РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючої судді Жупанової І.Б., за участю секретаря судового засідання Палубінської К.М., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справі № 336/1497/20 пр.№ 2/336/1635/2020 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа П`ята Запорізька державна нотаріальна контора про встановлення факту не проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа П`ята Запорізька державна нотаріальна контора про встановлення факту не проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом.

Свої вимоги мотивувало тим, що позивачі є співласниками квартири АДРЕСА_1 , яким на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2017 по справі № 336/4850/16, належить по ј частині вказаної квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 80-х роках родині ОСОБА_5 була надана кооперативна квартира у ЖБК «Кристал-6» за адресою АДРЕСА_2 . На початку 90-х років, пайовий внесок за вищевказану квартиру був виплачений у повному розмірі. Єдиним членом ЖБК «Кристал-6» завжди був ОСОБА_4 . Після сплати паю свідоцтво про право власності у районній адміністрації та ЗМ БТІ на вищевказану квартиру отримано не було. ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ОСОБА_6 (дружина ОСОБА_4 ). Спадкова справа після її смерті не заводилася, тому як було відсутнє спадкове майно. Оскільки пай за квартиру був виплачений, то фактично, ОСОБА_4 був власником вказаної квартири. 17.01.2006 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , склав заповіт, яким заповів все своє майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, і взагалі все те що буде належати йому на день його смерті, та на що він за законом матиме право: ОСОБА_8 , 1992 р.н., та ОСОБА_1 , 1971 р.н., у рівних частках кожній. Заповіт був посвідчений 17.01.2006 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, Коноваловою Л.С., зареєстровано у реєстрі за № 91. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Спадкове майно складалося із квартири АДРЕСА_1 . У встановлений законом строк, 6-місячний строк після смерті ОСОБА_4 позивачі звернулися з заявою про прийняття спадщини до Приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Морозової В.М., якою була заведена спадкова справа. 19.03.2013, коли позивачі звернулися до Приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Морозової В.М., з метою отримання свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, їм було відмовлено у видачі свідоцтва та повідомлено, що 29.09.2011 ОСОБА_4 склав заповіт на відповідача - ОСОБА_3 , який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу Масловець Л.С., зареєстровано в реєстрі за № 4528. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2016 по цивільній справі № 336/2760/15-ц за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_9 до ОСОБА_3 , треті особи ЖБК «Кристал - 6», Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Морозова В.М., про визнання заповіту недійсним, було визнано недійсним заповіт, складений 29.09.2011 ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С., зареєстрований в реєстрі за№ 4528. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 08.06.2016, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2016 - залишено без змін. Після визнання недійсним вищевказаного заповіту, з метою оформити право власності на успадковану квартиру та отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, позивачі звернулися до приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Морозової В.М. Однак позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 18.07.2016. Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право власності, стала відсутність у позивачів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Тобто, за життя ОСОБА_4 право власності на кооперативно квартиру не було зареєстровано, без наявності цих документів не можливо було отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно у позасудовому порядку, а тому позивачі були вимушені звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. В процесі оформлення спадкових прав позивачам стало відомо, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2013 за відповідачем ОСОБА_3 було визнано право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2013. Згідно вказаного рішення суду, відповідач звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на квартиру в цілому, в порядку спадкування після смерті батька за заповітом. Тобто, відповідач визнав той факт, що єдиним власником квартири був його батько ОСОБА_4 . Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 09.02.2016 було скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2013 та відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні заявленим ним вимог. 18.06.2015 в період розгляду Шевченківським районним судом м.Запоріжжя цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_10 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту, спірна квартира на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М. за N°1155, відповідачем ОСОБА_3 була продана ОСОБА_11 . Вказані обставини, стали підставою для звернення позивачів в черговий раз до суду за захистом своїх порушених прав. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2017 по справі № 336/4850/16 визнано недійсним договір купівлі-прдажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 18.06.2015 між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1155; скасувано державну реєстрацію права власності від 18.06.2015, проведену на ім`я ОСОБА_11 державним реєстратором приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М. на підставі договору купівлі-продажу від 18.06.2015, номер запису про право власності 10096021; визнано за ОСОБА_1 право власності на ј частину кв. АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнано за ОСОБА_2 право власності на ј частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, вказаним рішенням суду встановлені наступні обставини, що спірна квартира була набута у власність в період шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , що не оспорювалось та не спростовано під час розгляду справи, вона належала їм на праві спільної сумісної власності по Ѕ частині кожному, за життя вказані частини ними не виділялися, право власності не оформлювалося та не реєструвалося. