Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2020 р.

м. Київ

справа № 755/14954/20

провадження № 2/755/6961/20

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства ПП «Юс-Центр», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні майном, -

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить вселити її в квартиру АДРЕСА_1 , мотивуючи свої вимоги тим, що позивачу та ОСОБА_4 в рівних частках належала квартира АДРЕСА_1 . Позивачу її Ѕ частина квартири належала на підставі мирової угоди, укладеної між позивачем та ОСОБА_5 від 06.11.2012 року, ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 21.12.2012 року у справі № 2604/17698/2012. ОСОБА_4 її Ѕ частина квартири належала на підставі мирової угоди, укладеної між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 06.05.2014 року, ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 04.07.2014 року у справі № 755/6301/14-ц. 02.06.2013 року позивач уклала з відповідачем ПП «ЮС-Центр» договір оренди, відповідно до якого позивач здала в оренду свою Ѕ частину квартири відповідачу з терміном оренди 20 років до 02.06.2033 року. 01.09.2014 року інша співвласник квартири ОСОБА_4 уклала аналогічний Договір з відповідачем ПП «ЮС-Центр», терміном до 01.09.2034 року. 02.09.2014 року позивач взяла в суборенду у відповідача ПП «ЮС-Центр» всю квартиру АДРЕСА_1 . 02.09.2014 року відповідач ПП «ЮС-Центр» уклало з позивачем Договір доручення, відповідно до п.п. 1.1 якого позивач-повірений зобов`язалась від імені і за рахунок відповідача-довірителя на власний розсуд здавати в інтересах відповідача-довірителя вищезазначену квартиру. Діючи в межах зазначеного Договору, позивач зробила ремонт в квартирі, на який витратила кошти в сумі 8 000,00 доларів США. 24.05.2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , дізнавшись, що їх батько-директор ПП «ЮС-Центр» ОСОБА_6 потрапив до лікарні, самовправно, без дозволу позивача заволоділи її речами, що знаходяться в квартирі АДРЕСА_1 та змінили замки в квартирі, про що позивачем подано заяву до правоохоронних органів, що також є підставою її звернення з даним позовом до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства ПП «Юс-Центр», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні майном та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 .

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 грудня 2020 року відмовлено у затвердженні мирової угоди між ОСОБА_1 та ПП «Юс-Центр» в особі директора ОСОБА_6 продовжено судовий розгляд справи по суті спору.

Представник відповідача ПП «Юс-Центр» скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 27 листопада 2020 року строк (а.с. 143-149) та подав заяву про визнання позову (а.с. 142).

Треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не скористались процесуальним правом подачі письмових пояснень на позовну заяву.

Третя особа ОСОБА_4 надала до суду письмові пояснення щодо суті позову, відповідно до яких вважає позов обґрунтованим та просить його задовольнити. (а.с. 176)

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Судом встановлено, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.12.2012 року у справі № 2604/17698/12 затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , за якою ОСОБА_5 передано у власність ОСОБА_1 Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 89, 90, 91)

02.06.2013 року між ПП «Юс-Центр», в особі директора ОСОБА_6, та ОСОБА_1 укладено Договір оренди Ѕ частини квартири у приватної особи, за умовами якого ОСОБА_1 передала у тимчасове володіння та користування Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 76-77)

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2014 року у справі № 755/6301/14-ц стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 158 693,00 грн. (а.с. 85)

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.07.2014 року у справі № 755/6301/14-ц затверджено мирову угоду, укладену між представником стягувача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , за якою ОСОБА_5 передано у власність ОСОБА_4 Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 86, 87)

За даними Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.08.2014 року, 29.07.2014 року на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою суду № 755/6301/14-ц від 04.07.2014 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 163)

01.09.2014 року між ПП «Юс-Центр», в особі директора ОСОБА_6, та ОСОБА_4 укладено Договір оренди Ѕ частини квартири у приватної особи, за умовами якого ОСОБА_4 передала у тимчасове володіння та користування Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 78-79)

02.09.2014 року між ОСОБА_1 та ПП «Юс-Центр», в особі директора ОСОБА_6, укладено Договір суборенди квартири, за умовами якого орендар ПП «Юс-Центр» передав в суборенду ОСОБА_1 у тимчасове володіння та користування квартиру АДРЕСА_1 . (а.с. 80-81)

02.09.2014 року між ПП «Юс-Центр», в особі директора ОСОБА_6, та ОСОБА_1 укладено Договір доручення, за умовами якого повірений ОСОБА_1 зобов`язалась від імені і за рахунок довірителя ПП «Юс-Центр» на власний розсуд здавати в інтересах довірителя квартиру АДРЕСА_1 , що надана довірителю ПП «Юс-Центр» в оренду на підставі Договору оренди Ѕ частини квартири у приватної особи від 01.06.2013 року та Договору оренди Ѕ частини квартири у приватної особи від 01.09.2014 року. (а.с. 82-83, 84)

30.09.2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/13544/20 клопотання цивільного позивача - ОСОБА_1 про накладення арешту на майно, для забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні №0000231 - задоволено; накладено арешт на об`єкт житлової нерухомості, квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , шляхом позбавлення права на його відчуження. (а.с. 117-120, 121-127)

Згідно змісту ухвали суду від 30.09.2020 року, цивільний позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду із клопотанням про накладення арешту на майно, для забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні №0000231, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, шляхом позбавлення права на його відчуження.

Крім того, в матеріалах справи наявна копія технічного паспорту від 06.08.2014 року на ім`я ОСОБА_2 щодо квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 156-157)

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; інші юридичні факти (пункти 1, 4 частини другої статті 11 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.

Згідно з приписами статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Законодавство у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачало обов`язкове подання для державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення таких прав, та визначало приблизний (майже виключний) перелік таких документів.

Відповідно до статті 2 Закону № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Державний реєстр прав на нерухоме майно та їх обмежень - єдина державна інформаційна система, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обмеження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1952-IV речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

Зареєстровані речові права та їх обмеження мають пріоритет над незареєстрованими в разі спору щодо нерухомого майна (частина сьома статті 3 Закону № 1952-IV).

За приписами пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 1952-IV обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме право власності на нерухоме майно.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном має бути застосовано принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в частині першій статті 317 ЦК України, у тому числі й право володіння.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 810 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 823 Цивільного кодексу України, за договором піднайму житла наймач за згодою наймодавця передає на певний строк частину або все найняте ним помешкання у користування піднаймачеві. Піднаймач не набуває самостійного права користування житлом.

Згідно положень ч. 1, 2 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. (ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України)

Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись законодавством, діючим на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у визнанні відповідачем позову та про відсутність правових підстав для вселення позивача ОСОБА_1 як суборендатора до квартири АДРЕСА_1 , - оскільки судом встановлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів реєстрації позивачем ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину спірної квартири, тобто позивачем ОСОБА_1 укладено первинний Договір оренди Ѕ частини вказаної квартири від 02.06.2013 року, не зареєструвавши право власності на Ѕ частину квартири відповідно до Закону, що діяв на час укладення Договору, тому позивач є такою, що не набула щодо спірного нерухомого майна всіх повноважень власника, визначених в частині першій статті 317 ЦК України, у тому числі й права розпорядження майном шляхом укладення Договору оренди. Таким чином, вищезазначений Договір оренди Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , укладений позивачем ОСОБА_1 , є недійсним в силу закону і не створює правових наслідків для його сторін, в тому числі і щодо укладення подальших договорів суборенди та захисту прав сторін таких договорів, тому вимоги позивача в розрізі даного спору задоволенню не підлягають.

Крім того, ухвалюючи дане рішення, суд ураховує обставини, встановлені в ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 30.09.2020 року у справі № 755/13544/20, відповідно до якої квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.(а.с. 117-120)

Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного підприємства ПП «Юс-Центр», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні майном, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають в повному обсязі.

В порядку ч. 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на повну відмову у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 182, 215, 216, 311, 317, 626, 810, 834 Цивільного кодексу України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного підприємства ПП «Юс-Центр», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні майном - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 23 грудня 2020 року.

Суддя: В.І. Галаган