Справа № 203/1/20
Провадження № 2-з/0203/4/2020
УХВАЛА

10 січня 2020 року суддя Кіровського районного суду міста Дніпропетровська Католікян М.О., розглянувши заяву представника Акціонерного товариства «ВТБ Банк» про забезпечення позову у справі за позовом Акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , треті особи: Дніпровська філія Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» в особі Державного реєстратора Гладкова Юрія Володимировича, ОСОБА_12 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Венчурні Інвестиційні проекти», Товариство з обмеженою відповідальністю «Стан Буд Строй Електро», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про витребування майна із чужого незаконного володіння,

у с т а н о в и в:

08 січня 2020 року від представника позивача Акціонерного товариства «ВТБ Банк», адвоката Авраміч В.О. поштою до суду надійшла зазначена позовна заява.

Разом з позовною заявою подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відносно спірного нерухомого майна, а саме: квартир №№ 10, 183, 191, 182, 178, 119, 115, 97, 89, 88, 87, 268, які розташовані в АДРЕСА_1 .

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що 30 серпня 2010 року між Акціонерним товариством «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Венчурні інвестиційні проекти» було укладено кредитний договір № 12, відповідно до умов якого останні отримали кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в межах ліміту кредитування, визначеному графіком зазначеним у договорі. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитними договорами № 12 між Акціонерним товариством «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Венчурні інвестиційні проекти» 27.05.2011 року було укладено ряд іпотечних договорів, відповідно до умов яких останні передали в іпотеку банку належні їм квартири та нежитлові приміщення в будинку АДРЕСА_1 . У 2015 році були вчинені реєстраційні дії щодо реєстрації права власності на іпотечне майно за ними на підставі договорів іпотеки із відповідними доповненнями до них, тобто банком було звернуто стягнення на предмети іпотеки в порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». В той же час, під час дослідження відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було виявлено факт безпідставного набуття іншими юридичними, а в подальшому фізичними особами права власності на об`єкти зазначеного нерухомого майна. Таким чином, на даний момент власниками спірного нерухомого майна є відповідачі і позивач має підстави побоюватись, що відповідачами може бути здійснено відчуження майна на користь третіх осіб, що ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку про те, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з наступних підстав.

При вирішенні цього клопотання суд виходить з того, що вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55 Конституції України, відповідно до якої, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Це положення також закріплено у статтях 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, які згідно з ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснено в п. 1, п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, учасників процесу.

Так, позов забезпечується, серед іншого, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір щодо власності згаданого нерухомого майна (квартир), на даний час відповідачі значиться в єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно, як єдині власники спірного майна, тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Фактично, з можливим відчуженням спірного майна, позивач повністю позбавляється можливості відновити свої права, втрачається як такий правовий сенс звернення до суду, порушується гарантований Конституцією України та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року принцип ефективного захисту прав громадян.

Суд вважає, що заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, є співмірними із заявленими позовними вимогами, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або навіть унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист оспорюваних прав позивача, за захистом яких і звернувся до суду.

Таким чином, виходячи з предмету спору та суб`єктивного складу сторін, враховуючи вимоги ч.2 ст. 149, ч. 3 ст. 150 ЦПК України, з`ясувавши обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову та співмірність із заявленими позивачем вимогами, суд приходить до висновку про задоволення заяви в повному обсязі.

Також, суд не знаходить підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки підстав, передбачених ч.3 ст.154 ЦПК України відносно позивача не існує.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 154, 157, 258 261 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єктів нерухомості, а саме:

-квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер нерухомого майна: 01), що належить на праві власності ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_3 );

- квартири АДРЕСА_4 (реєстраційний номер нерухомого майна: 01), що належить на праві власності ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_5 );

-квартири АДРЕСА_6 (реєстраційний номер нерухомого майна: 01), що належить на праві власності ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_7 );

-квартири АДРЕСА_8 (реєстраційний номер нерухомого майна: 01), що належить на праві власності ОСОБА_11 (РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_9 );

-квартири АДРЕСА_10 (реєстраційний номер нерухомого майна: 01), що належить на праві власності ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5 ; АДРЕСА_11 );

-квартири АДРЕСА_12 (реєстраційний номер нерухомого майна: 01), що належить на праві власності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_6 ; АДРЕСА_13 );

-квартири АДРЕСА_14 (реєстраційний номер нерухомого майна: 01), що належить на праві власності ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_7 ; АДРЕСА_15 );

-квартири АДРЕСА_16 (реєстраційний номер нерухомого майна: 01), що належить на праві власності ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_8 ; АДРЕСА_17 );

-квартири АДРЕСА_18 (реєстраційний номер нерухомого майна: 01), що належить на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_9 ; АДРЕСА_19 );

-квартири АДРЕСА_20 (реєстраційний номер нерухомого майна: 01), що належить на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_9 ; АДРЕСА_19 );

-квартири АДРЕСА_21 (реєстраційний номер нерухомого майна: 01), що належить на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_10 ; АДРЕСА_22 );

-приміщення АДРЕСА_23 АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна: 01), що належить на праві власності ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_11 ; АДРЕСА_24 ).

Направити копію ухвали сторонам у справі, до Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції, до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради для виконання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала підлягає пред`явленню до виконання протягом трьох років від дня її постановлення.

Суддя М.О. Католікян