Провадження № 2/344/1082/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Шамотайла О.В.

секретаря Устинської Н.С.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до АТ «Прикарпаттяобленерго», третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про захист прав споживача, зобов`язання вчинення дій, відшкодування матеріальних збитків,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до АТ «Прикарпаттяобленерго» про захист прав споживача, зобов`язання вчинення дій, відшкодування матеріальних збитків.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 03.04.2019р. між нею та відповідачем в особі директора філії «Південна» Буняка Д.В. (місцезнаходження вул.Франка, 29, м.Надвірна), було укладено договір №19-30/2019 на стандартне приєднання до електричних мереж (основний договір) та договір про забезпечення влаштування комерційного обліку електроенергії при стандартному приєднанні.

За умовами даних договорів виконавець послуг зобов`язаний у терміни, вказані у договорі, приєднати належний позивачу на праві власності будинок (1/2 частина по АДРЕСА_1 ) до електричних мереж для подачі електроенергії, ввести в експлуатацію електричні мережі зовнішнього електропостачання об`єкта замовника, підключити об`єкт до електромереж виконавця, тощо.

Позивач, як замовник, з дня підписання договорів зобов`язана була здійснити оплату послуг за приєднання до електричних мереж в розмірі 14004,00грн. (п.4.1 договору про стандартне приєднання) як попередня оплата в розмірі 100% плати (п.4.3 договору); виготовити технічні умови стандартного приєднання (додаток 1 до основного договору), оплатити кошти в сумі 795,00грн. як передоплату за влаштування комерційного обліку електричної енергії (договір, акт приймання здачі), тощо.

Термін дії договорів та виконання зобов`язань між сторонами - протягом тридцяти днів з дня укладення (і до повного виконання своїх зобов`язань).

Свою частину зобов`язань за вищевказаними договорами як споживач позивач виконала у повному обсязі та в терміни, вказані у договорі:

Натомість умови вищевказаних договорів відповідачем як виконавцем послуг на момент звернення та розгляду спору не були виконані, електрична напруга до належного позивачці будинку досі не подана (під`єднання до електромереж відсутнє).

Просить суд постановити рішення, яким визнати порушеними правами ОСОБА_1 як споживача послуг в галузі енергетики з вини відповідача стосовно невиконання умов договорів про стандартне приєднання до електричних мереж та про забезпечення влаштування комерційного обліку електричної енергії при стандартному приєднанні. Зобов`язати АТ «Прикарпаттяобленерго» виконати в натурі умови договору про стандартне приєднання до електричних мереж та договору про забезпечення влаштування комерційного обліку електричної енергії при стандартному приєднанні №19-30/2019р. від 03.04.2019р. (12.04.2019р.) в негайному порядку. Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 14799,00грн. матеріальних збитків, що становлять 100% передоплату послуг виконавця- відповідача. Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 пеню за невиконання (прострочення строків виконання) договорів про стандартне приєднання до електричних мереж та про забезпечення влаштування комерційного обліку електричної енергії при стандартному приєднанні №19-30/2019р. від 03.04.2019р. в розмірі 82435,32грн. та 141,00 грн. понесених судових витрат. В подальшому, 17.12.2020 подала заяву про уточнення позовних вимог, та просила суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 14799,00грн. матеріальних збитків, що становлять 100% передоплату послуг виконавця- відповідача. Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 пеню за невиконання (прострочення строків виконання) договорів про стандартне приєднання до електричних мереж та про забезпечення влаштування комерційного обліку електричної енергії при стандартному приєднанні №19-30/2019р. від 03.04.2019р. в розмірі 255549,49 грн. та 141,00 грн. понесених судових витрат.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.11.2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 (а.с.89).

Сторона відповідача скористалася своїм право на подання заперечення та подала до канцелярії суду відзив на позовну заяву. Відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив, просив відмовити у їх задоволенні (а.с.55-60).

Представник позивача вимоги, викладені в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у позові в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши позовну заяву, відзиви, процесуальні заяви та пояснення третьої особи, матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши норми матеріального права, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивачці на праві приватної спільної часткової власності належить ? житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.11).

03.04.2019 року між АТ «Прикарпаттяобленерго» та ОСОБА_1 було укладено договір № 19-30/2019 про стандартне приєднання до електричних мереж, який позивачем підписано 12.04.2019 (а.с.12)

12.04.2019 року було складено Акт № 1097 М про проведення програмування багато тарифного лічильника електричної енергії в АТ «Прикарпаттяоблерерго» (а.с.17).

Рішенням № 5 від 14.03.2019 року Виконавчого комітету Горохолинської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області. Вирішено присвоїти поштову адресу АДРЕСА_2 на 1/2 частку об`єкта нерухомого майна домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з ? житлового будинку, стайні, стодоли, вбиральні, і належить ОСОБА_1 (а.с.20).

Згідно до довідки про склад сімї або зареєстрованих осіб у житловому приміщенні будинку осіб у домоволодінні АДРЕСА_1 , в склад сімї ОСОБА_1 входять ОСОБА_5 син, ОСОБА_6 дочка (а.с.21).

ОСОБА_1 є зареєстрована на проживання в АДРЕСА_1 (а.с.22).

З метою з`ясування обставин невиконання умов договорів на приєднання та підключення електромереж виконавцем позивач неодноразово зверталася до дирекції філії «Південна» АТ «Прикарпаттяобленерго» та центрального відділення у м.Івано- Франківську з вимогами та зверненнями стосовно термінового виконання договірних зобов`язань та надання письмових пояснень щодо причин такого невиконання на які отримувала відповіді.

