Справа № 303/438/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 січня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А.,

з участю секретаря Чучки Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 11 квітня 2019 року (у складі судді Кость В.В.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Кондра Людмила Вікторівна, та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання недійсним і скасування у Державних реєстрах договору про відступлення прав вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом у січні 2019 р.

Просив визнати недійсним і скасувати в Державних реєстрах договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки 16/1, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Романко Л.І. від 04.09.2008 р. за реєстровим № 1183 від 25.07.2018 р., і договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондра Л.В., зареєстрований у реєстрі 25.07.2018 р. за № 1656.

Обґрунтував таким.

Улітку 2018 р. він дізнався про те, що його кредитний договір № 197-03-08-2 від 04.09.2008 р. був проданий згідно з протоколом електронного аукціону № UA-EA-2018-04-13-00012-а, сформованого автоматично за наслідками аукціону з продажу лоту F29CL21052, до складу якого входить право вимоги за вказаним кредитним договором (забезпечення - земельна ділянка площею 0.07 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд).

Вважає, що договір від 25.07.2018 р. про відступлення прав вимоги за договором іпотеки 16/1 був укладений із порушенням діючого законодавства та є недійсним.

Так, нотаріус не мав правових підстав для посвідчення договору між ПАТ «Банк «Київська Русь» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Банк) і ОСОБА_2 як фізичною особою, який не є банком або іншою фінансовою установою і не може бути іпотекодержателем.

Окрім того, відповідно до затвердженої судом мирової угоди від 23.05.2014 р. кредитна заборгованість позичальника визначена в євро, а ОСОБА_2 відступлене право вимоги у гривнях (на суму 173398.65 грн.).

Також Банк не передав ОСОБА_2 оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку від 25.04.2006 р., що є порушенням законності процедури.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 11.04.2019 р. у задоволенні позову відмовлено.

Указане судове рішення мотивоване тим, що під час укладення оспорюваного договору було дотримано вимоги цивільного законодавства щодо змісту і форми вчинення, а позивач не довів факту порушення його прав у зв`язку з укладенням указаного договору.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову та вирішити питання судових витрат.

Покликається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені та доречні доводи скарги зводяться до такого:

-Суд першої інстанції не врахував правові висновки ВС (постанова від 11.09.2018 р. у справі № 909/968/16 і постанова від 31.10.2018 р. у справі № 465/646/11) і дійшов помилкового висновку щодо правової природи оспорюваного договору про відступлення права вимоги, визнавши його договором купівлі-продажу, хоча насправді такий є договором факторингу, а за своєю суттю - фінансовою послугою;

-Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ст. 512 ч.3 і ст. 1054 ЦК України; при цьому Банк в односторонньому порядку змінив розмір і суть вимоги до боржника (змінив валюту «євро» на гривню) і відступив право такої вимоги фізичній особі ОСОБА_2 , який не вправі вимагати виконання боргового зобов`язання в іноземній валюті без відповідного дозволу, що також є підставою для визнання правочину недійсним;

У письмовому відзиві Фонд гарантування вкладів фізичних осіб просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Узагальнені заперечення зводяться до такого:

-На виконання вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, в межах процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснив заходи щодо реалізації майна та активів неплатоспроможного банку, зокрема, щодо продажу (відступлення) права вимоги за кредитним договором від 04.09.2008 р. № 197-03-08-2, укладеним між ОСОБА_3 і ПАТ «Банк «Київська Русь», на публічних електронних торгах(аукціоні), які вчинені на підставі законодавства та в межах процедури ліквідації банку;

-Позивачем не зазначено жодного порушення приписів Положення № 388 і регламенту ЕТС, що свідчить про недоведеність позовних вимог;

-Висновок ВП ВС, викладений у постанові від 11.09.2018 р. (справа № 909/968/16), стосується ПАТ «Мегабанк», який є діючим банком, а в нашому випадку щодо банку «Київська Русь» здійснюється процедура виведення із ринку згідно із Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

-Позивачем не наведено суду належних і допустимих доказів порушення його прав і законних інтересів у результаті укладення договору відступлення права вимоги за договором іпотеки.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення - залишенню без змін, із таких мотивів.

Суд першої інстанції встановив таке.

04.09.2008 р. між АБ «Київська Русь» і ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 197-03-08-2 на суму 26000 євро терміном до 05.09.2011 р., а зі ОСОБА_1 - договір іпотеки 16/1, предметом якого стала земельна ділянка площею 0.07 га (кадастровий номер :42:001:0220) по АДРЕСА_1 .

