Справа № 296/6154/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" грудня 2020 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Маслак В.П.,

за участю секретаря судового засідання Рабчинської А.О.,

представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 ,

відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу:

-за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину, -

- за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2019р. ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, відповідно до змісту якого просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на підставі рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 27.05.2016р. у справі №296/2402/16-ц на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши їх розмір 1/3 частки усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 вказала, що з 1998р. по 2015р. вона з відповідачем перебували у шлюбі. Під час перебування у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась донька ОСОБА_5 . Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 16.02.2015р. у справі №296/10488/14-ц шлюб між сторонами розірвано. Згідно з рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 27.05.2016р. у справі №296/2402/16-ц стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі 1/6 частин всіх видів заробітку відповідача щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання дитини значно зріс та коштів, які стягуються згідно з рішенням суду, недостатньо для забезпечення потреб доньки. Посилаючись на те, що відповідач перебуває на пенсії, має стабільний дохід, задовільний стан здоров`я, на утриманні немає інших дітей, ОСОБА_4 просить позовні вимоги задовольнити.

У відзиві на позов ОСОБА_6 просив суд відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_4 . Відповідач стверджує, що останні пів року дитина проживає з ним та перебуває на повному його утриманні. Мати дитини участі у матеріальному забезпеченні дитини не приймає, аліменти, що стягуються з відповідача витрачає в особистих цілях. Відповідач зазначає, що проживає разом з донькою в квартирі, яка є зареєстрованим місцем проживання обох. Позивач змінила місце проживання, свою частину квартири здає в найм, місце її перебування відповідачу не відомо. ОСОБА_2 зазначає, що позивач участі у вихованні доньки не приймає, проте регулярно отримує аліменти на її утримання. Звертає увагу суду на відсутність доказів в матеріалах позову щодо проживання дитини з матір`ю.

Як свідчать матеріали справи, 12.11.2019р. ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою та просив суд:

- звільнити його від сплати аліментів, присуджених рішенням Корольовського районного суду м.Житомира, які стягуються на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 12.11.2019р.;

- стягнути з ОСОБА_4 на його користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 12.11.2019р. і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову вказав, що останні пів року дитина проживає з ним та перебуває на його повному утриманні. Відповідач за зустрічним позовом участі у матеріальному забезпеченні дитини не приймає, аліменти, які стягуються на її користь з ОСОБА_2 , на утримання доньки витрачає в особистих цілях. Спільне проживання ОСОБА_2 з донькою підтверджується довідкою з місяця проживання. Позивач за зустрічним позовом зазначає про те, що донька має чимало потреб, пов`язаних з навчанням, харчуванням, потребує повноцінного харчування та належного медичного обслуговування. ОСОБА_2 є учасником бойових дій, має проблеми зі здоров`ям, йому самому складно матеріально забезпечувати доньку, а відповідач за зустрічним позовом такої допомоги не надає. Також ОСОБА_2 вказав, що він разом з донькою проживає у квартирі, яка належить на праві спільної власності йому та ОСОБА_4 . Посилаючись на те, що з липня 2019р. дитина проживає з ним у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності сторонам у справі, відповідач за зустрічним позовом за вказаною адресою не проживає, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, просить зустрічний позов задовольнити.

У відзиві ОСОБА_4 просила відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви, вказавши на те, що на даний час донька залишається фактично проживати з нею в її особистому житлі. При вирішенні зустрічного позову просила суд врахувати ту обставину, що офіційно не працевлаштована, проте має непостійний (мінливий) дохід.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 вимоги первісного позову підтримав та просив задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

ОСОБА_2 проти первісного позову заперечив та підтримав подану ним зустрічну позовну заяву. Пояснив, що дитина проживає з ним, мати з дитиною не спілкується, лише інколи приходить у будинок за місцем проживання ОСОБА_2 та дитини.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд враховує наступне.

Як встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 16.02.2015 року у справі №296/10488/14-ц (а.с.6).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від "27" травня 2016 р. у справі №296/2402/16-ц позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 15.03.2016 року та до повноліття дитини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (а.с.4-5).

Протокольною ухвалою суду від 01.12.2020р. прізвище позивача за первісним позовом ОСОБА_7 змінено на ОСОБА_8 .

Позивач за первісним позовом ОСОБА_3 просить задовольнити її вимоги та збільшити розмір аліментів, посилаючись на недостатність коштів, які стягуються на підставі рішення суду, для утримання доньки.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до приписів ч.ч.1,2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд вважає, що ОСОБА_3 не наведено у позовній заяві підстав для збільшення розміру аліментів, передбачених ст.192 СК України.

Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази про покращення або погіршення матеріального становища сторін, погіршення або поліпшення здоров"я когось із них або дитини.

Оскільки позивачем за первісним позовом не надано доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема не зазначено та не доведено, що у відповідача змінився матеріальний стан у бік покращення або погіршився її матеріальний стан чи стан здоров`я когось із них, тому у суду відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_9 про збільшення розміру аліментів.

Вирішуючи питання на предмет задоволення вимог за зустрічною позовною заявою, суд враховує наступне.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Отже, під час вирішення спору про стягнення аліментів на утримання дитини визначальним є те, разом з ким спільно проживає дитина.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.8, 26).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна будинок АДРЕСА_3 на праві приватної власності належить ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 ) (частка власності 41/100) (а.с.57).

В поданій зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 наголошував, що він проживає разом з донькою за адресою: АДРЕСА_2 , відповідач за зустрічним позовом лише інколи приходить.

Разом з тим, представник ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що остання проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні належні докази спільного проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , окремо від матері ОСОБА_3 , в зв`язку з чим в задоволенні зустрічного позову про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки слід відмовити.

Зважаючи на те, що позивачем за зустрічним позовом не доведено належними доказами факту спільного проживання з донькою та окремо від матері, звільнення батька від обов`язку сплачувати аліменти на утримання цієї дитини буде суперечити інтересам дитини, яка згідно норм чинного законодавства має право на утримання батьками до досягнення нею повноліття.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76 - 91, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні первісного позову ОСОБА_3 відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення в порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Головуючий суддя В. П. Маслак