Справа № 570/3631/19
Номер провадження 2/570/226/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2020 року Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Остапчук Л.В.

за участю: секретаря судових засідань Захарук Г.Л.

представників позивача: ОСОБА_1 ,

адвоката Меркулова С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівне в порядку спрощеного позовного провадження

цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору удаваним, визнання права власності на рухоме майно, відшкодування витрат понесених при ухиленні від укладення договору,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_5 через свого представника ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом. Позов мотивує тим, що 19 березня 2019 року позивач ОСОБА_5 в м.Вінниця придбав у відповідача ОСОБА_6 транспортний засіб, зокрема автомобіль марки "Ford Transit", 2006 року випуску, фургон малотоннажний-В, номер шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , шляхом передання продавцю 6800,00 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту на день придбання становить 180200,00 грн. Продавець в свою чергу, передав покупцю два комплекти ключів до вищезгаданого транспортного засобу та оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, після чого вони провели експертне обстеження, однак у зв`язку із закінченням робочого дня в Регіональному сервісному центрі у Вінницькій області та відсутністю грошових коштів у ОСОБА_6 на посвідчення правочину, останнім було надано позивачу ОСОБА_5 та відповідачу ОСОБА_7 довіреність на право користування та розпорядження транспортним засобом. Проте, прибувши до Територіального сервісного центру в м.Рівне з метою постановлення на облік транспортного засобу, позивачу цього зробити не вдалося, оскільки там йому було повідомлено, що на даний автомобіль накладено арешт державним виконавцем. Позивач сплатив всі борги за зобов`язаннями відповідача ОСОБА_6 , в результаті чого арешт на майно було знято. Однак і після цього зареєструвати на своє ім`я транспортний засіб йому не вдалося, оскільки ОСОБА_6 була скасована довіреність на користування та розпорядження транспортним засобом. В зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду і просить визнати договір доручення від 19 березня 2019 року, укладений між ним та ОСОБА_6 , на підставі якого була видана довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Колесніком О.В. - удаваним правочином, укладеним з метою приховування договору купівлі-продажу автомобіля, визнати за ним право власності на вищезгаданий автомобіль та стягнути з відповідача ОСОБА_6 на його користь 17434,74 грн. витрати, яких він зазнав для відновлення свого порушеного права.

Позивач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Його представник ОСОБА_1 , яка є його мамою, в судовому засіданні пояснила, що з сином під час оформлення довіреності на користування та розпорядження транспортним засобом не була, однак знає, що син придбав спірний автомобіль, але не зміг оформити, бо на автомобіль накладена заборона на його відчуження. Потім виявилося, що довіреність на спірний транспортний засіб анульована, що стало підставою для звернення до суду. Зазначила, що син наразі в Португалії, де працює офіційно і через пандемію не має можливості приїхати в Україну. Де зараз автомобіль їй невідомо, однак просить позов задоволити.

Інший представник позивача ОСОБА_5 , адвокат Меркулов С.А., в судовому засіданні позов підтримав. Пояснив, що під довіреністю приховано договір купівлі-продажу транспортного засобу, оскільки позивач передав відповідачу ОСОБА_6 грошові кошти, за що отримав автомобіль, документи на нього, ключі, що дає підстави вважати договір купівлі-продажу укладеним. Після цього, позивачем було сплачено борги за відкритими виконавчими провадженнями, де боржником був ОСОБА_6 , а після анулювання довіреності було звернення з відповідною заявою до правоохоронних органів, наразі ведеться розслідування по даній події. Вказав також, що саме з ініціативи ОСОБА_6 не відбулося укладення договору купівлі-продажу, хоча позивач наполягав на укладенні такого. Враховуючи вищевикладене, той факт що між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було оформлено удавану угоду, яка оформлена у формі довіреності, відповідач ухиляється від перереєстрації транспортного засобу, просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_7 , з`явившись в одне із судових засідань, позов визнавав. В подальшому він в судові засідання не з`являвся, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Від нього до суду надійшла заява, в якій він вказує, що позов підтримує, просить його задоволити, справу слухати без його участі.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Від представника відповідача, адвоката Олійника О.Л., до суду надійшли письмові пояснення, в яких він заперечив проти позову, вказав, що надання довіреності на користування та розпорядження транспортним засобом не тотожне укладенню договору купівлі-продажу. Крім того, зазначив, що купівля-продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта), чого дотримано не було. Враховуючи, що позивачем у справі ставиться питання про визнання права власності на автомобіль, а власником автомобіля є інша особа, на даний час ОСОБА_5 не є власником автомобіля і ніколи ним не був, доказів передання ним коштів ОСОБА_6 , про що зазначено в позові, суду не надано, просить в задоволенні позову відмовити.

В процесі розгляду справи представником позивача, адвокатом Олійником О.Л., повторно подано додаткові письмові пояснення, в яких він заперечив проти позову і зазначив, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про існування домовленості про укладення між позивачем та відповідачем договору купівлі-продажу спірного транспортного засобу, а також жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про факт отримання відповідачем грошових коштів від позивача, кому такі кошти позивач передавав, невідомо. Вказав також, що видача довіреності на користування та розпорядження транспортним засобом не тягне за собою визнання права власності на такий транспортний засіб за особою, яка таку довіреність отримала. Зазначив, що стороною позивача не заперечується той фак, що довіреність, яка була видана на ім`я позивача скасована, тому визнання удаваним договору, який скасовано, враховуючи норми діючого законодавства неможливо. Щодо виконання позивачем зобов`язань відповідача за виконавчими провадженнями по виконанню зобов`язань останнього зазначив, що відповідачу невідомо, за яких обставин позивач отримав інформацію щодо сум заборгованості та відкритих виконавчих провадженнях щодо нього, оскільки довіреності на вчинення таких дій позивачу не надавалося, а таку інформацію можливо отримати виключно стороні виконавчого провадження або його представнику. Припускає, що позивачем за діючою довіреністю про користування та розпорядження транспортним засобом, виданою позивачем, було здійснено ряд дій, спрямованих на незаконне заволодіння та переоформлення на своє ім`я спірного транспортного засобу. Враховуючи вищевикладене, просить в задоволенні позову відмовити повністю за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

З`явившись в одне із судових засідань, представник відповідача, адвокат Олійник О.Л. позов не визнав. Крім пояснень, додатково подав заяву, в якій просить справу слухати без його участі, у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні інший представник відповідача ОСОБА_6 , адвокат Кундеус С.І., якого підтримав адвокат Олійник О.Л., позов не визнав і заперечив проти його задоволення. Пояснив, що позов не підтверджений жодним належним та допустимим доказом і є таким, що до задоволення не підлягає, оскільки довіреність не є правовстановлюючим документом. Доводи позивача, що через пізню пору доби не було проведено перереєстрацію транспортного засобу, вважає неналежними, оскільки довіреність оформлялася у нотаріуса, де можна було укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу, який би став підтвердженням права власності на спірний автомобіль. Щодо передачі грошових коштів заперечив, оскільки якщо такі гроші передавали, позивач міг вимагати від продавця розписку про отримання таких коштів, що ним не було зроблено і це ставить під сумнів факт такої передачі. Зазначив, що тоді, як ОСОБА_6 стало відомо про те, що ОСОБА_5 хоче переоформити спірний автомобіль за наданою йому довіреністю на себе, той таку довіреність анулював, оскільки така довіреність лише надавала право представлення інтересів перед третіми особами. Вказав, що про борги ОСОБА_6 та їх погашення ОСОБА_5 йому невідомо, ніяких грошей ніхто нікому не передавав. Просить в позові відмовити.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні дав показання, що ОСОБА_5 виявив намір придбати автомобіль і через сайт "Авто-Ріа" вони знайшли спірний автомобіль у м.Вінниця, за яким поїхали, з метою його придбання. Він поїхав разом із ОСОБА_5 в м.Вінниця, де зустрілися з хлопцями, зокрема ОСОБА_6 , оглянули автомобіль на СТО, перевірили на наявність заборон на відчуження даного транспортного засобу у нотаріуса, до якого їх привезли ОСОБА_6 з іншими своїми товаришами. Після того, як нотаріус їм повідомив, що заборони відсутні, ОСОБА_5 передав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 6800,00 доларів США, які в того забрав інший хлопець. Взамін ОСОБА_6 передав ОСОБА_5 ключі від даного автомобіля. Показав також, що у зв`язку з тим, що була уже пізня пора доби, переоформлення транспортного засобу відклали на інший день, оформивши довіреність від ОСОБА_6 , якою було надано повноваження на відчуження спірного транспортного засобу.

Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 25 вересня 2012 року Вінницьким ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області, на праві власності належить автомобіль марки "Ford Transit", 2006 року випуску, фургон малотонажний-В, номер шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Як стверджує позивач у своєму позові, що підтвердили його представники в судовому засіданні, 19 березня 2019 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у простій усній письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, за умовами якого ОСОБА_6 відчужив вищезгаданий транспортний засіб ОСОБА_5 , за що отримав грошові кошти в сумі 6800,00 доларів США.

Згідно довіреності від 19 березня 2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Колесніком О.В. і зареєстрованої в реєстрі за № 171, ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_5 та ОСОБА_7 бути його представниками з питань розпорядження та експлуатації транспортного засобу, автомобіля марки "Ford Transit", 2006 року випуску, фургон малотоннажний-В, номер шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Із позову і пояснень представників позивача в суді, вбачається, що у зв`язку із накладеним арештом на вищезгаданий транспортний засіб, позивач не зміг здійснити переоформлення права власності на транспортний засіб на себе, тому ним були погашені у повній мірі зобов`язання ОСОБА_6 , за виконавчим провадженням ВП № 48001976, відкритим на підставі виконавчого листа № 127/21787/14-ц, виданого 12 лютого 2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області, що підтверджується квитанціями: № 0.0..1 від 04 червня 2020 року про сплату 11347,75 грн. виконавчого збору та витрат по виконавчому провадженню, № 0.0..1 від 04 червня 2020 року про сплату 5914,37 грн. виконавчого збору та витрат по виконавчому провадженню, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Крім того, згідно квитанції № 0.0..1 від 04 червня 2020 року, копія якої знаходиться в матеріалах справи, ОСОБА_5 було сплачено 557,17 гривень за реєстрацію, перереєстрацію авто.

