Справа № 513/770/20
Провадження № 2/513/423/20
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2020 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Рязанової К.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Станкової А.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в підготовчому засіданні в залі суду смт. Сарата цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не пред`являють самостійних вимог на предмет спору: Фараонівської сільської ради Саратського району Одеської області, Саратської районної державної адміністрації Одеської області про визнання недійсним та скасування записів про реєстрацію права власності на земельну ділянку і визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року позивач звернулася до Саратського районного суду Одеської області з позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним та скасувати записи про реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 488946, виданого на підставі рішення виконкому Фараонівської сільської ради від 25 грудня 1997 року № 37 та рішення ХХVІІ сесії V скликання Фараонівської сільської ради Саратського району Одеської області від 17 лютого 2010 року за № 254 на ім`я ОСОБА_2 , у Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00560, кадастровий номер :02:001:0031, а також визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована у АДРЕСА_1 , цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:001:0031.

Позов обґрунтувала тим, що 16 листопада 2007 року відповідач на підставі нотаріально посвідченого договору подарував позивачці житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 .

Однак у 2011 році відповідач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку за зазначеною адресою і звернувся до нотаріуса з приводу надання необхідних документів для укладення договору купівлі-продажу будинку.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, але представник позивача надала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги позивача визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Також, просив суд про розгляд справи у його відсутність.

Представник третьої особи, Фараонівської сільської ради Саратського району Одеської області, в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Представник третьої особи, Саратської районної державної адміністрації Одеської області, в судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд ухвалив, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

У разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про його задоволення, відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно копії договору дарування житлового будинку від 16 листопада 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Сулаковим І.І., ОСОБА_2 , відповідач по справі, подарував, а ОСОБА_1 , позивач по справі, прийняла у дар житловий будинок АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розміром 6020 кв.м (земельна ділянка не приватизована, державний акт на право власності на землю відповідними органами не видавався), та складається в цілому з: саманного житлового будинку, загальною площею 122,9 кв.м, житловою площею 50,4 кв.м, зазначеного в схематичному плані літерою «А», саманна житлова прибудова, загальною площею 91,3 кв.м, зазначеного в схематичному плані літерою «А1», саманна літня кухня літ. «Б», бетонний сарай лт. «В», навіс літ. «Г», кам`яний гараж літ. «Д», саманний сарай літ. «Е», саманна літня кухня літ. «Ж», саманний сарай літ. «З», надвірні споруди № 1-8, інші споруди І-ІІІ (а.с. 10-11).

З копії вищезазначеного договору та копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно серії СВХ № 887532 вбачається, що переданий у дар житловий будинок належав відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданого 13 грудня 2005 року Фараонівською сільською радою Саратського району Одеської області (а.с. 10-11, 13).

Договір дарування був зареєстрований в Державному реєстрі правочинів, що вбачається з витягу про реєстрацію від 16 листопада 2007 року № 4968729 (а.с. 12).

Як видно з копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04 грудня 2007 року № 16913119, на підставі вищезазначеного договору дарування було зареєстроване право власності позивача на житловий будинок (а.с. 14).

Судом також було досліджено технічний паспорт на житловий будинок приватного житлового фонду, який відповідає правовстановлюючим документам (а.с. 15-21).

Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК №488946 ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Фараонівської сільської ради Саратського району Одеської області від 25 грудня 1997 року № 37 та рішення ХХVІІ сесії V скликання Фараонівської сільської ради Саратського району Одеської області від 17 лютого 2010 року № 254 є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 22).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

За змістом статті 377 ЦК України (в редакції чинній на дату набуття права власності на житловий будинок) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля і або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного та цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Одночасно при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України (право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав) слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням, права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 23 грудня 2015 року у справі № 6-244цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

В пункті 18 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року зазначено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК (435-15), а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 року № 997-V (997-16) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 року № 1702-VI (1702-17).

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки, є документами, що посвідчують право власності і видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. «а» ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

Згідно п. «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

Приписами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

Отже, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 488946 був виданий на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована у АДРЕСА_1 , цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), після набуття позивачем права власності на житловий будинок згідно договору дарування від 16 листопада 2007, у зв`язку з чим позивач позбавлена можливості володіння, користування і розпорядження вказаною земельною ділянкою.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що з метою захисту порушеного права позивачки ОСОБА_1 слід визнати недійсним та скасувати записи про реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 488946, виданого на підставі рішення виконкому Фараонівської сільської ради від 25 грудня 1997 року № 37 та рішення ХХVІІ сесії V скликання Фараонівської сільської ради Саратського району Одеської області від 17 лютого 2010 року за №254 на ім`я ОСОБА_2 , у Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00560, кадастровий номер :02:001:0031, а також визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована у АДРЕСА_1 , цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:001:0031.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 206, 258, 259, 263-265, 280-281 ЦПК України, ст. ст. 78, 81, 116, 120, 125, 152 Земельного Кодексу України, ст.ст. 15, 16, 328, 377, 392 ЦК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не пред`являють самостійних вимог на предмет спору: Фараонівської сільської ради Саратського району Одеської області, Саратської районної державної адміністрації Одеської області про визнання недійсним та скасування записів про реєстрацію права власності на земельну ділянку і визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати записи про реєстрацію Державного акту на право власності на землю ЯК № 488946, виданого на підставі рішення виконкому Фараонівської сільської ради від 25 грудня 1997 року №37 та рішення ХХVІІ сесії V скликання Фараонівської сільської ради Саратського району Одеської області від 17 лютого 2010 року за №254 на ім`я ОСОБА_2 , у Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00560, кадастровий номер :02:001:0031.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована у АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:001:0031.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Саратський районний суд Одеської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 22 грудня 2020 року.

Суддя К. Ю. Рязанова