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 29.03.1995 ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений нотаріусом 7-ї Запорізької державної нотаріальної контори Коваленко В.В. за № 2-467, яким все майно заповіла сину ОСОБА_3 . Оскільки ОСОБА_6 в спільній сумісній власності подружжя належала Ѕ частина після її смерті відкрилася спадщина за заповітом, до складу якої входила Ѕ частина спірної кварири. Спадкоємці обов`язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_6 відсутні. Відповідач ОСОБА_3 , як спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_6 , був зареєстрований та постійно мешкав у спірній квартирі, визнається таким, що прийняв спадщину, оскільки фактично вступив у володіння або управління спадковим майном після відкриття спадщини, про відмову від спадщини не заявляв. Згідно матеріалів спадкової справи № 376-2016 до майна ОСОБА_12 , 23.06.2016 ОСОБА_3 звернувся до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право авласності на спадщину за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_6 . Відтак, ОСОБА_3 з часу відкриття спадщини належить Ѕ частина спірної квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_6 , документально права ОСОБА_3 як власника у нотаріальному порядку не оформлені. Тобто, на підставі вищевказаного рішення суду було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 лише за позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме по 1/4 частині квартири, інша Ѕ частина вказаної квартири, яка належить нібито відповідачу ОСОБА_3 після смерті матері ОСОБА_6 , залишилася не зареєстрованою. Позивачі заперечують той факт, що відповідач фактично прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_6 , що й стало підставою для звернення до суду з цим позовом. У вищевказаному рішенні суду зазначено, що відповідач ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Позивачі зазначають, що хоча відповідач ОСОБА_3 був зареєстрований на час смерті своєї матері ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вказаній квартирі, однак в ній він не проживав та фактично не вступив у володіння та управління майном протягом 6 місяців після смерті матері. Єдиним, хто проживав у вказаній квартирі був чоловік спадкодавиці ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (батько відповідача), спадкоємцями за заповітом, після смерті якого є позивачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а тому, вважати відповідача ОСОБА_3 таким, що фактично прийняв спадщину є безпідставним. Вищевказана квартира постійно знаходилася у володінні та управлінні ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким самостійно сплачувалися житлово-комунальні послуги, проводилися поточні ремонтні роботи та інше. Крім того, позивачі зазначають, що у вищевказаному рішенні суду зазначено, що відповідач до нотаріальної контори з метою відкриття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 у передбачений ЦК України 6-тимісячний строк не звертався. Відповідач звернувся до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори тільки 23.06.2016, коли між ним та ОСОБА_11 без повідомлення на це позивачів була здійснена купівля-продаж кв. АДРЕСА_1 та рішенням Шевченківського районого суду м. Запоріжжя від 05.04.2016, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 08.06.2016, заповіт ОСОБА_4 від 29.09.2011 на користь відповідача ОСОБА_3 , визнано недійсним. Тобто, з метою відкриття спадщини відповідач звернувся тільки через 21 рік. Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2017 по справі № 336/4850/16 встановлені наступні обставини, а саме 17.12.2012 помер ОСОБА_4 17.01.2006 ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Зпорізького міського нотаріального округу Коноваленко Л.С. за № 91, яким все майно заповів ОСОБА_1 та ОСОБА_13 у рівних частках кожній. Оскільки ОСОБА_4 в спільній сумісній власності подружжя належала Ѕ частина, після його смерті відкрилася спадщина за заповітом до складу якої входила Ѕ частина спірної квартири. З матеріалів спадкової справи № 91 за 2016 до майна померлого ОСОБА_4 встановлено, що 19.03.2013 спадкоємці за заповітом ОСОБА_1 та ОСОБА_10 звернулися до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Морозової В.М. із заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 . В процесі оформлення спадкових справ нотаріусом було встановлено наявність заповіту ОСОБА_4 від 29.09.2011 на користь відповідача ОСОБА_3 . Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2013 у цивільній справі № 336/6121/2013 за ОСОБА_3 було визнано право власності на кв. АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 . Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 09.02.2016 було скасовано рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 02.10.2013 та відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні заявлених ним вимог. Вищевказані обставини, які були встановлені рішенням суду першої інстанції, також знайшли своє відображення в постанові Апеляційного суду Запорізької області від 08.02.2018 по справі № 336/4850/16, та постановою Верховного Суду від 06.02.2019 рішення Шевченківського районного суду від 29.09.2017 та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 08.02.2018 року - залишено без змін.

