П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 січня 2020 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах Прокопчук Л.М. (суддя-доповідач), Самчишиної Н.В., Царюк Л.М., із секретарем судового засідання Богуславською О.М., без участі учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2019 року, ухваленого в приміщенні того ж суду у складі судді Семенової Л.М., по справі № 477/2452/19, провадження № 22-ц/812/86/20, за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

20 вересня 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 25 січня 2017 року між ним та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 100000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим, станом на 21 серпня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 154526,46 грн., яка складається з наступного: 121609,15 грн. - заборгованість за кредитом; 32917,31 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Посилаючись на викладене, АТ КБ "ПриватБанк" просило суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором від 25 січня 2017 року в розмірі 121609,15 грн.- заборгованість за тілом кредиту, а також понесені судові витрати (а.с. 2-5).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2019 року в задоволенні позову АТ КБ "ПриватБанк" відмовлено (а.с. 50-52).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що надані позивачем докази не містять будь-яких даних про отримання відповідачем кредитної карти та її виду, тому суд позбавлений можливості встановити існування між сторонами кредитних відносин та встановити умови кредитування відповідно до певного виду карток.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що між ним та відповідачем було укладено кредитний договір у формі договору приєднання, про що свідчить анкета-заява, підписана відповідачем. Відповідач підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою та його умовами. Надані позивачем суду першої інстанції докази - розрахунок заборгованості, копія анкети-заяви, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, Умови та правила надання банківських послуг є достатніми для задоволення позову. Відповідач не довів, що він не був ознайомлений з Умовами та Правилами, Тарифами банку. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог (а.с. 54-58).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з"явились.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній та додатково наданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів прийшла до такого.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 25 січня 2017 року відповідач подав анкету-заяву до банку про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Але ні дана заява, ні інші документи не дають можливості встановити які саме послуги відповідач отримав в АТ «Приватбанк, якщо кредитні, то на яких умовах. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що надані позивачем докази не містять будь-яких даних про отримання відповідачем кредитної карти та її виду, тому суд позбавлений можливості встановити існування між сторонами кредитних відносин та встановити умови кредитування відповідно до певного виду карток.

Але з висновками суду погодитись не можна.

Відповідно до принципу змагальності сторін, закріпленого у статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд також покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Частинами четвертою-шостою статті 81 ЦПК України встановлено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Можна зробити висновок, що відповідно до загальних вимог процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, дослідження та оцінки всіх доказів, а також зазначення норм матеріального права, якими суд керувався при вирішенні позову.

Предметом доказування позивача за вимогами про стягнення кредитного договору є дві обставини: 1) сам факт існування договору, тобто, що позивач передав відповідачу грошові кошти у зазначеному розмірі та на вказаних умовах; 2) факт виконання відповідачем своїх зобов`язань.

Зазначених вимог закону судом першої інстанції не виконано.

Фактично суд допустив однобічність у дослідженні доказів і не перевірив усіх обставин, на які посилався позивач в обґрунтування своїх вимог, та не надав мотивування усім доводам позивача у справі, що є обов`язковим елементом справедливого судового розгляду (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зі справи вбачається, що 25 січня 2017 року відповідач подав анкету-заяву до банку про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. З тексту анкети-заяви вбачається, що видом банківської послуги є кредитування (а.с. 9).

Відповідно до статті 2 Закону України від 07.12.2000 року № 2121-III "Про банки і банківську діяльність" (з наступними змінами) банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Розрахунком заборгованості, наданим позивачем суду першої інстанції, підтверджено, що мало місце надання банком відповідачу певної суми грошей, користування грошима відповідачем та їх неповернення (а.с. 6-8).

Наданими апеляційному суду в додатках до апеляційної скарги довідки про отримання відповідачем кредитних карток, про зміну умов кредитування, виписка по руху коштів по кредитним карткам, отриманих відповідачем, починаючи з 25.01.2017 року (дата укладання договору) і пізніше, підтверджують факт існування кредитних правовідносин між сторонами, отримання позивачем за вказаний час коштів від банку в користування, в тому числі 24.07.2018 року в розмірі 85150,00 грн., та їх неповернення на час звернення позивача з позовом до суду.

Зазначені докази прийняті апеляційним судом, оскільки суд першої інстанції, розглядаючи справу, не виконав вимог частини п`ятої статті 12 та статті 264 ЦПК України, що призвело до неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Часткове погашення заборгованості відповідачем фактично свідчить про отримання ним кредитних коштів.

Вирішуючи спір, дослідивши та давши оцінку поданим позивачем та відповідачем доказам, врахувавши наведені норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що позивач не надав належні та допустимі докази на підтвердження наявності підстав, передбачених законодавством, для стягнення заборгованості.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ та Тарифи (а.с. 10-29).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 21 серпня 2019 року становить 154526,46 грн., яка складається з наступного: 121609,15 грн. - заборгованість за кредитом; 32917,31 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Позивач просив стягнути тільки заборгованість за кредитом в сумі 121609,15 грн.

З урахуванням заявлених вимог, наведених доказів, а також висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених в постанові від 03 липня 2019 року у справі N 342/180/17/14-131цс19 Великою Палатою Верховного Суду, заявлена до стягнення сума підлягає задоволенню.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги містять підстави для скасування рішення суду першої інстанції по суті заявлених вимог, спростовують висновки, викладені в ньому, тому відповідно до положень пунктів першого, третього та четвертого статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати, які складаються із суми оплати судового збору при звернені до суду першої та апеляційної інстанції в загальному розмірі 4802,50 грн. (1921,00 грн. та 2881,50 грн.) слід покласти на відповідача (а.с. 1, 77)

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживає по АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1 Д, ) заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором б/н від 25 січня 2017 року, яка утворилась станом на 21 серпня 2019 року, в розмірі 121609,15 грн. та судові витрати в розмірі 4802,50 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав

Головуючий Л.М. Прокопчук

Судді Н.В. Самчишина

Л.М. Царюк

Повний текст судового рішення складено 03 січня 2020 року