провадження № 22-ц/824/5335/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 травня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року у справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва» звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 01 травня 2015 року по 31 березня 2018 року у розмірі 40 649 грн. 60 коп., інфляційні втрати у розмірі 5 629 грн. 57 коп., 3 % річних у розмірі 1 428 грн. 79 коп., а всього 47 707 грн. 96 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 значиться власником особового рахунку квартири АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить відповідачу на праві власності. Позивач здійснював надання відповідачу послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у спірний період, а також здійснює надання послуг на даний час. Відповідач своєчасно та у повному обсязі не сплачував вартість наданих послуг, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року позовКП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва» задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що заочне рішення про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги постановлено за період проживання відповідача. Однак, вищезазначена квартира тривалий час перебувала опечатаною прокурором з 13 листопада 2015 року по 17 травня 2017 року, що виключало проживання у ній та користування комунальними послугами. Сума заборгованості, за умови підтвердження надання житлово-комунальних послуг, підлягає зменшенню на їхню вартість за вказаний період. Сума заборгованості, за умовами підтвердження надання послуг, також підлягає зменшенню за пропуском позовної давності. Позовна заява про стягнення заборгованості подана 30 липня 2018 року, а заборгованість стягується за період з 01 травня 2015 року, тобто, з двомісячним пропуском строку позовної давності. З 17 січня 2019 року квартира має іншого власника за позасудовим зверненням стягнення на предмет іпотеки - ТОВ «Кредитні ініціативи». Тому належним відповідачем чи співвідповідачем має бути Товариство. Матеріали справи не містять даних саме за які конкретно комунальні послуги з відповідача стягується сума 40 649 грн. 60 коп., та чим підтверджується їхнє надання. Довідка, складена бухгалтером позивача, не є первинним документом, що підтверджує надання комунальних послуг та заборгованість. Між сторонами не укладався договір, а тому нарахування інфляційних втрат та 3 % річних є безпідставним. Таке нарахування проводиться при наявності договірних відносин.

У відзиві на апеляційну скаргу, який поданий у встановлений апеляційним судом строк, позивач вказує на те, що вимоги відповідача про зменшення вартості послуг, що надаються Керуючою компанією, не можуть бути задоволені у зв`язку з відсутністю правових підстав. У суді першої інстанції при розгляді справи ОСОБА_1 не скористався своїм правом подати заперечення, а також заяву про застосування строків позовної давності. Відповідач не надав докази на спростування позовних вимог Керуючої компанії у строки, як того вимагають процесуальні норми.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був власником квартири по АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 12 жовтня 2006 року (а.с.19).

КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва» є балансоутримувачем і здійснює утримання та обслуговування будинку, який знаходиться за вищезазначеною адресою (а.с.11, 13, 15).

Згідно розрахунку заборгованість ОСОБА_1 по сплаті за надані житлово-комунальні послуги станом на 01 квітня 2018 року становить 40 649 грн. 60 коп., загальна сума 3 % річних - 1 428 грн. 79 коп., інфляційне збільшення боргу - 5 629 грн. 57 коп. (а.с.16, 66, 67).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції керувався ст. 64, 66-68, 162 ЖК України, ст. 526, 610, 625 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 67 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року власники, наймачі та орендарі жилих приміщень зобов`язані своєчасно вносити плату за обслуговування і ремонт будинку, плату за найм чи оренду квартири, комунальні та інші послуги.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва» вказує на те, що вона є балансоутримувачем будинку, в якому знаходиться належна на праві власності відповідачу квартира. ОСОБА_1 не виконує зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг, внаслідок чого утворилася заборгованість.

На підтвердження вказаних обставин, позивач надав, зокрема, договір купівлі-продажу, розрахунок заборгованості.

Стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 вказує на те, що з 13 листопада 2015 року по 17 травня 2017 року квартира була опечатаною, що виключало проживання у ній та користування комунальними послугами. Сума заборгованості, за умови підтвердження надання житлово-комунальних послуг, підлягає зменшенню на їхню вартість за вказаний період.

Однак, такі доводи відповідача не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки не проживання відповідача у квартирі, яка належить йому на праві власності не звільняє ОСОБА_1 , як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які були надані КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва» (аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2020 року (справа № 757/29813/17-ц).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що матеріали справи не містять даних саме за які конкретно комунальні послуги з відповідача стягується сума 40 649 грн. 60 коп., та чим підтверджується їхнє надання. Довідка, складена бухгалтером позивача, не є первинним документом, що підтверджує надання комунальних послуг та заборгованість.

У той же час, відповідачем не надано належних доказів на спростовування факту надання йому, як власнику квартири у багатоквартирному будинку, житлово-комунальних послуг КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва», або ж надання послуг іншою особою. Також відповідачем не було надано доказів на спростування наявної заборгованості по сплаті комунальних послуг, а також розрахунку наявної заборгованості та компенсаційних виплат за несвоєчасну оплату комунальних послуг, або ж доказів на погашення заборгованості, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань з оплати наданих житлово-комунальних послуг.

Таким чином, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва» фактично здійснювала управління вказаним житловим будинком та несла витрати по його утриманню, а відповідач, який є власником квартири у цьому будинку, не відмовлявся від житлово-комунальних послуг, отримував їх та не оплачував їх вартість, а тому наявні підстави для стягнення заявленої позивачем заборгованості (аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2020 року (справа № 757/29813/17-ц).

