Ухвала

21 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 686/6916/20

провадження № 61-18762ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 03 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах і пені,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та пені за прострочення сплати аліментів.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 вересня 2018 року із ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 600,00 грн щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 серпня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

27 листопада 2018 року відкрито виконавче провадження ВП 57797475 щодо примусового стягнення аліментів. Заборгованість відповідача зі сплати аліментів станом на 28 лютого 2020 року складає 4 330,00 грн. Із врахуванням зазначеної суми заборгованості нарахована пеня за прострочення сплати аліментів, розмір якої складає 28 352,00 грн.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просила суд стягнути із відповідача на її користь заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 4 330,00 грн та пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 28 352,00 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2020 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 03 листопада 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 000,00 грн пені за прострочення сплати аліментів. У задоволенні інших вимог відмовлено.

Стягуючи із відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, тому наявні правові підстави для стягнення з нього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі, що нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежуються тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Враховуючи майновий стан відповідача, суди на підставі частини другої статті 196 Сімейного кодексу України зменшили розмір неустойки.

Відмовив у стягненні заборгованості по аліментам, суди попередніх інстанцій виходили із того, що аліменти вже присуджені рішенням суду та повторного присудження не потребують, вказану заборгованість на час ухвалення рішення погашено відповідачем.

14 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 03 листопада 2020 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

За правилом пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);.

Предметом позову у цій справі є стягнення аліментів та неустойки (пені), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює ціну позову у даній справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.

Враховуючи те, що касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, і касаційна скарга не містить передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись пунктом 3 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 03 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах і пенівідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик