Номер провадження: 22-ц/813/1746/20
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер консалтинг груп» про визнання договорів недійсними, припинення заборони, визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер консалтинг груп», Філії комунального підприємства «Комунально-реєстраційні послуги» Великобугаївської сільської ради про визнання договору іпотеки недійсним, скасування заборони на відчуження, скасування державної реєстрації та стягнення предмета іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

15 грудня 2016 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання недійсними договору дарування, договору іпотеки, договорів задоволення вимог іпотекодержателя, визнання права власності та просить суд визнати недійсним договір дарування двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 20.03.2013 року ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_3 та посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим договором 783; визнати недійсним договір іпотеки вказаної двокімнатної квартири від 20.03.2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим номером 789 та вилучити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку № 403651 від 20.03.2016 року; припинити заборону на нерухоме майно - двокімнатну квартиру та вилучити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження № 401008 від 20.03.2013 року; визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 20.03.2013 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.М. за реєстровим номером 790; визнати недійсним нову редакцію договору про задоволення вимог іпотекодержателя посвідченого 20.03.2013 року Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.М. за реєстровим номером 790, укладеним 25.03.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.М. за реєстровим номером 1909 та визнати право власності на вказану квартиру за ОСОБА_2 . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_3 не мала права розпоряджатися вказаною квартирою та передавати квартиру в рахунок забезпечення власних зобов`язань перед ОСОБА_6 , правонаступником якої став ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що вказану квартиру від імені позивача прийняла в дар по довіреності ОСОБА_5 03.08.2011 року згідно договору дарування від ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу - Задорожнюк В.К. за реєстровим номером 2302 (т.1, а.с.2-5). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.12.2016 року було задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, шляхом заборони будь-яким особам здійснювати державну реєстрацію переходу права власності (т.1, а.с.24-25).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.01.2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 вирішено задовольнити (т.1, а.с.188-191). 02.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, у зв`язку з тим, що судом не були залучені до розгляду справи всі сторони оскаржуваних правочинів та висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні не відповідають дійсності та є недоведеними (т.1, а.с.197-199), ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 13.10.2017 року було вирішено заяву відповідача про скасування заочного рішення задовольнити (т.1, а.с.210).

05.12.2017 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 про визнання договору іпотеки недійсним, скасування заборони на відчужування, скасування державної реєстрації та стягнення предмета іпотеки зазначаючи, що відповідно до договору про відступлення права вимоги, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 25.03.2014 року, ОСОБА_1 набув права вимоги за договором позики грошей від 20.03.2013 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , також за позивачем виникли всі права Іпотекодержателя на заставлене ОСОБА_3 нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з чим, ОСОБА_1 просить суд визнати договір іпотеки від 16.02.2017 року укладений між ТОВ «Лідер Консалтінг Груп» та ОСОБА_2 недійсним; скасувати заборону на відчуження вказаної квартири, яку було накладено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Чередниченко Г.А.; скасувати державну реєстрацію нерухомого майна, а саме вказаної квартири; звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру по АДРЕСА_1 (т.2. а.с 2-8). Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09.01.2018 року було вирішено у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити (т.2, а.с.60-68). 15.01.2018 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.01.2018 року (т.2, а.с. 80-82) та ухвалою від 07.02.2018 року заяву було задоволено (т.2, а.с.132-133). 23.04.2018 року Приморським районним судом м. Одеси було постановлено ухвалу, відповідно до якого позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду (т.2, а.с.216-217).

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_2 звернувся до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та просить суд скасувати вказану ухвалу, направити цивільну справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (т.2 ВМ, а.с.239-241). Постановою Апеляційного суду Одеської області від 08.08.2018 року було вирішено апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити та направити цивільну справу до Приморського районного суду м. Одеси для продовження розгляду (т.3, а.с.26-29).

04 жовтня 2018 року було постановлено рішення Приморського районного суду м. Одеси, відповідно до якого у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними, припинення заборони, визнання права власності вирішено відмовлено. Зустрічний позов - задоволено частково. Скасовано державну реєстрацію нерухомого майна, а саме на квартиру під АДРЕСА_2 , яка належить громадянину ОСОБА_2 , яку провів реєстратор ОСОБА_7 філії комунального підприємства «Комунально-реєстраційні послуги» Великобугаївської сільської ради - 14 лютого 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, номер запису про право власності 19020354. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. (т.3, а.с.78-85).

07.11.2018 року до Апеляційного суду Одеської області надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2018 року. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідно до договору про відступлення права вимоги ОСОБА_1 набув права вимоги за договором позики грошових коштів від 20.03.2013 року укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 також за апелянтом виникли всі права іпотекодержателя на заставлене ОСОБА_3 нерухоме майно, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Проте відповідачка не виконала взятих на себе кредитних зобов`язань, тому апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 (т.3, а.с.97-104).

07.01.2019 року до Одеського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси про відмову у задоволенні заяви про поворот виконання рішення суду від 09.10.2018 року. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на п.3 ч.3 ст. 444 ЦПК України, відповідно до якої суд вирішує питання про поворот виконання, якщо за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами якщо він відмовляє в позові повністю та на рішення суду від 04.10.2018 року, яким було відмовлено в задоволенні цивільного позову ОСОБА_2 та просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити заяву ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду. Також в апеляційній скарзі апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження, зазначаючи, що про існування оскаржуваної ухвали дізнався та отримав копію даної ухвали - 06.11.2018 року під час ознайомлення з матеріалами справи (т.3 а.с.137-138зворот).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

18 квітня 2019 року від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_8 надійшов відзив на апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2018 року, у якому представник позивача зазначає, що ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на спірну квартиру відповідно до діючого законодавства, отже подальше укладання ним договорів позики та іпотеки є цілком правомірним. Окрім того зазначає, що навіть після скасування державної реєстрації спірної квартири за ОСОБА_2 право власності на неї повинно бути поновлено за ОСОБА_3 , а отже ОСОБА_1 ніякого відношення до спірної нерухомості не має та є неналежним позивачем, окрім цього не є ОСОБА_1 і стороною правочину який оскаржує. Звертає увагу на те що ОСОБА_3 було виконано усі боргові зобов`язання перед ОСОБА_1 . Представник позивача погоджується з висновком суду щодо відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки, оскілки зазначені вимоги не відповідають положенням відповідного договору іпотеки та нормам діючого законодавства. Враховуючи вищевикладене, вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , та просить залишити оскаржуване судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (т.3 а.с.124-132).

В судовому засіданні призначеному за клопотанням апелянта ОСОБА_1 в режимі відеоконференції на 17 грудня 2020 р., апелент на зміг приєднатись до відеоконференції через відсутність ідентифікації електронним ключом, про що складено відповідний акт. Інші учасники провадження до відеоконференціїї не приєднались. Явка до апеляційного суду не обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи відсутні (ст. 8, ч.2 ст. 372 ЦПК України).

При цьому було відхилено клопотання позивача (відповідача по зустрічному позову) ОСОБА_9 про відкладення слухання справи, оскільки саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів, а учасники провадження не позбавлені можливості взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщенням суду відповідно до частини 4 статті 212 Цивільного процесуального кодексу України. Щодо посилання сторони на відсутність технічної можливості приєднатись до відеоконференції суду, то в клопотанні відсутні конкретні технічні причини, що позбавляють сторону технічної можливості приєднатись до відеоконференції. При цьому в справі приймав участь професійний представник - адвокат, який в силі специфіки своєї діяльності має таку можливість.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Предметом апеляційного розгляду даної справи є рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2018 року в частині відмови у визнанні договору іпотеки недійсним, скасуванні заборони на відчуження та звернення стягнення на предмет іпотеки за зустрічним позовом ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 в частині визнанні договору іпотеки недійсним суд першої інстанції виходив з того, що скільки ОСОБА_1 не є стороною іпотечного договору, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лідер консалтинг груп» та громадянином ОСОБА_2 реєстраційний номер НОМЕР_1 , відтак суд не вбачає підстав, передбачених ст.215 ЦК для визнання недійсним вказаного договору. Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 в частині звернення стягнення на предмет іпотеки суд першої інстанції виходив з того, що в разі обрання іпотекодержателем способу задоволення власних кредиторських вимог шляхом звернення до суду, суд вправі установити лише один із способів задоволення вимог: або реалізацію предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури самостійного продажу іпотекодержателем. Інших способів судового задоволення вимог іпотекодержателя названим Законом не передбачено, відтак, позивачем при зверненні до суду було невірно обрано спосіб задоволення власних кредиторських вимог. Мотивів відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 в частині скасуванні заборони на відчуження судом першої інстанції не наведено.

Апеляційний суд не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції та звертає увагу на наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Судом встановлено, що 03.08.2011 р. ОСОБА_3 передала позивачу в дар квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . Зазначений договір дарування було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк Вікторією Костянтинівною за реєстровим номером 2302. Квартиру від його імені прийняла в дар по довіреності його бабка ОСОБА_5 , у зв`язку із тим, що він знаходився на той час за кордоном України, на території Російської Федерації.

20.03.2013 р. від імені ОСОБА_2 по довіреності, ОСОБА_5 був укладений договір дарування квартири на ім`я ОСОБА_3 та який посвідчено Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим номером 783.

З копії договору позики від 20.03.2013 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 20.03.2013 року, вбачається, що ОСОБА_3 отримала грошові кошти в розмірі 102 000 (сто дві тисячі) доларів США (реєстровий номер 787), Відповідно до п 4 вказаного Договору, позичальник - ОСОБА_3 зобов`язана повернути суму грошових коштів в розмірі 836 400, 00 гривень, що в еквіваленті, за домовленістю сторін становить 102 000,00 доларів США до 20.03.2014 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за договором позики грошей від 20 березня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено Іпотечний договір (без випуску заставної), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 20 березня 2013 року та зареєстровано в реєстрі за № 788, згідно якого іпотекодержатель передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , що в цілому складається, з двох житлових кімнат, жилою площею 36,0 кв. м., загальною площею 105,5 кв. м., що належить іпотекодавцю на праві особистої приватної власності.

Того ж дня, між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , було укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 20 березня 2013 року та зареєстровано в реєстрі за № 790, яким передбачено способи задоволення вимог іпотекодержателя за договором позики.

25 березня 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено Договір про відступлення права вимоги за договором позики грошей, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 20 березня 2013 року, відповідно до умов якого ОСОБА_10 (первісний кредитор) відступила ОСОБА_1 (новий кредитор), право вимоги за договором позики грошей, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 20 березня 2013 року.

Таким чином, ОСОБА_1 , у відповідності до умов вищевказаного договору набув право вимоги за договором позики грошей від 20 березня 2013 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3

25 березня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено Договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором (без випуску заставної), посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим № 788.

Згідно з договором про відступлення права вимоги за Іпотечним договором (без випуску заставної) ОСОБА_6 (цедент) відступила ОСОБА_1 (цесіонарій), право вимоги, належне цеденту за Іпотечним договором (без випуску заставної), посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю.

25 березня 2014 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено Нову редакцію Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 20 березня 2013 року та зареєстрованого в реєстрі за № 790.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням суду від 02 лютого 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені в повному обсязі та визнано недійсним договір дарування двокімнатної квартири АДРЕСА_4 , укладений 20.03.2013 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим номером 783; визнано недійсним договір іпотеки двокімнатної квартири АДРЕСА_4 від 20.03.2016 р., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим номером 789 та вилучити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку №403651 від 20.03.2013р.; припинено заборону на нерухоме майно двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 від 20.03.2013 р. та вилучити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження №401008 від 20.03.2013 р.; визнано недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 20.03.2013р., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим номером 790; визнано недійсним Нову редакцію договору про задоволення вимог іпотекодержателя посвідченого 20 березня 2013 року Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим номером 790, укладений 25.03.2014 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим номером 1909; визнано право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_2 .

На підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2017 року, яке набрало законної сили 13.02.2017 року, ОСОБА_2 14.02.2017 року, зареєстрував право власності на вищевказану спірну квартиру в Філії комунального підприємства «Комунально-реєстраційні послуги» Великобугаївської сільської ради. 16 лютого 2017 року ОСОБА_2 передав в іпотеку Товариству з обмеженою відповідальністю «Лідер консалтинг груп» спірну квартиру за договором іпотеки №270, від 16.02.2017 року. Між тим, ухвалою суду від 13 жовтня 2017 року, було скасовано вищевказане заочне рішення суду.

В оскаржуваному судовому рішенні суд першої інстанції посилається на те, що оскільки ОСОБА_1 не є стороною іпотечного договору, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лідер консалтинг груп» та громадянином ОСОБА_2 реєстраційний номер НОМЕР_1 , відтак суд не вбачає підстав, передбачених ст.215 ЦК для визнання недійсним вказаного договору. Апеляційний суд не погоджується з зазначеним висновком суду, та звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 16 ч. 1 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майн, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відсудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 14 лютого 2014 року державним реєстратором Глущенко А.О. було зареєстровано право власності на спірну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеса від 02 лютого 2017 року, у справі №522/24406/16-ц.

