Постанова

Іменем України

29 січня 2020 року

м. Київ

справа № 569/11907/16-ц

провадження № 61-17799св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

третя особа - ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на постанову Рівненського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року в складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Бондаренко Н. В., Шимківа С. С.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк»

(далі - ПАТ «Універсал Банк», Банк), третя особа - ОСОБА_4 , про припинення договорів поруки.

Позовна заява мотивована тим, що 26 липня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (далі - ВАТ «Банк Універсальний», Банк), правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 07-435-КФ-2007, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 35 000,00 доларів США під 11,95 % річних, зі строком погашення кредиту до 25 липня 2037 року. Того ж дня між ОСОБА_1 та Банком укладено договір поруки № 1,

а в подальшому нею підписано ще дві додаткові угоди до нього: б/н від 03 квітня 2009 року та від 21 квітня 2010 року, договір поруки б/н від 06 квітня 2011 року, договір поруки б/н від 25 липня 2013 року. Між ОСОБА_2 та Банком укладено договори поруки б/н від 21 квітня 2010 року та від 25 липня 2013 року. Між ОСОБА_3 та Банком укладено договори поруки б/н від 06 квітня

2010 року та від 25 липня 2013 року.

Вказували, що після подання Банком позову про стягнення з позивачів боргу їм стало відомо, що між ОСОБА_4 та Банком, крім кредитного договору, укладено ряд додаткових угод від 02 квітня 2008 року, 24 березня 2009 року та

03 квітня 2009 року, внаслідок яких збільшено відповідальність позичальника.

Зазначали, що загальна сума за кредитним договором збільшилася, прострочення платежів за кредитним договором виникло з листопада 2013 року, а вимога про стягнення заборгованості подана більш ніж через шість місяців

з моменту виникнення заборгованості, а саме 03 серпня 2016 року, тому відповідно до вимог статті 559 ЦК України порука є припиненою.

З урахуванням викладеного, позивачі просили суд припинити договори

поруки № б/н:

- від 26 липня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та

ВАТ «Банк Універсальний», з урахуванням внесених до нього змін від 03 квітня 2009 року від 21 квітня 2010 року, від 06 квітня 2011 року та від 25 липня

2013 року;

- № б/н від 21 квітня 2010 року, укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «Банк Універсальний»,з урахуванням внесених до нього змін від 06 квітня 2011 року та від 25 липня 2013 року;

- № б/н від 06 квітня 2011 року, укладений між ОСОБА_3 та ВАТ «Банк Універсальний»,з урахуванням внесених до нього змін від 25 липня 2013 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що позивачами не надано належних та достовірних доказів зміни умов основних зобов`язань між Банком та ОСОБА_2 щодо процентних ставок без відома поручителів, а тому

є недоведеним факт збільшення відповідальності поручителів, із яким закон пов`язує припинення договору поруки. Посилання позивачів на сплив шестимісячного строку чинності поруки є безпідставним, оскільки з усіма поручителями укладені договори поруки від 25 липня 2013 року, у пункті 4.2 яких визначено, що порука припиняється якщо кредитор протягом трьох років з дня настання терміну виконання боржником основного зобов`язання за основним договором не пред`явить вимоги до поручителя (частина четверта статті 559 ЦК України).

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Рівненського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 квітня 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову. Припинені договори поруки № б/н від 26 липня 2007 року, укладений між

ОСОБА_1 та ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого

є ПАТ «Універсал Банк»; № б/н від 21 квітня 2010 року, укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого

є ПАТ «Універсал Банк»; № б/н від 06 квітня 2011 року, укладений між ОСОБА_3 та ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк». Стягнуто з ПАТ «Універсал Банк» на користь позивачів судові витрати

у вигляді судового збору в сумі 2 480,40 грн порівну.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що внаслідок укладення зазначених додаткових угод із позичальником збільшилась відповідальність останнього за кредитним договором від 26 липня 2007 року № 07-435-КФ-2007, зобов`язання за яким забезпечені поручителями, які не були повідомлені про укладення таких додаткових угод і своєї згоди на зміну зобов`язань позичальника не надавали, тому відповідно до вимог статті 559 ЦК України це є безумовною підставою припинення поруки.

Аргументи учасників справи

У вересні 2019 року ПАТ «Універсал Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не надано правової оцінки тому факту, що договори поруки між Банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладались і після укладення додаткових угод до кредитного договору, тому не міг збільшитись обсяг їх відповідальності за кредитним договором. Крім того, поручителі зобов`язались перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з основного договору (у т. ч. додаткових угод), укладеного між кредитором та боржником в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так

і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Відзив іншими учасниками справи на касаційну скаргу не подано.

Рух справи

15 жовтня 2019 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у цій справі.

08 січня 2020 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами установлено, що 26 липня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 07-435-КФ-2007, за умовами якого останній отримав 35 000,00 доларів США зі сплатою 11,95 % річних, зі строком повернення коштів до 25 липня 2037 року. До основного договору між сторонами укладено додаткові угоди від 02 квітня 2008 року, 24 березня

2009 року, 03 квітня 2009 року, 21 квітня 2010 року, 24 березня 2011 року,

06 квітня 2011 року та 25 липня 2013 року.

У забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 1 від 26 липня 2007 року, додаткову угоду б/н від 03 квітня 2009 року та додаткову угоду від 21 квітня 2010 року,

а також договори поруки б/н від 06 квітня 2011 року та від 25 липня 2013 року.

У забезпечення зобов`язання за кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 укладено договори поруки б/н від 21 квітня 2010 року,

від 06 квітня 2011 року та від 25 липня 2013 року.

У забезпечення зобов`язання за кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 укладено договори поруки б/н від 21 квітня 2010 року, від 06 квітня

2011 року та від 25 липня 2013 року.

Згідно договорів поруки від 25 липня 2013 року укладеними між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , поручителі поручилися за належне виконання ОСОБА_4 своїх зобов?язань

з виконання Основного договору і погодилися з його умовами, зокрема в пункті 1.2.2. відображено зобов?язання боржника щодо сплати процентів (комісії, винагороди, плати за рахунки), зазначені в Основному договорі.

Відповідно до пункту 4.2 договорів поруки від 25 липня 2013 року, укладених

з усіма поручителями: "Порука припиняється якщо Кредитор протягом трьох років з дня настання строку/терміну виконання Боржником основного зобов?язання за основним договором не пред?явить вимоги до Поручителя".

30 вересня 2014 року Банк направив ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вимоги про заборгованість за кредитним договором, яка становить 38 708,03 доларів США та повернення кредиту.

03 серпня 2016 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся до Рівненського міського суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа

№ 569/9885/16-ц).

Апеляційним судом також установлено, що додатковою угодою до кредитного договору між Банком та ОСОБА_4 від 02 квітня 2008 року надано Банку право самостійно змінювати розмір процентної ставки.

Умовами додаткової угоди від 24 березня 2009 року до кредитного договору процентна ставка з 24 березня 2009 року по 02 квітня 2009 року визначена

в розмірі 5,89 % річних, в період з 03 квітня 2009 року по 24 березня 2010 року - 12,95 % та 38,85 % річних, яка застосовується до простроченої суми основного боргу позичальника.

Умовами додаткової угоди від 03 квітня 2009 року базову процентну ставку встановлено у розмірі 5,89 %, а підвищену - 13,89 % річних. Зобов`язано Позичальника сплачувати Кредитору за користування кредитом в період

з 03 квітня 2009 року по 23 березня 2010 року у разі погашення кредиту без прострочення в розмірі базової ставки, а у випадку прострочення ? базову підвищену відсоткову ставку. В період з 24 березня 2010 року по 23 березня 2015 року позичальник зобов`язується сплачувати кредитору за користування кредитом базову процентну ставку 8,47 % річних, в період з 24 березня

2015 року ? 7,06% річних. Змінено термін кредиту і встановлено його по

10 серпня 2037 року.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором,

а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають в його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило

є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так

і недоговірних зобов`язань.

Відповідно до частин першої та третьої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручителем може бути одна або кілька осіб.

Згідно з частиною першою статті 554 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Підстави припинення поруки наведені у статті 559 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року

у справі № 755/18438/16-ц (провадження № 14-275цс19).

Обґрунтовуючи вимоги позову, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зазначили, що ОСОБА_4 та Банком, крім кредитного договору укладено ряд додаткових угод від 02 квітня 2008року, 24 березня 2009 року та 03 квітня 2009 року, внаслідок яких збільшено їх відповідальність.

Разом з цим, з установлених судами обставин справи відомо, що при укладенні 26 липня 2007 року кредитного договору між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_4 та внесенні змін до нього відповідними додатковими угодами від 02 квітня 2008 року, 24 березня 2009 року та 03 квітня 2009 року, договір поруки № 1 від 26 липня 2007 року був укладений лише з ОСОБА_1

Додатковою угодою між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_4 від

06 квітня 2011 року кредитний договір від 26 липня 2007 року № 07-435-КФ-2007 викладено в новій редакції, відповідно до умов якого між Банком та ОСОБА_1 укладено новий договір поруки б/н від 06 квітня 2011 року.

Таким чином, сторони з 06 квітня 2011 року за домовленістю між собою повністю змінили обсяг та умови відповідальності за відповідним кредитним зобов`язанням за згодою поручителя ОСОБА_1 , у зв`язку з чим обставини її обізнаності чи необізнаності з раніше укладеними додатковими угодами до кредитного договору не мали правового значення на момент розгляду цієї справи судами.

Крім того, аналогічні договори щодо нового врегулювання відносин за основним договором сторони уклали 25 липня 2013 року, тим самим за домовленістю припинили чинність поруки по договору б/н від 06 квітня 2011 року.

З поручителями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договори поруки укладені 21 квітня 2010 року, у зв?язку з укладенням сторонами кредитного договору додаткової угоди до нього від 21 квітня 2010 року, якою кредитний договір від

26 липня 2007 року № 07-435-КФ-2007 викладено в новій редакції.

Отже, додаткові угоди до кредитного договору, що укладались до 21 квітня

2010 року,не впливали та могли вплинути на права чи обов?язки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як поручителів за кредитним договором у редакції від

21 квітня 2010 року.

При цьому, з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в подальшому також укладались нові договори поруки від 06 квітня 2011 року та від 25 липня

2013 року при укладенні відповідних додаткових угод до кредитного договору.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження

№ 61-30435сво18) міститься висновок, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін;

(2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору

в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом;

(4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

За таких обставин висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для припинення поруки відповідно до частини першої статті 559 ЦК України,

з посиланням на доводи позивачів про необізнаність з додатковими угодами до кредитного договору від 02 квітня 2008 року, 24 березня 2009 року та 03 квітня 2009 року, не відповідає установленим судами обставинам справи.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

У постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі

№ 6-18цс16 викладений такий правовий висновок: «Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. Коли договором передбачено припинення поруки у разі непред`явлення вимоги до поручителя кредитором протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобов`язання, то трирічний строк обчислюється з настанням строку виконання основного зобов`язання».

Встановивши, що 30 вересня 2014 року Банк направив боржнику та поручителям вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором,

а до суду з солідарною вимогою до боржника та поручителів про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа № 569/9885/16-ц)

ПАТ «Універсал Банк» звернувся 03 серпня 2016 року, тобто в межахстроку дії поруки, визначеного у пункті 4.2 договорів поруки від 25 липня 2013 року, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для припинення поруки на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України.

Апеляційний суд наведеного не врахував, не вказав обставин, які він дослідив та якими спростовано встановлені судом першої інстанції обставини, тому дійшов помилкового висновку про доведеність позовних вимог та наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про припинення поруки

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по договорам від 26 липня 2007 року, від 21 квітня 2010 року, від 06 квітня 2011 року.

Разом з цим, висновок суду першої інстанції з посиланням лише на недоведеність позовних вимог в частині припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України не є належним чином обґрунтованим.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення апеляційного суду повністю, а рішення суду першої інстанції частково, ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку

з наведеним, колегія суддів Верховного Суду вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржене рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення суду першої інстанціїзмінити у мотивувальній частині.

Відповідно до підпунктів «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України

у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

ПАТ «Універсал Банк» сплачено судовий збір за подання касаційної скарги

у розмірі 3 307,20 грн., тому з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» підлягають стягненню ці судові витрати.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Постанову Рівненського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року скасувати.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 квітня 2019 року змінити у мотивувальній частині, виклавши у редакції цієї постанови.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати, понесені на сплату судового збору у зв`язку

з переглядом справи у суді касаційної інстанції, по 1 102,40 грн з кожного.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

Н. О. Антоненко

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук