Справа № 206/7051/19
Провадження № 2-о/206/21/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.01.2020 суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська Маштак К.С., перевіривши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Органи опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпро ради про визнання особи недієздатною та встановлення над нею опіки, -
Заявник звернулась до суду з даною заявою, яка ухвалою судді була залишена без руху, як така, що не відповідала вимогам ст. ст. 175, 297 ЦПК України, оскільки не містила зазначення: ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заінтересованої особи, відомостей щодо наявності у заявника або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які заявник поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, підтвердження, що заявником не подано до суду іншої заяви (заяв) з тим самим предметом та з тих самих підстав до суду; викладу обставин, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Заявнику було надано строк 5 днів з дня вручення ухвали судді від 27.12.2019 для усунення недоліків.
03.01.2020 заявником, з метою усунення недоліків визначених в ухвалі судді від 27.12.2019, було подано заяву про визнання особи недієздатною та встановлення над нею опіки з уточненням.
Проте, як вбачається з уточненої заяви, остання в порушення вимог ч. 3 ст. 297 ЦПК України також не містить викладу обставин, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Так, заявником в уточненій заяві не зазначено жодних обставин, що свідчать про стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними та не надано жодних документів, які б підтверджували такі обставини, які в свою чергу є ключовими при вирішенні питання щодо визнання особи недієздатною, що в свою чергу передбачено ч. 1 ст. 39 ЦК України.
Згідно постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» № 3 від 25.05.1998 зазначено, що даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами.
Окрім цього, суддя звертає увагу, що відсутність викладу таких обставин та доказів, що їх підтверджують, позбавляє суддю можливості встановити наявність достатніх підстав про психічний розлад здоров`я фізичної особи необхідних для вирішення питання про призначення судово-психіатричної експертизи для встановлення її психічного стану, чого в свою чергу вимагає ч. 1 ст. 298 ЦПК України.
В той же час, зазначені в заяві відомості щодо неодноразового перебування на стаціонарному лікуванні в КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР та зазначені наслідки перенесених інсультів, без надання жодних документів на підтвердження таких обставин, не можуть слугувати підтвердженням наявності у особи хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, що є підставою для визнання особи недієздатною.
Фактично недієздатність це втрата здатності здійснювати особою цивільні права та обов`язки внаслідок тяжкого порушення психічного стану. Критерії недієздатності психічно хворих визначені в Цивільному кодексі України.
Відтак, визнання особи недієздатною це не тільки визначення стану здоров`я, але й складне юридичне поняття, яке містить в собі два критерії: медичний та юридичний (психологічний). Під медичним критерієм слід розуміти «хронічний, стійкий психічний розлад». Другий, юридичний (психологічний) критерій, вказує на нездатність особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Але чіткого категоричного розмежування юридичного (психологічного) та медичних критерій існувати не може.
Так, визнання фізичної особи недієздатною є по суті правовим оформленням змін психіки людини як явища, що виражає прояв сил природи незалежно від дій та усвідомлення особи. Головним завдання суду при визнанні особи недієздатною є констатувати це явище та оцінити його з правової точки зору, тобто задовольнити заяву про визнання особи недієздатною чи відхилити таку заяву.
В свою чергу, ст. 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
В той же час, згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Проте, відсутність у заяві обставин, що свідчать, про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними та документів, які б підтверджували такі обставини позбавляють суддю можливості встановити достатні підстави для відкриття провадження у справі, що в подальшому може призвести до суттєвих порушень прав особи, стосовно якої вирішуватиметься питання, щодо визнання її недієздатною.
Таким чином, суддя приходить до висновку, що станом на 08.01.2020 суттєві недоліки, визначені ухвалою судді від 27.12.2019 у передбачений строк не усунуто, а саме не зазначено у заяві викладу обставин, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
В той же час, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, таке право не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, також, виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Враховуючи, що заявником було подано заяву без додержання вимог, викладених уст.ст. 175, 297 ЦПК України, у визначений суддею строк недоліки, що стали підставою для залишення позовної заяви без руху, не усунуто, за таких обставин, така заява підлягаєповерненню, що відповідає ст. 185 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 175, 185, 264, 297, 353 ЦПК України, -
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Органи опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпро ради про визнання особи недієздатною та встановлення над нею опіки - повернути заявнику.
Роз`яснити заявнику та заінтересованій особі, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
Копію заяви залишити в суді.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.С. Маштак