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23.05.2014 р. визнано мирову угоду між ПАТ «Банк «Київська Русь», ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , якою визначена кредитна заборгованість у сумі 12796.84 євро та графік погашення терміном до 10.10.2016 р.

04.06.2018 р. проведені електронні торги, результати яких оформлені протоколом електронного аукціону №UA-EA-2018-04-13-00012-а (номер лоту - F29GL21052). До активі лоту віднесено право вимоги за кредитним договором № 197-03-08-2 від 04.09.2008 р. (забезпечення - указана земельна ділянка). Переможцем визнано ОСОБА_2

25.07.2018 р. за наслідками відкритих торгів (аукціону) між ПАТ «Банк «Київська Русь», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію, і ОСОБА_2 як новим кредитором був укладений договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за кредитним договором у сумі 173398.65 грн. згідно з Додатком № 1, а також нотаріально посвідчений договір відступлення права вимоги за договором іпотеки 16/1.

Того ж дня між цими сторонами був складений і підписаний акт прийому-передачі документів.

Електронні торги, які оформлені протоколом електронного аукціону № UA-EA-2018-04-13-00012-а (номер лоту - F29GL21052), були проведені на виконання вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Після проведення аукціону та визначення переможця були укладені договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги (за кредитним договором) і договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки № 16/1, який і оспорюється позивачем.

При цьому, позивач покликається на те, що укладення указаних договорів на користь фізичної особи ( ОСОБА_2 ) суперечить положенням ч. 3 ст. 512, ст. 1054 ЦК України, оскільки кредитором може бути лише банк або інша фінансова установа.

Разом із тим, правовий аналіз чинного законодавства (ст.ст. 512, 514, 516, 517, 656, 1077, 1079 ЦК України, ст.ст. 1, 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність») і фактичних обставин справи дає підстави для висновку, що оспорений позивачем договір від 25.07.2018 р. є оплатним договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, оскільки жодна зі сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату. Також цей договір не є договором про надання фінансової послуги в розумінні закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

За таких обставин ОСОБА_2 як фізична особа мав право брати участь у електронних торгах із продажу права вимоги за кредитним договором від 04.09.2008 р. № 197-03-08-2 і бути стороною в договорі про відступлення права вимоги, зокрема, за іпотечним договором № 16-1.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції через його відповідність правильно встановленим обставинам, які мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам, нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, і правовим позиціям ВС.

Згідно з положеннями ст. 367 ч.1, ч.6 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позивач просив визнати недійсним і скасувати в Державних реєстрах договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки 16/1, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Романко Л.І. від 04.09.2008 р. за реєстровим № 1183, і договір, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондра Л.В., зареєстровано в реєстрі № 1656 від 25.07.2018 р.

Тобто, ОСОБА_1 оспорений лише договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки 16/1, оскільки укладений між АБ «Київська Русь» і ОСОБА_1 договір іпотеки № 16/1 від 04.09.2008 р. посвідчений приватним нотаріусом Романко Л.І. 04.09.2008 р. і зареєстрований в реєстрі за № 1183, а 25.07.2018 р. приватним нотаріусом Кондрою Л.В. посвідчений саме договір від 25.07.2018 р. про відступлення прав вимоги за договором іпотеки 16/1, який зареєстровано в реєстрі за 1656.

Однак, указаний договір укладений між ПАТ «Банк «Київська Русь» і ОСОБА_2 у зв`язку з укладенням договору № UA-EA-2018-04-13-00012-а/42 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 25.07.2018 р. щодо відступлення прав за кредитним договором № 197-03-08-2 від 04.09.2008 р. (зі всіма змінами та доповненнями) між ПАТ «Банк «Київська Русь» і ОСОБА_2 , який позивачем не оспорений (а.с.71-72).

У зв`язку з цим наведені узагальнені доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанціїі не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції як такі, що виходять за межі заявлених позовних вимог.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, дав правильну правову оцінку предмету спору (договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки 16/1) у взаємозв`язку з обставинами, якими позивач обґрунтував заявлені вимоги. Однією із таких обставин є посилання позивача на договір про відступлення права вимоги за кредитним договором, однак останній при цьому самостійним предметом спору не був.

Таким чином, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 133, 137, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 11 квітня 2019 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 31 січня 2020 р.

Судді: