Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/425/20
Провадження № 2/499/204/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 грудня 2020 року смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Тимчука Р.М за участю секретаря судового засідання Мельнику Р.А. розглянувши у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін по справі в смт.Іванівка Одеської області справу за позовом аварійно-рятувального загону спеціального призначення головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу сплаченої суми шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Представник аварійно-рятувального загону спеціального призначення головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу сплаченої суми шкоди посилаючись на такі обставини.

09.03.2012 року приблизно о 07 год. 18 хв. на 80 км автошляху Одеса-Рені поблизу с . Монаші сталося ДТП на службовому автомобілі Mitcybishi L-200 р/н НОМЕР_1 , під керуванням старшого прапорщика служби цивільного захисту ОСОБА_1 , який проходить службу за контрактом в Аварійно-рятувальному загоні спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області. В наслідок ДТП отримали травми різного ступеню важкості водій та три пасажири, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

19.07.2018 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до АРЗ СП ТУ ДСНС України в Одеській області, про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, в розмірі 120 000 грн. Рішенням суду від19.02.2019 року по справі № 520/9155/18 позов задоволено частково та вирішено стягнути на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

В березні 2019 року позивач подав до Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Постановою Одеського апеляційного суду від 05.11.2019 року апеляційну скаргу залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.02.2019 р. залишено без змін.

Зокрема Одеський апеляційний суд встановив, що винними діями ОСОБА_1 , водія групи радіаційно-хімічного та бактеріологічного захисту АРЧ АРЗСП ГУ ДСНС України в Одеській області заподіяно шкоду ОСОБА_2 .

Відповідно до повідомлення № 4 від 30.01.2020 року про безспірне списання коштів з рахунків боржника Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області керуючись п. 34 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 (зі змінами), та відповідно до виконавчого листа виданого Київським районним судом м. Одеси 28.12.2019 року по справі № 520/9155/18, проведено примусове списання коштів з рахунку позивача на загальну суму 50 000 грн.

Всього з аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області на користь ОСОБА_2 було стягнуто 50 000 грн (п`ятдесят тисяч гривень).

На підставі положень ст.ст. 1168, 1191 ЦК України позивач вважає, що має право на відшкодування в порядку регресу сплаченої матеріальної шкоди у розмірі 50 000 грн (п`ятдесят тисяч гривень) безпосередньо з відповідача, з вини якого було заподіяно вищезазначену шкоду та просить суд їх стягнути.

Справа розглядається за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін по справі.

Відповідач по справі у встановлений судом строк надав до суду відзив на позов, та зазначив, що позовні вимоги він не визнає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.1166 ЦК України підставою для цивільно- правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Право регресу може бути застосовано до фізичної особи, винної у вчиненні правопорушення або злочину, тобто у відношенні такої особи має бути постановлено вирок, що набрав законної сили, або винесено постанову в справі про адміністративне право порушення.

Відповідач зазначає, що на підтвердження доводів його вини немає посилання у позовній заяві на вирок у кримінальній справі чи постанову у справі про адміністративне правопорушення. Лише зазначено, що зокрема Одеський апеляційний суд встановив, що винними діями ОСОБА_1 , водія групи радіаційно-хімічного та бактеріологічного захисту АРЧ АРЗСП ГУ ДСНС України в Одеській області заподіяно шкоду ОСОБА_2 . Однак чим ці винні дії підтверджені не зазначено. Предметом розгляду апеляційної скарги Одеським Апеляційним судом було не встановлення наявності чи відсутності вини відповідача, а обґрунтованість визначення суми морального відшкодування судом першої інстанції. Відповідно до рішення Київського районного суду м.Одеси від 19.02.2019 року, взагалі не з`ясовувалося питання наявності чи відсутності вини відповідача у дорожньо-транспортній пригоді.

