Справа № 464/1746/19 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/811/3762/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.

при секретарі Матяш С.І.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 09 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловою кімнатою та встановлення порядку користування квартирою,-

В С Т А Н О В И Л А:

25 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати відповідача - ОСОБА_3 не чинити йому перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 ; встановити наступний порядок користування вказаною квартирою - позивач користується окремою ізольованою кімнатою в квартирі площею 13,8 кв.м; відповідач користується кімнатою площею 17,8 кв.м; у спільному користуванні просить залишити коридор, кухню, вбиральню з ванною кімнатою.

В обгрунтування позовних вимог покликався на те, що поживати у прохідній кімнаті за станом здоров`я не може, а обміняти, продати квартиру чи відшкодувати вартість частки відповідач не погоджується.

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 09 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловою кімнатою та встановлення порядку користування квартирою.

Судові витрати покладено на рахунок держави.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначає, що проживання у прохідній кімнаті за його станом здоров`я є неможливим, а на його звернення до відповідача щодо надання йому ізольованої кімнати ним ігнорується. Звертає увагу, що суд необгрунтовано зазначив, що він не бажає проживати в прохідній кімнаті в квартирі де проживає відповідач в окремо ізольованій кімнаті.

Просить рішення Сихівського районного суду міста Львова від 09 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення яким позов задоволити повністю.

09 січня 2020 року на адресу суду від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Зазначає, що позивач в судовому засіданні в суді першої інстанції визнав, що він має ключі від вхідних дверей квартири, та, що постійно проживає у колишньої дружини, має вільний доступ до спірного житлового приміщення, а також, що не має намір проживати в спірній квартирі, а хоче її продати. Також зазначає, що скаржник погрожує йому фізичною розправою, таким чином схиляючи його до продажі житла.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача і його представника на підтримання доводів апеляційної скарги та пояснення відповідача на їх спростування, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд виходив з тих обставин, що судом не встановлено порушення цивільного права позивача відповідачем, яке б вимагало захисту в судовому порядку.

Колегія суддів з таким висновком погоджується з наступних обставин

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_3 , які є братами, на праві власності в рівних частках належить квартира АДРЕСА_1 , де і зареєстроване їх місце проживання. Дані обставини підтверджується паспортом позивача, свідоцтвом про право власності на квартиру від 17 лютого 1998 року, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 19 жовтня 2018 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09 жовтня 2018 року та довідкою житлового органу з місця проживання від 18 березня 2019 року.

Позивач є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок нервово-психічного захворювання, за станом здоров`я потребує сторонньої допомоги, перебуває на обліку у психоневрологічному диспансері (пенсійне посвідчення та довідка серії НОМЕР_1 , висновок ЛКК від 31 березня 1994 року, довідка Львівського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру від 20 травня 2014 року).

З технічного паспорту на спірну квартиру встановлено, що така складається з двох кімнат житловою площею 31,6 кв.м, в тому числі: перша кімната - 17,8 кв.м; друга кімната - 13,8 кв.м. (ізольована).

Спір у даній справі виник з приводу перешкод у користування квартирою та порядком користування нею.

Спірні правовідносини регулюються ст.ст. 317, 319, 383 ЦК України, відповідно до яких власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Аналогічні положення викладені у ч.1 ст.150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що позивачу не чиняться перешкоди у користуванні квартирою, такий має безперешкодний доступ до неї.

Згідно наданої ОСОБА_1 15 липня 2019 року письмової відповіді на відзив в суді першої інстанції, останній в спірній квартирі не проживає біля одного року, так як проживає у колишньої дружини, яка надає йому окрему кімнату.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не довів, що йому відповідачем по справі ОСОБА_3 - співвласником квартири чиняться перешкоди у користуванні кварти.

Колегія суддів погоджується з висновком, що заявлені вимоги позивача щодо встановлення порядку користування квартирою з урахуванням наявного користування: позивача - кімнатою 17,8 кв.м, а відповідача - кімнатою 13.8, кв.м, фактичного тривалого непроживання позивача та його небажання у подальшому взагалі проживати у спірній квартирі, - є недоведеними. Таким чином позивач намагається вирішити питання обміну/продажу квартири.

Суд першої інстанції доречно звернув увагу на покликання позивача на Список захворювань, що дають право особам, які страждають цими захворюваннями, на першочергове отримання жилої площі, затверджений Міністерством охорони здоров`я СРСР № 330 від 28 березня 1983 року, та Перелік хронічних захворювань, при яких особи, що на них страждають, не можуть проживати у комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї, затверджений наказом Міністерством охорони здоров`я УРСР № 52 від 08 лютого 1985 року, є безпідставними, оскільки наведені акти на правовідносини між двома співвласниками квартири не поширюються.

Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Сихівського районного суду міста Львова від 09 жовтня 2019 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 09 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 31 січня 2020 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник