Справа № 658/3551/19
(провадження № 2/658/262/20)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року м. Каховка Херсонської області

Каховський міськрайонний суд Херсонської області

в складі головуючого судді Марків Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Ганжевої В.Г.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

у відкритому судовому засіданні розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання особи таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

В позовній заяві (а.с. 2), поясненнях, наданих позивачем в судовому засіданні, викладено наступну позицію.

ОСОБА_1 є власником 1/2 частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - батько позивача перебуває на реєстраційному обліку місця проживання за вказаною адресою, як член сім`ї позивача, проте не проживає з жовтня 2017 року в цьому будинку без поважних причин.

За вказаних обставин, посилаючись на ч. 2 ст. 405 ЦК України, ОСОБА_1 вважав, що ОСОБА_2 втратив право користування житлом.

Відповідачем поданий відзив.

У відзиві (а.с. 34 - 39) та поясненнях, наданих у судовому засіданні відповідачем, викладені наступні заперечення проти позову.

Відсутність відповідача за місцем проживання обумовлена поважними причинами.

Позивач неодноразово вчинював відносно відповідача адміністративні правопорушення. Крім того, протягом 2017 року між сторонами виникали сімейні конфлікти, ініційовані ОСОБА_1 .

Саме неправомірні дії позивача змусили відповідача та його неповнолітню дочку покинути єдине місце проживання.

Зв`язок з указаним житлом відповідачем не втрачений - в будинку залишилися особисті речі ОСОБА_2 , однак позивач не надає доступу до спірного будинку.

Обставини, викладені в позові, щодо додаткового комунального навантажжя позивача у зв`язку зі сплатою комунальних послуг за відповідача не відповідають дійсності, оскільки відповідач неоднаразово пропонував позивачу сплачувати свою частину таких витрат, проте отримував відмову. Самостійно розрахувати вартість комунальних послуг відповідач не взмозі, оскільки немає доступу до житла.

04 серпня 2020 року на підставі ухвали суду до участі в справу залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 .

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала. Пояснила, що вона є співвласником спірного житла. Проте, через агресивну поведінку ОСОБА_1 , вона та її батько - відповідач позбавлені можливості користуватися будинком.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 18 жовтня 2002 року (а.с. 3) ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , кожному, належить по Ѕ частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Дарувальником за цим договором є ОСОБА_2

ОСОБА_2 , 1972 року народження, перебуває на реєстраційному обліку місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4, 20).

Відповідно до актів обстеження місця проживання від 16 липня 2018 року, 24 вересня 2018 року комісією в складі секретаря виконкому Соломонової М.Д., спеціаліста Солоненко Н.І., інспектора соц. роботи ОСОБА_4 була зафіксована відсутність ОСОБА_2 за місце його реєстраційного обліку (а.с. 5, 8).

Як вбачається з листа начальника Каховського ВП ГУНП в Херсонській області від 21 жовтня 2019 року, протягом 2017 року зафіксовано за адресою АДРЕСА_1 три виклики поліції, а саме 08 листопада 2017 року (з приводу спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 ), 11 вересня 2017 року та 26 жовтня 2017 року (а.с. 61).

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ст.ст. 316, 321, 391 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Статтею 391 ЦК України встановлено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Звертаючись до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, позивач вказував, що він не проживає за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік, а його реєстрація тягне для нього значні витрати на оплату комунальних послуг.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, якою обґрунтовані позовні вимоги, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідач є батьком позивача, що визнається сторонами, тобто, відповідно до положень до ч. 2 ст. 3 СК України, є членом його сім`ї.

ОСОБА_2 , будучи зареєстрованим у спірному помешканні, фактично проживає за іншою адресою з дочкою, у зв`язку з неприязними відносинами між ним та сином. Цю обставину в судовому засіданні визнали сторони і підтвердили допитані судом свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 .

Твердження позивача про те, що відповідач не проживає за адресою реєстрації з 2017 року, не підтверджені належними доказами, а тому відхиляються судом. Акти про не проживання особи за місцем реєстрації, які долучені до позовної заяви, датовані 16 липня 2018 року та 24 вересня 2018 року, тому не можуть слугувати підтвердженням факту не проживання відповідача протягом зазначеного позивачем періоду.

Крім того, суд враховує ту обставину, що відповідач не проживає за місцем реєстрації з поважних причин, оскільки між сторонами склалися неприязні відносини, будь-якого іншого житла не має, він не втратив інтерес до користування будинком.

Доводи позову про те, що відповідач не сплачує кошти за комунальні послуги у спірному помешканні, судом відхиляються як такі, що не підтверджені жодними належними та достовірними доказами.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

У рішенні Європейського суду з прав людини Кривіцька та Кривіцький проти України (№8863/06) від 02 грудня 2010 року судом зазначено, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція житла має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Суд вважає, що відповідач не проживає у спірному житловому будинку з поважних причин (внаслідок конфліктних відносин, що склалися між сторонами).

За вказаних обставин та враховуючи категоричні заперечення проти позову співвласника житла - ОСОБА_3 суд вбачає відсутність передбачених ст. 405 ЦК України підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Керуючись ст.ст. 3 10, 13, 18, 76 82, 263 265, 268 ЦПК України,

ухвалив:

В позові ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстраційного обліку місця проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ), третя особа: ОСОБА_3 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду через Каховський міськрайонний суд Херсонської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.А. Марків