена на 1 %.

Суд в межах позовних вимог визначає нарахування заборгованість по аліментам з листопада 2015 по серпень 2019 р. в розмірі 93708,35 грн. ( згідно довідки державного виконавця а.с. 69).

Отже, зробивши розрахунок заборгованості за формулою, визначеною діючим законодавством України, відповідно до вказівок Верховного Суду, суддів встановив, що загальний розмір неустойки за прострочення сплати аліментів, що підлягає до стягнення становить 481604,93грн. ( розрахунок додається).

Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до ч.2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо наявності у відповідача обставин, які є підставою для можливого зменшення розміру неустойки, і будь-які докази, з цього приводу, відповідачем до суду не подавалися, а також з урахуванням обмежень, встановлених ч.1 ст. 196 СК України, суд приходить до висновку, що підстави для зменшення розміру неустойки відсутні і стягненню підлягає неустойка у розмірі 93708,35 грн., що відповідає 100% розміру заборгованості, визначеної державним виконавцем, за період за який стягується неустойка (а.с. 69).

Не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми інфляційних збитків та 3% річних на суму заборгованості за аліментами з огляду на таке.

Відповідно до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Стаття 625ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. За частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз частини другої статті 625ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов`язання, встановлена статтею 625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов`язання.

Правовідносини сторін даній справі регулюються нормами Сімейного кодексу України, до яких положення ч. 2 ст.625ЦК України не застосовуються. Сімейний кодекс України, який є спеціальним законом, чітко встановив відповідальність за несплату аліментів у вигляді пені (стаття 196 СК України).

Обов`язок платника аліментів щодо сплати індексу інфляції та 3% річних визначений у ч. 4 ст.196СК України лише за прострочення сплати додаткових витрат на дитину з вини платника. У відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини, а не прострочка сплати додаткових витрат на дитину.

Підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст.625ЦК України немає, так як відповідальність за прострочення сплати аліментів встановлена спеціальним законом.

У відповідності до п.1 ч. 2 ст. 4 цього Закону України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. (за ставкою на день подання позову).

Керуючись ст. ст. 180, 196 СК України, ст. ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 133, 141, 258, 264, 265, 273, 280-283, 352, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про стягнення індексації, пені та 3% річних від простроченої суми по сплаті аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 суму пені за прострочення сплати аліментів 93708,35 грн.

В задоволені іншої частини вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 768,40 грн. суму судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Приморський районний суд м. Маріуполя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 24.07.2020 р.

Суддя: Шишилін О. Г.