В ході судового розгляду справи представником відповідача було надано письмові пояснення, згідно яких відповідач посилається на те, що в рішенні Київського районного суду м. Одеси від 19.02.2019 по справі № 520/9155/18 за позовом ОСОБА_2 до АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 05.11.2019 р., яким начебто встановлена вина ОСОБА_1 , не йдеться мова про те, хто був водієм транспортного засобу за участю якого сталася дорожньо- транспортна пригода, не встановлені обставини вказаної ДТП, не встановлено вину особи в скоєнні даного ДТП із вказанням пунктів ПДР, які були порушені водієм, разом з тим про відповідача ОСОБА_1 в даному рішенні взагалі жодного слова не йдеться, а тому твердження позивача є надуманими та такими, що не відповідають дійсності. В даному рішенні не тільки не встановлена вина ОСОБА_1 в дорожньо-транспортній пригоді, не встановлено навіть того факту, що він взагалі був за кермом даного автомобілю, а також не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між протиправними винними діями ОСОБА_1 та отриманою ОСОБА_2 моральною шкодою, яка була стягнена вищевказаними судовими рішеннями АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області.

Представник відповідача посилався на ст.54 ЦПК України та зазначив, що оскільки сторонами у справі № 520/9155/18 є тільки ОСОБА_2 та АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області, а ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до участі в справі залучений не був, обставини, встановлені судовими рішеннями по справі № 520/9155/18 для ОСОБА_1 в справі, яка розглядається, преюдиційного значення не мають.Такої ж позиції додержується Верховний Суд в постановах від 18.03.2020 р по справі № 755/2476/18 та від 18.12.2019 р. по справі № 761/29966/16-ц.

В порушення вимог законодавства позивачем не надано жодного належного доказу для стягнення з відповідача ОСОБА_1 грошових коштів в порядку регресу, жодним з вище перелічених судових рішень, або будь-яким іншим судовим рішенням факт скоєння ОСОБА_1 дорожньо-транспортної пригоди та його вини у скоєному ДТП не встановлено, як і не встановлено інших обставин, що мають значення для справи, таких як обставини події, перелік порушених пунктів Правил дорожнього руху та причинно-наслідкового зв`язку між винними протиправними діями та наслідками у вигляді отриманої ОСОБА_2 моральної шкоди, та позивачем не доведено. Судові рішенння по справам № 520/12466/18 та 520/9155/18 преюдиційного юридичного значення в даній справі не мають, інших доказів, які б стали підставою для стягнення з ОСОБА_1 моральної шкоди в порядку регресу позивач суду не надав.

Посилання позивача на Акт спеціального розслідування нещасного випадку від 13.04.2012 р., яким начебто встановлена вина відповідача ОСОБА_1 у вищевказаному ДТП також не має під собою юридичного підґрунтя, оскільки враховуючи характер та ступінь тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , наявність яких встановлена постановою Одеського апеляційного суду від 05.11.2019 року, вказані тілесні ушкодження не є легкими, а відносяться до ступеня середньої тяжкості або тяжких тілесних ушкоджень, про що повинна була проводиться відповідна експертиза, а дії водія за участю якого сталася ДТП повинні були кваліфікуватися за ознаками правопорушення.

Відповідач просив у позові відмовити та стягнути на його кристь судові витрати у розмірі 14 000 гривень, відповідно до договору про надання правничої допомоги № 27/20 від 14.09.2020 р., укладеного між адвокатом Згодою О.О. та ОСОБА_1 .

Сторони у судове засідання не з`явились, надали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом на підставі наданих документів встановлено наступне.

09.03.2012 року приблизно о 07 год. 18 хв. на 80 км автошляху Одеса-Рені поблизу с . Монаші сталося ДТП на службовому автомобілі Mitcybishi L-200 р/н НОМЕР_1 . В наслідок ДТП отримали травми різного ступеню важкості водій та три пасажири, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

19.07.2018 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до АРЗ СП ТУ ДСНС України в Одеській області, про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, в розмірі 120 000 грн. Рішенням суду від19.02.2019 року по справі № 520/9155/18 позов задоволено частково та вирішено стягнути на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

В березні 2019 року позивач подав до Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Постановою Одеського апеляційного суду від 05.11.2019 року апеляційну скаргу залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.02.2019 р. залишено без змін.

Відповідно до повідомлення № 4 від 30.01.2020 року про безспірне списання коштів з рахунків боржника Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області керуючись п. 34 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 (зі змінами), та відповідно до виконавчого листа виданого Київським районним судом м. Одеси 28.12.2019 року по справі № 520/9155/18, проведено примусове списання коштів з рахунку позивача на загальну суму 50 000 грн.

Всього з Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області на користь ОСОБА_2 було стягнуто 50 000 грн (п`ятдесят тисяч гривень).

Позивач вважає, що винними діями відповідача було вчинено ДТП та в порядку регресу просить суд в порядку регресу стягнути з ОСОБА_1 загальну суму 50 000 грн.

Проте суд з позицією представника позивача погодитись не може виходячи з такого.

Ч.1 ст. 1191 ЦК України передбачає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже підставою для стягнення з відповідача коштів в порядку регресу є відповідно до положень ст.1166 ЦК України наявність шкоди, протиправного діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Оцінюючи докази надані позивачем та враховуючи заперечення відповідача по справі суд вважає, що позивачем не надано доказів протиправного діяння особи, котра завдала шкоду, причинний зв`язок між ними, а також вини заподіювача шкоди.

ч. 6 ст. 86 ЦПК України, передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у випадку знаходження його за кермом вищевказаного автомобіля і здійснення ним винних дій, які призвели до дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої потерпілий отримав середньої тяжкості або тяжкі тілесні ушкодження, повинна бути доведена та підтверджена в судовому засіданні належними та допустимими доказами.

В свою чергу погодитись з посиланнями представника позивача на ту обставину, що Одеський апеляційний суд встановив, що винними діями ОСОБА_1 , водія групи радіаційно-хімічного та бактеріологічного захисту АРЧ АРЗСП ГУ ДСНС України в Одеській області заподіяно шкоду ОСОБА_2 суд не може.

Суд вважає, що посилання відповідача на ст.54 ЦПК України згідно якої, якщо в результаті ухвалення судового рішення сторона може набути право стосовно третьої особи або третя особа може пред`явити вимоги до сторони, така сторона зобов`язана сповістити цю особу про відкриття провадження у справі і подати до суду заяву про залучення її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до такої заяви повинні бути додані докази про направлення її копії особі, про залучення якої як третьої особи подана заява. У разі розгляду справи без повідомлення третьої особи про розгляд справи обставини справи, встановлені судовим рішенням, не мають юридичних наслідків при розгляді позову, пред`явленого стороною, яка брала участь у цій справі, до цієї третьої особи або позову, пред`явленого цією третьою особою до такої сторони є обґрунтованими, оскільки сторонами у справі № 520/9155/18 є тільки ОСОБА_2 та АРЗ СП ГУ ДСНС України в Одеській області, а ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до участі в справі залучений не був, обставини, встановлені судовими рішеннями по справі № 520/9155/18 для ОСОБА_1 в справі, яка розглядається, преюдиційного значення не мають.

Зазначене підтверджується позицією Верховного Суду в постановах від18.03.2020 р по справі № 755/2476/18 та від 18.12.2019 р. по справі № 761/29966/16-ц.

Стосовно предмета позову слід також зазначити, що згідно позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 23.03.2020 року по справі № 373/1773/18 зазначено, що з аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». Лише за наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа яка є відповідальною за шкоду на підставі ч.1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Крім того, згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної "підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29.12.92 «... суддя незалежно від обставин справи має, зокрема, вирішити питання про подання сторонами або про витребування доказів про винне порушення працівником обов`язків за трудовим договором і наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і шкодою, яка наступила, час її виявлення, пояснень працівника, актів і доповідних записок службових осіб, матеріалів службових перевірок, вироку суду чи постанови органу розслідування, наказу за результатами перевірки даного випадку, висновків компетентних органів або експертизи про допущені порушення і причини шкоди, документів про коло трудових обов`язків працівника.»

На порушення вищевказаних вимог законодавства позивачем не надано жодного належного доказу в обґрунтування стягнення з відповідача ОСОБА_1 грошових коштів в порядку регресу, жодним з вище перелічених судових рішень, або будь-яким іншим судовим рішенням факт скоєння ОСОБА_1 дорожньо-транспортної пригоди на автошляху Одеса-Рені на службовому автомобілі Mitsubishi L-200, р/ НОМЕР_2 та його вини у скоєному ДТП не встановлено, як і не встановлено інших обставин, що мають значення для справи, таких як обставини події, перелік порушених пунктів Правил дорожнього руху та причинно-наслідкового зв`язку між винними протиправними діями та наслідками у вигляді отриманої ОСОБА_2 моральної шкоди.

