СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 4-с/759/150/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд м.Києва

в складі: головуючого - судді Кириленко Т.В.

при секретарі Істомній О.Г.

за участю державного виконавця Башинського Р.В.

стягувача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за скаргою ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження: головний державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Мііністерства юстиції Суховолець Р.А., стягувач ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати дії державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Суховолець Р.А. щодо неврахування грошової суми у розмірі 17000 грн. 00 коп. в якості сплати аліментів у рамках виконавчого провадження № 60732610 незаконними та зобов`язати видати нову довідку-розрахунок заборгованості по аліментах, зменшивши заборгованість на вказану суму.

В обґрунтування скарги посилається на те, що на примусовому виконанні у Святошинському РВ ДВС м. Києва перебуває виконавчий лист № 759/20499/19 від 7.11.2019р., виданий Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей. У січні 2020 року ним було здійснено платіж на користь ОСОБА_1 , яка є стягувачем у даному виконавчому провадженні, у розмірі 17000 грн., проте державним виконавцем Суховолець Р.А. дана сума не була врахована в якості погашення заборгованості по аліментах..

У судове засіданні скаржник не з`явився, просив слухати справу у його відсутність, скаргу підтримав.

Державний виконавець проти скарги заперечував, посилаючись на те, що доказів перерахування суми в розмірі 17 000грн. в рахунок погашення заборгованості по аліментах боржник ОСОБА_2 , не надав, стягувачем ОСОБА_1 вказані платежі не визнаються як аліменти, надані боржником копії квитанцій на загальну суму 17 000грн. не дають можливості ідентифікувати особу, якій було сплачено відповідні кошти, а тому враховувати вказану суму в якості сплати аліментів у нього не було законних підстав.

Стягувач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти скарги заперечувала, посилаючись на те, що грошова сума в розмірі 17 000грн. була їй перерахована відповідно до умов шлюбного договору, укладеного між нею та ОСОБА_2 11.01.2019р., відповідно до якого ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання щодо сплати утримання дружини в розмірі 50% від свого доходу в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбу. Оскільки шлюб розірвано рішенням Святошинського районного суду м. Києва, яке вступило в законну силу 10.01.2020р.

Суд, вислухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як встановлено в судовому засіданні, 7.11.2019р. Святошинським районним судом м. Києві у рамках цивільної справи № 759/20499/19 видано судовий наказ про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утриманні неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 4.11.2019р. і до досягнення дітьми повноліття. За вказаним судовим наказом було відкрито виконавче провадження № 60732610, що перебуває на виконанні у Святошинському РВ ДВС м. Києві.

23.07.2020 року державним виконавцем Суховолець Р.А. було складено довідку-розрахунок заборгованості по аліментах у рамках вказаного виконавчого провадження, і було зафіксовано, що станом на 01.07.2020 року заборгованість ОСОБА_2 складає 63 648,45 грн. (а.с. 27). Зокрема, відповідно до наданого розрахунку, за січень 2020 року за скаржником обліковується заборгованість у сумі 16 979,86 грн.

Як вбачається з роздруківок проведення платежів, ОСОБА_2 перерахував на користь ОСОБА_1 з карткового рахунку 16.01.2020р. 10 000грн., 31.01.2020р. - 7 000грн. (а.с. 28-29). Будь-яких даних щодо призначення платежу дані перекази не містять.

Як пояснила ОСОБА_1 , яка є стягувачем у даному виконавчому провадженні, 11.01.2019 року між нею та ОСОБА_2 був укладений шлюбний договір, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язався утримувати дружину, надаючи 50 % свого доходу в період перебування у спільному зареєстрованому шлюбі. Шлюб між ними було розірвано рішенням Святошинського районного суду м. Києва, що набрало законної сили 10.01.2020 року, а тому виплата в 17 000 грн. була їй перерахована у січні 2020 року як останній платіж в рамках шлюбного договору.

З наданої копії шлюбного договору, укладеного 11.01.2019р. вбачається, що сторони домовились про надання чоловіком утримання дружині в грошовій формі протягом періоду перебування в зареєстрованому шлюбі та до дати офіційного працевлаштування дружини. Сума утримання складає грошову суму, що становить 50% від офіційної заробітної плати чоловіка на місяць (а. 3.4 Договору). (а.с. 54).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт перерахування боржником ОСОБА_2 17 000 грн. саме в рахунок сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей за січень 2020р., оскільки достатніх та достовірних доказів цього суду не надано, надані скаржником платіжні документи не містять відомостей на підтвердження призначення платежу по аліментах, не надають можливість ідентифікувати особу, якій було сплачено відповідні кошти, самостійно вирішувати цільове призначення платежу за відсутності будь-яких підтверджуючих даних державний виконавець не має повноважень, а тому законних підстав для задоволення скарги у суду немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 383-388 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У скарзі ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження головний державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Мііністерства юстиції Суховолець Р.А., стягувач ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 28.11.2020 року.

Суддя Т.В. Кириленко