Оскаржуючи рішення, відповідач вказує на те, що з 17 січня 2019 року квартира має іншого власника - ТОВ «Кредитні ініціативи», яке повинно бути належним відповідачем чи співвідповідачем. Між сторонами не укладався договір, а тому нарахування інфляційних втрат та 3 % річних є безпідставним. Таке нарахування проводиться при наявності договірних відносин.

Проте, у період, в який була нарахована заборгованість, власником квартири АДРЕСА_1 був ОСОБА_1 , а, отже, тягар утримання майна лежав саме на ньому. Відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, які відповідач отримав, а, відтак, має оплатити їх надання. Отже, посилання ОСОБА_1 на відсутність між сторонами договору на надання житлово-комунальних послуг, як на підставу відмови в задоволенні позову, є безпідставними.

Такі правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року (справа № 6-3193св18).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Заперечуючи проти позову, відповідач також посилається на те, що сума заборгованості, за умовами підтвердження надання послуг, також підлягає зменшенню за пропуском позовної давності. Позовна заява про стягнення заборгованості подана 30 липня 2018 року, а заборгованість стягується за період з 01 травня 2015 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_1 у своїх поясненнях (запереченнях) на позов вказував на те, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, у тому числі, за позовною давністю.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не дав оцінку зазначеним доводам відповідача.

Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, протягом якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п. 18, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва» звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги 27 липня 2018 року та просить стягнути заборгованість за період з 01 травня 2015 року по 31 березня 2018 року.

Разом з тим, враховуючи положення ст. 256, 257, 261 ЦК України та п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача заборгованість за період з 01 серпня 2015 року по 31 березня 2018 року (по який просить стягнути позивач), тобто, за період у межах строку позовної давності.

За вказаний період КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва» було нараховано заборгованість у розмірі 38 052 грн. 21 коп., що підтверджується наданими суду розрахунками (40 649,60 (сума заборгованості, заявлена до стягнення)-807,52-807,52-982,35 (заборгованість за травень-липень 2015 року)).

З матеріалів справи вбачається, що у травні 2018 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва» зверталася до Шевченківського районного суду міста Києва з заявою про видачу судового наказу та ухвалою суду від 31 травня 2018 року заявнику було відмовлено у його видачі.

Звертаючись до суду за захистом свого порушеного права у липні 2018 року, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва» подала позов до Шевченківського районного суду міста Києва. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 03 серпня 2018 року матеріали позовної заяви КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги направлено за підсудністю до Дарницького районного суду міста Києва.

За таких обставин, при зверненні до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості позивачем не було додержано правил підсудності.

Під час розгляду справи № 6-3193св18 у своїй постанові від 15 березня 2018 року Верховний Суд зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів.

Враховуючи те, що судовий захист прав позивача про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості, відповідно до вимог ЦПК України міг бути реалізований як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

З урахуванням зазначеного, звернення до Шевченківського районного суду міста Києва з заявою про видачу судового наказу з недодержанням правил підсудності не перериває перебігу позовної давності.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦКУ порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ч. 2. ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підтвердження розміру інфляційних втрат за період з 21 червня 2015 року по 20 квітня 2018 року позивач надав розрахунок, який включає у себе періоди червень-липень 2015 року. Так, у період з 21.06.2015 по 20.07.2015 інфляційне збільшення суми боргу становить - 8,08, а з 21.07.2015 по 20.08.2015 становить - 12,92. Тобто, у вказаний період мала місце дефляція, що не впливає на розмір інфляційних втрат.

У зв`язку з цим, на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати за період з 21 серпня 2015 року по 20 квітня 2018 року (по який просить стягнути позивач) у розмірі 5 629 грн. 57 коп.

До суду першої інстанції КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва»надала розрахунок, в якому просить стягнути три відсотки річних у розмірі 1 428 грн. 79 коп. за період з 21 червня 2015 року по 20 квітня 2018 року.

В той же час, на користь відповідача підлягає стягненню сума трьох відсотків річних за період з 21 липня 2015 року по 20 квітня 2018 року яка складатиме 1 426 грн. 80 коп. (1 428,79 (сума, заявлена до стягнення)-1,99 (сума, нарахована за період з 21 червня 2015 року по 20 липня 2015 року).

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового по суті вимог позивача.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (94,5 %) у розмірі 1 665 грн. 09 коп. З позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до відхиленої частини позовних вимог (5,5 %) у розмірі 145 грн. 36 коп. Враховуючи положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України, апеляційний суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 1 519 грн. 73 коп. (1 665,09-145,36).

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року скасувати та прийняти постанову.

Позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва», місце знаходження -Харківське шосе, 148-А, м. Київ, ідентифікаційний код 39604270, заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у розмірі 38 052 (тридцять вісім тисяч п`ятдесят дві) гривні, 21 копійка, інфляційні втрати у розмірі 5 629 (п`ять тисяч шістсот двадцять дев`ять) гривень, 57 копійок, 3 % річних у розмірі 1 426 (одна тисяча чотириста двадцять шість) гривень, 80 копійок та судовий збір у розмірі 1 519 (одна тисяча п`ятсот дев`ятнадцять) гривень, 73 копійки.

В іншій частині позовних вимог Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва» відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 05 травня 2020 року.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.