Між тим, ухвалою суду Приморського районного суду м. Одеса від 13 жовтня 2017 року, вищевказане заочне рішення було скасовано.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 04 жовтня 2018 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, скасовано державну реєстрацію спірного нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, яка належить громадянину ОСОБА_2 , номер запису про право власності 19020354.

Відновлено право власності ОСОБА_3 , набуте нею 20.03.2013 року на підставі договору дарування, серія та номер: 783 .

Таким чином, оскільки підстави набуття ОСОБА_2 права власності на спірне нерухоме майно скасовано, подальша передача ОСОБА_2 спірної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 у іпотеку Товариству з обмеженою відповідальністю «Лідер Консалтінг груп» відбулась без відповідної правової підстави, а тому зазначений іпотечний договір №270, від 16.02.2017 року визнається апеляційним судом недійсним.

Враховуючи вищевикладене, таким, що не ґрунтується на матеріалах справи та нормах цивільного законодавства є висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав, передбачених ст.215 ЦК для визнання недійсним вказаного іпотечного договору.

Вимога ОСОБА_1 про скасування заборони відчуження квартири під АДРЕСА_2 , яка належить громадянину ОСОБА_2 , яку наклав приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу - Чередниченко Г.А. та зареєстровано в реєстрі за № 271, є похідною, і залежать від можливості задоволення/відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання договір іпотеки від 16 лютого 2017 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лідер консалтинг груп», податковий номер 37803808, місцезнаходження: 65039 Одеська область місто Одеса проспект Гагаріна, будинок 16/2 та громадянином ОСОБА_2 реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований в реєстрі за № 270 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округа - Чередниченко Г.А. - недійсним, а відтак підлягає задоволенню.

Щодо вимог ОСОБА_1 в частині звернення стягнення на предмет іпотеки апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обрання позивачем при зверненні до суду було невірного способу задоволення власних кредиторських вимог, оскільки відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та наявності відповідного застереження у Новій редакції Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 20 березня 2013 року та зареєстрованого в реєстрі за № 790, ОСОБА_1 достатньо було б звернутися із відповідними вимогами про проведення державної реєстрації прав власності на предмет іпотеки до відповідної реєстраційної служби.

Окрім цього, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майн, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 19.12.2018 року державним реєстратором Бурлаченко І.В, за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на спірну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору про відступлення права вимоги, серія та номер: 1907, виданий 25.03.2014, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чужовська Н.Ю.; договору про задоволення вимог іпотекодержателя, серія та номер: 790, виданим 20.03.2013, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чужовська Н.Ю.; договору позики грошей серп та номер: 787, виданий 20.03.2013, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чужовська Н.Ю.; нової редакції договору про задоволення вимог іпотекодержателя, серія і номер: 1909, виданий 25.03.2014, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чужовська Н.Ю.; договору про відступлення права вимоги, серія та номер: 1908, виданий 25.03.2014, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чужовська Н.Ю.; іпотечного договору, серія та номер: 788, виданий 20.03.2013, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чужовська Н.Ю. Таким чином, враховуючи наведені обставини позовні вимоги ОСОБА_1 в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не відповідають фактичному стану спірних правовідносин.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2018 року знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційні скарги, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасовує в частині відмови у визнанні договору іпотеки від 16 лютого 2017 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лідер консалтинг груп», податковий номер 37803808, місцезнаходження: 65039 Одеська область місто Одеса проспект Гагаріна, будинок 16/2 та громадянином ОСОБА_2 реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований в реєстрі за № 270 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округа - Чередниченко Г.А. - недійсним з моменту його укладення та ухвалює нове рішення про задоволення позову у цій частині.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2018 року - скасувати в частині відмови позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання договору іпотеки недійсним, скасування заборони на відчужування.

Ухвалити в скасованій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати договір іпотеки від 16.02.2017 року укладений між ТОВ «Лідер Консалтінг Груп» та ОСОБА_2 недійсним.

Скасувати заборону на відчуження квартири ( АДРЕСА_1 ), яку було накладено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.А.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

22.12.2020 року м. Одеса