ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/6589/19 Головуючий суддя І інстанції Ульяніч І. В.
Провадження № 22-ц/818/3378/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

судді-доповідача Яцини В.Б.

суддів колегії - Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2020 року, ухвалене у складі судді Ульяніч І.В., у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У жовтні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - ТОВ «Споживчий центр») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту №16.08.2019-100001152 від 16.08.2019 року та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у сумі 8900 грн та судовий збір у розмірі 1921 грн.

Позов мотивовано тим, що 16.08.2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №16.08.2019-100001152, в електронному вигляді, відповідно до умов якого кредитор відповідно до квитанції №16570551 від 16.08.2019 року надав позичальнику кредит у розмірі 5000 грн на 14 календарних днів, з кінцевим терміном повернення кредиту до 29.08.2019 року та платою за користування кредитом у розмірі 1400 грн.

Посилається на те, що позивач свої зобов`язання виконав своєчасно та в повному обсязі, проте відповідач не повернув суму заборгованості за кредитом у зазначений у договорі термін, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 6400 грн та сумі штрафу 2500 грн, загальна сума заборгованості 8900 грн.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 лютого2020 року у задоволенні позову ТОВ «Споживчий центр» відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Споживчий центр» посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд не врахував, що договір між позивачем та відповідачем були укладені у відповідності до вимог як ст. 207 ЦК України, так і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» - із застосуванням одноразового ідентифікатору та аналогу власноручного підпису відповідача, ОСОБА_1 було належним чином ідентифіковано в інформаційно-телекомунікаційній системі, крім того усі істотні умови електронного кредитного договору містяться у заявці та оферті, з якою відповідач ознайомився та до якої позивач забезпечив безперешкодний доступ відповідно до ч.ч.4,5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію».

Зазначає, що судом першої інстанції неправомірно відхилено доказ, а саме квитанцію про перерахування коштів відповідачу, то що з неї вбачається, що кошти були перераховані в рамках кредитного договору №16.08.2019-100001152 та ОСОБА_1 є отримувачем даних коштів.

На підтвердження доводів скарги наданий нові докази копія кредитного договору, копія анкети-позичальника, копія анкети опитування клієнта, диск, копія інформації про юридичну особу з сайту Нацкомфінпослуг, роздруківка сторінки з особистого кабінету на сайті ТОВ «Споживчий центр» ТМ «ШвидкоГроші», паперова копія кредитного договору, копія квитанції, копія прибуткового касового ордеру, копія відповіді АТ «Альфа Банк», копія довідки ТОВ «ФК «Елаєнс», копія запиту ТОВ «ФК Елаєнс», копія ліцензії НБУ на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків, видана ТОВ ФК «Елаєнс». копія платіжного доручення, копія довідки субконто по кредитному договору, копія довідки ТОВ «Старт-Мобайл», копія довідки ТОВ «Споживчий центр», копія довідки ТОВ «Споживчий центр» №1367, копія ЛОГ ФАЙЛ по кредитному договору, оригінал витягу з ЄДР на ТОВ «Старт Мобайл», паперова копія веб-сторінки.

Також від ТОВ «Споживчий центр» надійшло клопотання про витребування доказів, а саме: витребувати у АТ «Альфа-банк» та у АТ КБ «ПриватБанк» підтвердження чи спростування, що держателем картки № НОМЕР_1 , виданої АТ «ПриватБанк» є ОСОБА_1 ; прізвище, ім`я та по батькові отримувача грошових коштів, перерахованих на карту № НОМЕР_1 , видану АТ КБ «ПриватБанк» на яку були 16.08.2019 року перераховані грошові кошти в сумі 5000 грн; виписку по карті № НОМЕР_1 , виданої АТ КБ «ПриватБанк» за період з 16.08.2019 року по 23.08.2019 року.; провести відтворення звукозапису технічного запису розмови ОСОБА_1 з кредитним інспектором ТОВ "Споживчий центр", який є додатком до апеляційної скарги.

ТОВ «Споживчий центр» посилається на те, що не зміг раніше подати до суду першої інстанції додаткові докази та пояснення з незалежних від нього причин, оскільки ці докази у нього були відсутні, що підтверджується датами їх отримання вже після розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що позивачем не було доведено наявності поважних причин пропуску строку подання доказів до суду першої інстанції відповідно до норм ч.ч. 2, 4, 8 ст. 83 ЦПК України.

Вказані норми передбачають, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Справа у суді першої інстанції розглядалася з жовтня 2019 року з викликом учасників справи, однак позивач у судові засідання свого представника не направив, також позивач не звертався до суду щодо неможливість отримання доказів. Апелянт не надав до суду письмових доказів про те, що отримані ним після розгляду справи нові докази він витребував під час розгляду справи і з поважних причин він не зміг їх отримати та надати суду до ухвалення оскарженого рішення.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Тому колегія суддів виходячи з принципу рівності сторін, яка є складовою частину принципу змагальності, передбаченому ст. 12 ЦПК України, та відповідно до ст.ст. 126, 367 ЦПК України нові докази залишає без розгляду.

Відповідач не скористався правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до норми ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав недоведеним факт укладання сторонами договору фінансового кредиту №16.08.2019-100001152 від 16.08.2019 року, оскільки позивач не довів обставин щодо ідентифікації особи відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, також суд першої інстанції вважав недоведеним факт перерахування коштів відповідачу за вказаним кредитним договором, окрім цього вважав, що позивачем не надано належних доказів про видачу кредиту відповідачу, не надано доказів того, що відповідач користувався кредитом чи погашав його, оскільки розрахунок заборгованості, який долучений до позовної заяви, не є первинними бухгалтерськими документами, які підтверджують видачу відповідачу кредиту та нарахування відсотків та рух коштів по кредитному рахунку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яка є загальнодоступною, ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» є фінансовою установою, яка здійснює діяльність - інші види кредитування.

16.08.2019 року ОСОБА_1 оформив заявку, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитних договорів (оферти).

Відповідно до зазначеної заявки ОСОБА_1 , відповідно до кредитного договору №16.08.2019-100001152 надається кредит в сумі 5000 грн із зазначення прізвища, ім`я та по батькові заявника без зазначення паспорту, ідентифікаційного коду, року народження, адреси проживання, місця працевлаштування, без зазначення номера карткового рахунку заявника.

З розрахунку заборгованості та штрафу за прострочення повернення кредиту та процентів за користування кредитом вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 8900 грн.

Проте, доказів про те, що ОСОБА_1 , користувався кредитом чи погашав його скаржником не надано.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частинами 1,2 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно зі статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до ст. 1055 ЦК України.

Відповідно до положень статей 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація, в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина 1 ст. 640 ЦК України).

За приписами статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

ТОВ «Споживчий центр», як в позовній заяві так і в апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_1 , 16.08.2019 року оформив заявку, яка є невід`ємною частиною пропозицією про укладення кредитного договору (оферти) та на підставі якої між сторонами було укладено вищевказаний договір в електронній формі.

Відповідно до частини 2 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» дія цього Закону не поширюється на правочин, якщо законом встановлено спеціальний порядок переходу права власності або предметом правочину є об`єкти, вилучені з цивільного обороту або обмежені в цивільному обороті відповідно до законодавства; однією із сторін є фізична особа, яка зареєстрована як фізична особа - підприємець та реалізує або пропонує до реалізації товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно - телекомунікаційних систем, крім випадків, коли сторони прямо домовилися про застосування положень вказаного Закону до правочину.

Статтею 1 ЗУ «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом крипографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до статті 3 ЗУ «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі (ст. 4 Закону).

Статтею 6 даного Закону передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчуваного органу, засвідчуваного центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів викладені у ст.ст. 77-80 ЦПК України.

Суд першої інстанції вірно зазначив у своєму рішенні, що спірний договір позики не підтверджує факт підписання договору позики відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису, який би відповідав вимогам Закону України «Про електронний цифровий підпис». У справі відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні у розумінні ст.ст. 76, 77-80 ЦПК України докази таких юридичних фактів.

Відповідно до пункту 1.3. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, встановлено, що вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов`язкові для виконання ними.

Відповідно до пункту 1.13 вказаної Інструкції, під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді. Ця

Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера; платіжного доручення; платіжної вимоги-доручення; платіжної вимоги; розрахункового чека; інкасового доручення (розпорядження).

Згідно із пунктом 2.14 Інструкції банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов`язково заповнює реквізити "Дата надходження" і "Дата виконання", а банк стягувача - "Дата надходження в банк стягувача" (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп "Вечірня".

Таким чином, належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу, та який містить відповідні відмітки про виконання цього платіжного документа банком платника.

З матеріалів справи вбачається, що до позову позивачем не було додано доказів про прийняття відповідачем пропозиції, не надано належних доказів про видачу кредиту відповідачу, не надано доказів того, що відповідач користувався кредитом чи погашав його, тобто не подано належних, допустимих та достовірних доказів прийняття відповідачем пропозиції укладення договору №16.08.2019-100001152.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Оскільки позивач належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження доводів позову суду не надав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

Доводи наведені в обґрунтування апеляційної скарги належним чином також не доведені.

Оскільки що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 24 липня 2020 року.

Головуючий В.Б.Яцина

Судді Н.П.Пилипчук

О.Ю.Тичкова