22.04.2019 року було складено Акт про не допуск. Відповідно до якого ОСОБА_7 заперечив будь-які роботи, а саме встановлення залізобетонної упори на своїй земельній ділянці, оскільки справа про поділ земельної ділянки знаходиться на розгляді в касаційному суді (а.с.30).

07.06.2019 року складено Акт про відмову споживача надати доступ для монтажу (демонтажу) ЛЕП (КЛЕП) при капітбудівництві (реконструкції, капремонті) (а.с.29).

17.09.2019 складено Акт про відмову споживача надати доступ для монтажу (демонтажу) ЛЕП (КЛЕП) при капітбудівництві (реконструкції, капремонті) (а.с.68).

З наведених фактів не допуску вбачається, що ОСОБА_4 систематично вчиняв дії спрямовані на перешкоджання працівникам АТ «Прикарпаттяобленерго» виконати роботи по приєднанню ? частини будинку АДРЕСА_1 до електричної мережі оператора системи розподілу.

Відповідно до ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про захист прав споживачів» законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.

Відповідно до ст.4 ЦПК України та ст.15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною 1 ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою та належну якість продукції та обслуговування.

Статтею 17 Закону «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов`язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника).

Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до вимог ч.1 ст.6 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Положеннями ч.4 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.1 Постанови №5 від 12.04.1996р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при вирішенні цих справ суди мають виходити насамперед із положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до Преамбули Закону він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

При вирішенні спорів про захист прав споживача слід враховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання, лежить на продавцеві (виробнику).

За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів.

На підставі вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.4 Закону, споживачі під час замовлення або використання продукції мають право на належну якість продукції та обслуговування.

У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги)- протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ч.1 ст.615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

У п.9 Постанови №5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз`яснено, що вимоги можуть заявляти споживачі, які мають на товари квитанцію, товарний чи касовий чек або інший письмовий документ.

Крім того, відповідно до положень ч. 1ст. 611 ЦК України вказано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Позивач визначив розмір пені в сумі 82 435,32 грн. , якку надалі збільшив до 255549,49 грн.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

За вимогами ст.655, ч.1 ст.673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого має відповідати умовам договору купівлі-продажу, а покупець зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За нормами ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди, друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

За приписами п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

За змістом п. 3.1.5 Договору від 03.04.2019 сторони договору (позивач та відповідач) без жодних застережень погодили між собою, що тривалість надання послуги зі стандартного приєднання може бути продовжена з інших причин, тиких як не допуск сторонніх осіб до виконання будівельно-монтажних робіт.

Сторонами по справі не заперечується той факт, що між позивачем ОСОБА_1 та третьою особою без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 існують неприязні стосунки.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в судовому порядку під час розгляду в іншій судовій справі вирішували питання поділу земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, приєднання до електричної мережі ? якого і було предметом договору від 03.04.2019 (12.04.2019), а також були учасниками судового розгляду по справі щодо перешкод у приєднанні ? частини будинку до електричної мережі оператора системи розподілу в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача та відповідача відповідно, а позивачем виступало ПАТ «Прикарпаттяобленерго».

З матеріалів же даної справи вбачається, що саме ОСОБА_4 чинив перешкоди та здійснював не допуск працівників відповідача до земельної ділянки на якій розташований житловий будинок, приєднання до електричної мережі ? якого і повинні були здійснити працівники відповідача (а.с. 29,30,68-69),а в судовому порядку під час розгляду в іншій судовій справі права ОСОБА_1 були захищені шляхом зобов`язання ОСОБА_4 не чинити перешкод у підключенні до електричної мережі оператора системи розподілу.

За рішенням суду, що набрало законної сили 22.09.2020 було зобов`язано ОСОБА_4 не чинити перешкод у приєднанні ? частини будинку до електричної мережі оператора системи розподілу, а 04.11.2020 між сторонами вже по цій справі (позивачем та відповідачем) підписано акт приймання-здачі виконаних робіт (наданих послуг) №19-30/2019 до договору від 03.04.2019 (12.04.2019). Відтак права ОСОБА_1 в судовому порядку було захищено належним чином та у ефективний спосіб.

Отож судом встановлено, що сторонами під час укладення договору від 03.04.2019 (12.04.2019) в добровільному порядку та беззастережно погоджено, як можливість продовження тривалості надання послуги зі стандартного приєднання, так і ті причини, з яких така тривалість може бути подовженою. Перешкоди відповідачу (ПАТ «Прикарпаттяобленерго») у виконанні взятих на себе договірних зобов`язань перед позивачем ( ОСОБА_1 ) чинив третя особа без самостійних вимог ( ОСОБА_4 ), а тому саме через нього ( ОСОБА_4 ) виконання умов договору не відбулося раніше і відтерміновувалося. Проте, оскільки при укладенні умов договору від 03.04.2019 і його підписанні (12.04.2019) сторони договору передбачали такі можливі варіанти розвитку подій щодо продовження тривалості надання послуг, в тому числі і з причин не допуску сторонніх осіб та погодили їх без будь яких застережень, то відсутні підстави вважати, що права позивача, як споживача були порушені саме відповідачем.

Підсумовуючи наведене суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Розподіл судових витрат необхідно провести відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. , 10, 12, 19, 77, 81, 141, 259,263-265,268, 354ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Шамотайло

Повний текст рішення суду виготовлений 23.12.2020 року.