На підставі викладеного позивачі просять суд визнати факт не проживання ОСОБА_3 зі спадкодавицею ОСОБА_6 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини та таким, що фактично не вступив в управління та володіння спадковим майном; визнати ОСОБА_3 таким, що не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 05.05.2020 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Представником позивачів адвокатом Дьяковою Т.В. надано в судове засідання заяву про розгляд справи за їх відсутності, наполягала на задоволенні позову.

Відповідач в судове засідання не з`явився, 23.09.2020 надав заяву про розгляд справи без його участі та визнання позовних вимог, крім того зазначив, що наслідки визнання позову йому роз`яснені та зрозумілі.

Представник 3-ї особи в судове засідання не з`явився, 04.12.2020 року надійшла заява про розгляд справи без їх пердставника, щодо вирішення спору залишили на розсуд суду.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України.

За ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд приймає визнання відповідачем позову, яке не суперечить змісту закону та не порушує права сторін, тому ухвалює рішення про задоволення позову.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обгрунтовано і підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співласниками квартири АДРЕСА_1 , яким на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2017 по справі № 336/4850/16, належить по ј частині вказаної квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20-25).

Як зазначено позивачами, у 80-х роках родині ОСОБА_5 була надана кооперативна квартира у ЖБК «Кристал-6» за адресою АДРЕСА_2 .

На початку 90-х років, пайовий внесок за вищевказану квартиру був виплачений у повному розмірі. Єдиним членом ЖБК «Кристал-6» був ОСОБА_4 . Після сплати паю свідоцтво про право власності у районній адміністрації та ЗМ БТІ на вищевказану квартиру отримано не було.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 (дружина ОСОБА_4 ), що підтвержується копією свідоцтва про смерть (а.с.12).

Спадкова справа після її смерті не заводилася, тому як було відсутнє спадкове майно.

Оскільки пай за квартиру був виплачений, то фактично, ОСОБА_4 був власником вказаної квартири.

17.01.2006, ОСОБА_7 склав заповіт, яким заповів все своє майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, і взагалі все те що буде належати йому на день його смерті, та на що він за законом матиме право: ОСОБА_8 , 1992 р.н., та ОСОБА_1 , 1971 р.н., у рівних частках кожній. Заповіт був посвідчений 17.01.2006 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, Коноваловою Л.С., зареєстровано у реєстрі за № 91 (а.с.122).

Згідно копії свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с.13).

У встановлений законом 6-місячний строк, після смерті ОСОБА_4 , позивачі звернулися з заявою про прийняття спадщини до Приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Морозової В.М., якою була заведена спадкова справа (а.с.109,114).

19.03.2013 позивачі звернулися до Приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Морозової В.М., з метою отримання свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, їм було відмовлено у видачі свідоцтва та повідомлено, що 29.09.2011 ОСОБА_4 склав заповіт на відповідача - ОСОБА_3 , який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу Масловець Л.С., зареєстровано в реєстрі за № 4528.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2016 по цивільній справі № 336/2760/15-ц за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_9 до ОСОБА_3 , треті особи ЖБК «Кристал - 6», Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Морозова В.М., про визнання заповіту недійсним, було визнано недійсним заповіт, складений 29.09.2011 ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С., зареєстрований в реєстрі за№ 4528.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 08.06.2016, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2016 - залишено без змін.

