______ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД_____
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року місто Херсон

єдиний унікальний номер справи 766/3216/20

номер провадження 22ц/819/1824/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий Базіль Л.В.,

суддів: Бездрабко В.О.,

Приходько Л.А.

секретар Дундич А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Високопільського районного суду Херсонської області від 08 жовтня 2020 року, в складі судді Дамчука О.О., зі складенням повного тексту рішення 13 жовтня 2020 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини до Автономної Республіки Крим, без згоди батька

ВСТАНОВИВ:

25 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей, про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини до АР Крим, без згоди батька.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила сина, ОСОБА_3 , про що 23.05.2018 року складено відповідний актовий запис №330 Суворовським районним у м. Херсоні ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Херсонській області. Відповідно до свідоцтва про народження дитини від 23.05.2018 року, батьком дитини є ОСОБА_2 . Позивач зазначала, що у м. Ялта Автономної Республіки Крим проживають її батьки та бабуся, до яких вона має намір з`їздити з сином на день його народження з метою організації свята для дитини та відпочинку на узбережжі моря, що значно покращить фізичний та моральний стан дитини, однак відповідач не надає згоди на виїзд сина до АР Крим.

В ході розгляду справи, позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги та з урахуванням останніх уточнень від 15.09.2020 року просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд її сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матірю, ОСОБА_1 до Автономної Республіки Крим, м. Ялта у період з 15 грудня 2020 року по 15 січня 2021 року з метою відвідування близьких родичів та оздоровлення дитини; зазначити у резолютивній частині рішення про можливість дії рішення (у разі закриття КПП на період дії рішення) з моменту відкриття контрольно -пропускних пунктів в`їзду та виїзду на межі з Кримом, терміном до 1 місяця; зобов`язати Орган опіки та піклування, в особі Служби у справах дітей надати висновок відносно доцільності виїзду дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 до АР Крим, м Ялта у період з 15 грудня 2020 року по 15 січня 2021 року , з метою відвідання близьких родичів та оздоровлення дитини; стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Рішенням Високопільського районного суду Херсонської області від 08 жовтня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийнявши позицію відповідача про те, що вона має намір виїхати на постійне місце проживання на тимчасово окуповану територію України до АР Крим та забрати дитину з собою, залишив поза увагою, що такі твердження відповідача не підтверджені належними та допустимими доказами. При цьому суд залишив поза увагою, що дитина відвідує дитячий садок у м. Херсоні, а вона має постійну роботу, має особисте житло, яке належить їй на праві власності, а тому у неї ніколи не було наміру змінювати своє місце проживання. Вважає, що суд безпідставно у своєму рішенні, як на підставу відмови у задоволенні її позову посилається на судову справу, яка знаходяться в проваджені Херсонського міського суду Херсонської області, порушена за ініціативою відповідача про усунення перешкод у відвідуванні та побаченні з дитиною, та за її зустрічним позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки зазначена цивільна справа не розглянута, фактичні обставини в ній не встановлені. Вважає, що суд першої інстанції проігнорував її клопотання про зобов`язання органу опіки та піклування надати висновок щодо доцільності виїзду дитини разом з матір`ю до м. Ялта АР Крим, внаслідок чого вирішив справу керуючись власними доводами та міркуваннями, які на її думку, не відповідають інтересам дитини. Посилаючись на викладене просила скасувати оскаржуване рішення суду з ухваленням нового про задоволення її вимог.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

В судовому засіданні позивач, ОСОБА_1 , просила апеляційну скаргу задовольнити з підстав в ній викладених.

Відповідач ОСОБА_2 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вказуючи на те, що позивачка намагається розлучити його з дитиною, оскільки, на його думку, будь-якої нагальної потреби у виїзді дитини не має.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з матір`ю, батько дитини проживає окремо.

Також судом встановлено, що в провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у відвідуванні та побаченні з дитиною, за зустрічною заявою ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом про надання дозволу на виїзд її малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі адміністративного кордону до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, м. Ялта у період з 15 грудня 2020 року по 15 січня 2021 року у її супроводі, без згоди батька, посилалась на те, що такий виїзд пов`язаний з відвідуванням близьких родичів та оздоровленням дитини, що значно покращить фізичний та моральний стан дитини.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не обґрунтовано необхідність виїзду дитини до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, а також те, що такий виїзд дитини буде відповідати її найкращим інтересам.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з таких підстав.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації: сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Відповідно до пункту 3 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року № 367 в`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Правила перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями) передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1,6 ст.81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували посилання ОСОБА_1 на необхідність оздоровлення дитини саме на території АР Крим.

Надані позивачкою на підтвердження місця перебування дитини на тимчасово окупованій території України АР Крим у м. Ялті, фотокопії паспортів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не є належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України. Крім того, слід звернути увагу, що зазначені фотокопії паспортів не завірені в установленому законом порядку, а тому посилання позивачки на вказані документи є безпідставними. Документів підтверджуючих її родинний зв`язок з зазначеними особами матеріали справи не містять.

За викладених обставин, колегія суддів вважає правильними та такими що відповідають фактичним обставинам справи висновки суду першої інстанції про те, що позивачкою не обґрунтовано необхідність виїзду дитини до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, а також те, що такий виїзд дитини буде відповідати її найкращим інтересам.

При цьому колегія суддів враховує той факт, що територія АР Крим є тимчасово окупованою територією України внаслідок збройної агресії Російської Федерації і виїзд дитини на окуповану територію не може гарантувати безпеку дитині, яка перебуває під захистом держави, та призведе до порушення статті 3 Конвенції про права дитини.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів.

Безпідставним є посилання заявниці в апеляційній скарзі на те, що суд зробив свій висновок без врахування висновку органу опіки та піклування, оскільки відповідно до ст.19 СК України при вирішенні даного спору такий висновок не є обов`язковим.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд доходить до висновку щодо відсутності підстав в межах доводів апеляційної скарги для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Повний текст постанови складений 22 грудня 2020 року.

Керуючись ст.ст.367,374,375 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Високопільського районного суду Херсонської області від 08.10.2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Базіль

Судді В.О. Бездрабко

Л.А. Приходько