Частиною 1 ст.655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтями 638-640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.203 цього Кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В силу ст.328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких передбачених законом підстав, у яких передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає право захисту в порядку визначеному ст.392 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.328, ч.4 ст.334 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Якщо договір про відчуження майна підлягає реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ст.34 Закону України "Про дорожній рух" реєстрація транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, а порядок установлюється Кабінетом Міністрів України.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, пунктом 1 якого визначено, що цим Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (оформлення та видача реєстраційних документів і номерних знаків).

Відповідно до пункту 8 вказаного Порядку, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність).

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Такі вимоги є суттєвими умовами при укладенні договору купівлі-продажу автомобіля і їх недотримання не дає підстав вважати, що такий правочин відбувся.

Оскільки, законодавством визначено виключний перелік документів, які підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, твердження позивача щодо фактичного набуття ним права власності на спірний транспортний засіб, є безпідставними. В даному випадку обов`язковий порядок, щодо відчуження транспортного засобу, не дотримано, що суперечить вимогам чинного законодавства, яке встановлює особливий порядок укладання договорів щодо транспортних засобів.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 30 січня 2019 року, згідно зі статтею 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

А Пленум Верховного Суду України у пункті 25 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснював, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інших правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Судом встановлено, що письмовий договір купівлі-продажу спірного автомобіля між позивачем ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_6 не укладався, власником вказаного автомобіля досі є відповідач ОСОБА_6 . Вказане свідчить, що сторони не дотрималися порядку укладення договору купівлі-продажу автомобіля, а відтак, суд не може вважати його удаваним правочином, укладеним з метою приховування договору купівлі-продажу автомобіля. За фактом неукладеності договору у сторін не виникає жодних цивільних прав та обов`язків щодо спірного майна.

Станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду і безпосередньо на момент ухвалення судом рішення, довіреність від 19 березня 2019 року, посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Колесніком О.В. і зареєстрована в реєстрі за № 171, якою ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_5 та ОСОБА_7 бути його представниками з питань розпорядження та експлуатації транспортного засобу, автомобіля марки "Ford Transit", 2006 року випуску, фургон малотоннажний-В, номер шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , скасована, про що ствердили представники сторін в судовому засіданні. Тобто, вказувати на те, що сторонами вчинено правочин з метою приховування іншого правочину безпідставно, оскільки відповідач ОСОБА_6 довіреність скасував і заперечив проти отримання будь-яких коштів в рахунок продажу спірного автомобіля, а позивачем або його представниками зворотного не доведено. Тобто докази того, що сторонами учинялися всі необхідні дії на виконання вимог щодо укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу відсутні.

Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України, довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Оскільки, судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_6 не укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, видача довіреності не є підставою для набуття права власності, на переконання суду сторони розуміли, який саме правочин вони вчиняють, але посвідчення довіреності їм матеріально було вигідніше, згідно довіреності позивач не набув право власності на спірний транспортний засіб, то відповідно не підлягають задоволенню і вимоги про визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль.

Що стосується сплати позивачем заборгованості відповідача ОСОБА_6 за виконавчим листом № 127/21787/14-ц, виданим 12 лютого 2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області, враховуючи що домовленості щодо такої сплати між сторонами не було, позивач це зробив з власної ініціативи, суд не вбачає підстав для стягнення на користь позивача суми 17434,74 грн. Однак, суд вважає за потрібне роз`яснити позивачу, що повернення даних коштів, як помилково сплачених, можливе при зверненні до суду з окремим позовом.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки суду не надано жодного належного і допустимого доказу укладення між сторонами договору купівлі-продажу автомобіля, сплати коштів за придбання цього автомобіля, довіреність не була удаваним правочином, так як сторони розуміли який саме правочин вони вчиняють і бажали його укласти, то суд не вбачає порушення права позивача, за захистом якого спрямоване його звернення до суду і вважає, що позов є безпідставним, не доведеним належними доказами, а тому до задоволення не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, не підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір.

Керуючись ст.ст.76, 78, 81, 141, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст.16, 22, 235, 244, 328, 638, 655, 1166 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору удаваним, визнання права власності на рухоме майно, відшкодування витрат понесених при ухиленні від укладення договору - відмовити повністю за безпідставністю і недоведеністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 12 грудня 2003 року Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 .

Відповідач - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_6 , виданий 14 березня 2019 року органом 0511, ідентифікаційний номер НОМЕР_7 .

Відповідач - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_8 , виданий 22 грудня 2017 року органом 5624, ідентифікаційний номер НОМЕР_9 .

Повний текст рішення виготовлено 17 грудня 2020 року.

Суддя Остапчук Л.В.