Після визнання недійсним вищевказаного заповіту, з метою оформити право власності на успадковану квартиру та отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, позивачі звернулися до приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Морозової В.М.

Постановою про відмову у вичненні нотаріальної дії від 18.07.2016, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.19).

Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право власності, стала відсутність у позивачів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Тобто, за життя ОСОБА_4 право власності на кооперативно квартиру не було зареєстровано, без наявності цих документів не можливо було отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно у позасудовому порядку, а тому позивачі були вимушені звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2013 позов ОСОБА_3 до ЖБК «Кристал-6» про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом задоволено, за відповідачем ОСОБА_3 визнано право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 (а.с.14).

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 09.02.2016, скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2013 та відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні заявленим ним вимог (а.с.15-16).

18.06.2015 в період розгляду Шевченківським районним судом м.Запоріжжя цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_10 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту, спірна квартира на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М. за N1155, відповідачем ОСОБА_3 була продана ОСОБА_11 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2017 по справі № 336/4850/16 визнано недійсним договір купівлі-прдажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 18.06.2015 між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1155; скасувано державну реєстрацію права власності від 18.06.2015, проведену на ім`я ОСОБА_11 державним реєстратором приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М. на підставі договору купівлі-продажу від 18.06.2015, номер запису про право власності 10096021; визнано за ОСОБА_1 право власності на ј частину кв. АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнано за ОСОБА_2 право власності на ј частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20-25).

Крім того, у вищезазначеному рішенням суду були встановлені наступні обставини:

Спірна квартира була набута у власність в період шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , що не оспорювалось та не спростовано під час розгляду справи, вона належала їм на праві спільної сумісної власності по Ѕ частині кожному, за життя вказані частини ними не виділялися, право власності не оформлювалося та не реєструвалося.

29.03.1995 ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений нотаріусом 7-ї Запорізької державної нотаріальної контори Коваленко В.В. за № 2-467, яким все майно заповіла сину ОСОБА_3 .

Оскільки ОСОБА_6 в спільній сумісній власності подружжя належала Ѕ частина після її смерті відкрилася спадщина за заповітом, до складу якої входила Ѕ частина спірної кварири.

Спадкоємці обов`язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_6 відсутні.

Тому, відповідач ОСОБА_3 , як спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_6 , був зареєстрований та постійно мешкав у спірній квартирі, визнається таким, що прийняв спадщину, оскільки фактично вступив у володіння або управління спадковим майном після відкриття спадщини, про відмову від спадщини не заявляв.

Згідно матеріалів спадкової справи № 376-2016 до майна померлої ОСОБА_6 , 23.06.2016 ОСОБА_3 звернувся до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_6 .

Відтак, ОСОБА_3 з часу відкриття спадщини належить Ѕ частина спірної квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_6 , документально права ОСОБА_3 як власника у нотаріальному порядку не оформлені. Тобто, на підставі вищевказаного рішення суду було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 лише за позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме по 1/4 частині квартири, інша Ѕ частина вказаної квартири, яка належить нібито відповідачу ОСОБА_3 після смерті матері ОСОБА_6 , залишилася не зареєстрованою.

Позивачі заперечують той факт, що відповідач фактично прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_6 , що й стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

У вищевказаному рішенні суду зазначено, що відповідач ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак, позивачі зазначають, що хоча відповідач ОСОБА_3 був зареєстрований на час смерті своєї матері ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вказаній квартирі, однак в ній він не проживав та фактично не вступив у володіння та управління майном протягом 6 місяців після смерті матері, єдиним, хто проживав у вказаній квартирі був чоловік спадкодавиці ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (батько відповідача), спадкоємцями за заповітом, після смерті якого є позивачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а тому, вважати відповідача ОСОБА_3 таким, що фактично прийняв спадщину є безпідставним.

