Справа № 242/6177/19
Провадження № 2/242/397/20
09 січня 2020 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Хацько Н.О., за участю секретаря судового засідання Клименко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного заочного провадження в місті Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 28.10.2019 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що їй на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.07.1996 року належить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . За вищевказаною адресою значиться зареєстрованим відповідач ОСОБА_2 , який є її рідним сином. Однак останній з травня 2013 року за даною адресою не мешкає, не сплачує комунальні послуги, не отримує кореспонденцію за даною адресою, його особистих речей в квартирі немає, і взагалі даним житлом він не цікавиться. Реєстрація за вищевказаною адресою відповідача перешкоджає їй як власнику розпоряджатися власністю. На даний час зняття з реєстрації потребує особистої присутності відповідача, натомість останній виїхав на постійне місце проживання до Польщі і його місцезнаходження не відоме, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Просить суд визнати відповідача ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 14.11.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження.
Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви із підтриманням позовних вимог та просять суд задовольнити позов у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи. Згідно ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження.
Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно дублікату договору купівлі-продажу квартири від 25.07.1996 року, виданого державним нотаріусом Донецького обласного державного нотаріального архіву Беседіною Н.М., ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав № 36153725 від 07.11.2012 року, виданого Селидівським бюро технічної інвентаризації, чотирьохкімнатна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки № 1660 від 24.10.2019 року, виданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Союз-14 м. Селидове», за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованим значиться ОСОБА_2 , 1991 року народження.
В акті про не проживання № 1659 від 24.10.2019 року, складеного головою правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Союз-14 м. Селидове» ОСОБА_6 за участі свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_2 , 1991 року народження, але останній з травня 2013 року по теперішній час у вказані квартирі не мешкає.
Згідно листа Відділу реєстрації місця проживання громадян № 08-4/1974 від 06.11.2019 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровани за адресою: АДРЕСА_1 , з 26.12.2012 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 УК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Водночас відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).
Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що відповідач ОСОБА_2 не мешкає в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності вищевказаних відповідача у спірному приміщенні понад один рік є поважними.
У зв`язку з чим, позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають задоволенню та слід визнати відповідача ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного та керуючись ст. 72 ЖК України, ст. ст. 16, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 265, 268, 280-281 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити у повному обсязі.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (сорок п`ять).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 .
Суддя Н.О. Хацько