Посилання позивача на Акт спеціального розслідування нещасного випадку від 13.04.2012 р. як доказ вини відповідача, суд також не вважає підтвердженням вини відповідача у вчиненні ДТП, оскільки визнання винуватим на підставі даного документу у даних правовідношення суперечить законодавству. Акт спеціального розслідування нещасного випадку від 13.04.2012 р. на який посилається позивач не є доказом скоєння ДТП, скоєння ДТП безпосередньо відповідачем, винності відповідача в скоєнні ДТП, причинного зв`язку між вчиненим діянням та наслідками ДТП.

Вина відповідача повинна бути доведена лише обвинувальним вироком суду, ухваленим на підставі відповідних доказів та в установленому законом порядку.

Обвинувальний вирок у відношенні ОСОБА_1 позивачем, на підтвердження доводів з приводу його вини в дорожньо-транспортній пригоді, наданий суду не був. Суду взагалі не надано жодного рішення суду або постанови правоохоронного органу щодо притягнення до відповідальності відповідача та підтвердження його вини.

Отже, з вищевикладеного слідує, що позивач не обґрунтував свої позовні вимоги та не надав достатніх доказів для стягнення з відповідача ОСОБА_1 грошових коштів в порядку регресу, тому підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Стосовно вирішення питання про розподіл судових витрат суд констатує наступне.

Згідно ч.1 та п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно положень частин 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до договору про надання правничої допомоги № 27/20 від 14.09.2020 р., укладеного між адвокатом Згодою О.О. та ОСОБА_1 вартість послуг адвоката за цим Договором згідно п. 3.1 Договору становить 14 000 (чотирнадцять тисяч) гривень. Вказані грошові кошти відповідачем сплачено адвокату, що підтверджується актом прийому-передачі виконаних робіт, рахунком та квитанціями про сплату грошових коштів, копії яких додаються разом із заявою про долучення доказів по справі.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Представником позивача по справі висловлена позиція щодо обґрунтування відповідачем розміру даних судових витрат, та ним заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вважають що сума витрат на професійну правничу допомогу значно завищена та відповідачем не надано належних доказів, які б свідчили про доцільність та неминучість витрат на професійну-правничу допомогу в розмірі 15000 гривень, тому вважають їх завищеними та необґрунтованими.

Судом в якості доказу досліджено копію договору № 27/20 про надання правничої допомоги від 14.09.2020 року укладеного між адвокатом Згодою О.О. та ОСОБА_1 .

Зазначений договір недійсним не визнавався та має юридичну силу та відповідно носить цивільно-правовий характер, про його недійсність та нікчемність не заявлялось та судом не визнавалось.

Отже у суду відсутні підстави для визнання даного доказу неналежним доказом, щодо підтвердження надання відповідачу ОСОБА_1 адвокатом Згодою О.О. професійної правничої допомоги.

Вартість послуг адвоката за цим Договором згідно п. 3.1 Договору становить 14 000 (чотирнадцять тисяч) гривень та транспортні витрати 1000 гривень.

Грошові кошти відповідачем сплачено адвокату, що підтверджується актом прийому-передачі виконаних робіт ( а.с.68), рахунком ( а.с.69) та квитанціями про сплату грошових коштів(70-71).

Отже вбачається, що відповідачем надано належні та допустимі докази, які підтверджують витрати на професійну правничу допомогу у розгляді даної справи та з позивача підлягають до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 гривень.

Керуючись ст. ст.12,13,89,133,137,141,223,263-265 ЦПК України, ст.62 КУ Укрїни;ст.ст.1166,1168,1191 ЦК України;

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви аварійно-рятувального загону спеціального призначення головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області (65085, м.Одеса, Тираспольське шосе, буд.№14) до ОСОБА_1 (зареєстрованого АДРЕСА_1 ) про відшкодування в порядку регресу сплаченої суми шкоди відмовити.

Стягнути з аварійно-рятувального загону спеціального призначення головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області (65085, м.Одеса, Тираспольське шосе, буд.№14) на користь ОСОБА_1 (зареєстрованого АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Іванівський районний суд Одеської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СуддяР. М. Тимчук