Вищевказана квартира постійно знаходилася у володінні та управлінні ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким самостійно сплачувалися житлово-комунальні послуги, проводилися поточні ремонтні роботи та інше.

Крім того, позивачі зазначають, що у вищевказаному рішенні суду зазначено, що відповідач до нотаріальної контори з метою відкриття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 у передбачений ЦК України 6-тимісячний строк не звертався.

Відповідач звернувся до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори тільки 23.06.2016, коли між ним та ОСОБА_11 без повідомлення на це позивачів була здійснена купівля-продаж кв. АДРЕСА_1 та рішенням Шевченківського районого суду м. Запоріжжя від 05.04.2016, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 08.06.2016, заповіт ОСОБА_4 від 29.09.2011 на користь відповідача ОСОБА_3 , визнано недійсним.

Тобто, з метою відкриття спадщини відповідач звернувся тільки через 21 рік.

Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2017 по справі № 336/4850/16 встановлені наступні обставини:

Померлий ОСОБА_4 , 17.01.2006 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Зпорізького міського нотаріального округу Коноваленко Л.С. за № 91, яким все майно заповів ОСОБА_1 та ОСОБА_13 у рівних частках кожній. Оскільки ОСОБА_4 в спільній сумісній власності подружжя належала Ѕ частина, після його смерті відкрилася спадщина за заповітом до складу якої входила Ѕ частина спірної квартири.

З матеріалів спадкової справи № 91 за 2016 до майна померлого ОСОБА_4 встановлено, що 19.03.2013 спадкоємці за заповітом ОСОБА_1 та ОСОБА_10 звернулися до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Морозової В.М. із заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 .

В процесі оформлення спадкових справ нотаріусом було встановлено наявність заповіту ОСОБА_4 від 29.09.2011 на користь відповідача ОСОБА_3 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2013 у цивільній справі № 336/6121/2013 за ОСОБА_3 було визнано право власності на кв. АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 .

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 09.02.2016 було скасовано рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 02.10.2013 та відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні заявлених ним вимог.

Вищевказані обставини, які були встановлені рішенням суду першої інстанції, також знайшли своє відображення в постанові Апеляційного суду Запорізької області від 08.02.2018 по справі № 336/4850/16, постановою Верховного Суду від 06.02.2019 рішення Шевченківського районного суду від 29.09.2017 та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 08.02.2018 року - залишено без змін.

Згідно ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.2 ст.78, ч.ч.1, 5 ст.81 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як передбачено ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, акти цивільного законодавства, а згідно ст.1220 ЦК України встановлено, що смерть спадкодавця породжує спадкові правовідносини.

Як передбачено ст.1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять всі права та обов`язки, які належали спадкоємцю на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як роз`яснено у п.23 постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з ч.1,3 ст. 1223 ЦК України , право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, відповідно до ст. 1233 ЦК.

Як встановлюється положеннями статей 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно ( ст. 1297 ЦК України).

Згідно п. 4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, до правовідношень, які виникли до вступу в законну силу діючого ЦК, застосовуються норми цивільного кодексу України від 18.07.1963 року.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом або заповітом.

Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР визнається, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, спадкоємцями за законом першої черги є в рівних долях є діти, батьки та дружина (чоловік) померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем (Постанова ВСУ від 25.03.2020 року у справі №305/235/17)

Відповідно до пункту 4.12. глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Пунктом 4.15. вказаного Порядку передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 2 ст.315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Вище перелічені обставини підтверджені належними письмовими доказами, які узгоджуються між собою та не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності.

Оцінивши наявні докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи та визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 18, 19, 42, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа П`ята Запорізька державна нотаріальна контора про встановлення факту не проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати факт не проживання ОСОБА_3 зі спадкодавицею ОСОБА_6 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини та таким, що фактично не вступив в управління та володіння спадковим майном.

Визнати ОСОБА_3 таким, що не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: І.Б. Жупанова