Справа № 677/1891/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Сагайдак І.М.

секретаря Поважнюк О.Б.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №677/1891/19, 2/683/338/2020 за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернулось в суд з позовом та просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №GP-4466843 від 29 квітня 2013 року в розмірі 128060 грн.

В обґрунтування заявленого посилається на те, що 29 квітня 2013 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є АТ «Перший Український Міжнародний Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №GP-4466843, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в сумі 104638 грн. 57 коп. зі сплатою 2% річних за користування кредитом на строк до 30 квітня 2018 року.

Відповідач зобов`язався повертати кредит, сплачувати відсотки та комісію за користування кредитними коштами шляхом сплати щомісячно мінімально необхідного платежу у розмірі, визначеному у Графіку платежів, а у разі порушення виконання зобов`язань за цим договором сплатити штрафні санкції.

ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, в зв`язку із чим станом на 23 липня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 128060 грн., з яких: 43622 грн. 12 коп. - заборгованість по кредиту, 1969 грн. 11 коп. - заборгованість по відсотках, 59049 грн. 10 коп. заборгованість за комісією, 23419 грн. 67 коп. штрафні санкції.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_2 , яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не з`явилась, у позовній заяві міститься її клопотання про розгляд даної справи у відсутності представника позивача.

Відповідач ОСОБА_1 , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Разом з тим, відповідач у визначений судом строк подав відзив, у якому просить відмовити в задоволенні позову та застосувати строк позовної давності. Посилається на те, що не отримував кредиту в сумі 104638,57 грн., розмір якого зазначено у позовній заяві. Натомість визнає факт отримання кредиту на споживчі цілі в сумі 43706 грн. Вказує, що останній платіж на погашення кредиту ним здійснено 10 січня 2014 року, а тому вважає, що саме з цього часу у позивача виникло право на позов. Оскільки позивач звернувся до суду лише 03 жовтня 2019 року, тому пропустив строк позовної давності, як до основної вимоги, так і щодо сплати неустойки. В зв`язку із цим просить застосувати позовну давність та відмовити у позові. Крім того, просить врахувати, що позивач нарахував відсотки та неустойку після спливу терміну кредитування. Також вказує, що нарахування і стягнення з нього комісії за обслуговування кредиту в розмірі 9952,47 грн. за період з 31.05.2013 року по 03.02.2014 року є незаконним, оскільки суперечить ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ№168 від 10.05.2007 року, і як наслідок, умови договору про сплату комісії є нікчемними.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 квітня 2013 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є АТ «Перший Український Міжнародний Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №GP4466843.

Цей договір укладений сторонами шляхом підписання ОСОБА_1 і представником банку Пропозиції укласти договори (оферта) (а.с.7), Графіку платежів, що є частиною пропозиції (оферти) №GP4466843 від 29.04.2013 року (а.с.8), та Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків в редакції від 27 серпня 2012 року (далі - Умови) (а.с.9-10). Своїм підписом на усіх аркушах вищезазначених документів ОСОБА_1 засвідчив, що він ознайомився з останньою чинною редакцією Умов з усіма змінами, які розміщуються Банком на інформаційних стендах у відділеннях Банку та на його офіційному сайті, а також, що він до підписання цієї оферти був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, порядок погашення кредиту.

Згідно з умовами договору кредиту №GP4466843 від 29 квітня 2013 року позивач надав ОСОБА_1 у тимчасове користування грошові кошти у сумі 49999 грн. 66 коп., в тому числі на загальні споживчі цілі 43706 грн., на сплату договору страхування 6293 грн. 66 коп., зі сплатою 2% річних за користування кредитними коштами на строк 60 місяців з кінцевим терміном погашення кредиту 30 квітня 2018 року. Крім того, згідно умов цього договору сторони передбачили сплату ОСОБА_1 комісії в розмірі 2,3% за обслуговування кредиту, яка згідно п.4.2 Умов вираховується від початкової суми кредиту.

Згідно п.2.1 Умов сторони узгодили, що банк надає позичальнику кредит з метою та у сумі кредиту, вказаній в пропозиції, в порядку, передбаченому цим розділом, в позичальник зобов`язується сплатити банку разову комісію, своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом та комісії, використати його за цільовим призначенням, виконати інші умови кредитного договору та повертати кредит банку частинами у сумах та терміни, визначені у Графіку платежів, який є невід`ємною частиною цього договору, але в будь-якому випадку не пізніше останнього дня строку кредиту, зазначеного в пропозиції.

Графіком платежів, що є частиною пропозиції (оферти) №GP4466843 від 29.04.2013 року, встановлено ОСОБА_1 порядок повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та комісії за обслуговування кредиту шляхом сплати щомісячної плати мінімально необхідного платежу в розмірі 2026 грн. 42 коп., визначеному у даному графіку.

Пунктом 2.4 Умов передбачено, що виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором забезпечується штрафом, що ним передбачений.

Згідно п.6.2 Умов за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів та/або комісії у терміни, що передбачені Графіком платежів та/або іншим чином визначені відповідно до кредитного договору, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від простроченої суми з кожний випадок прострочення, також за кожний місяць прострочення встановленого терміну від простроченої суми, розрахованої на останній день місячного строку. Застосування штрафів, передбачених цим пунктом, здійснюється в другий день від дати прострочення, передбаченої Графіком платежів.

Також відповідно до п.9.3 Умов, підписаних сторонами, останні домовились про те, що відповідно до ст.259 ЦК України позовна давність за спорами, що виникають із кредитного договору, а саме: відшкодування збитків, сплати неустойки (штрафів, пені), встановлюється тривалістю у три роки.

ОСОБА_1 свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору належним чином не виконував: не вносив платежі на погашення кредиту, не сплачував нараховані проценти за користування кредитом та комісію.

Останній платіж на погашення кредиту ОСОБА_1 було внесено 22 квітня 2014 року в сумі 500 грн., які були зараховані в рахунок сплати комісії, що підтверджується довідкою про стан та історію заборгованості за кредитним договором №GP4466843 від 29.04.2013 року (а.с.13).

Звертаючись до суду із позовом представник АТ «Перший Український Міжнародний Банк» зазначив, що станом на 23 липня 2019 року загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за договором кредиту №GP4466843 від 29.04.2013 року складає 128060 грн., з яких: 43622 грн. 12 коп. - заборгованість по кредиту, 1969 грн. 11 коп. - заборгованість по відсотках, 59049 грн. 10 коп. заборгованість за комісією, 23419 грн. 67 коп. штрафні санкції.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві, що останнім не заперечується.

Відповідач зобов`язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами впродовж 60 місяців до 30 квітня 2018 року включно.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами кредитного договору №GP4466843 від 29 квітня 2013 року сторони погодили щомісячну сплату тіла кредиту та відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, до 30 квітня 2018 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 30 квітня 2018 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами згідно з Графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього договору.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається ст.261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі №6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Отже, оскільки за умовами договору ОСОБА_1 мав виконувати зобов`язання, зокрема, з щомісячного повернення кредиту та зі сплати процентів впродовж строку кредитування (60 місяців), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

ОСОБА_1 не виконував щомісячні зобов`язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у той час як банк звернувся із позовом 18 жовтня 2019 року, що підтверджується штемпелем на поштовому конверті (а.с.28).

Оскільки не встановлено поважних причин пропуску строку позовної давності позивачем, до заявлених вимог про стягнення заборгованості по кредиту та процентам по 17 жовтня 2016 року включно слід застосувати позовну давність, і ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту та процентах (щомісячними платежами) за період з 18 жовтня 2016 року по 30 квітня 2018 року, то в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню оскільки позивачем строк позовної давності по зазначеним платежам не пропущено та заборгованість нарахована у межах загальної позовної давності.

Отже, з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за договором кредиту №GP4466843 від 29 квітня 2013 року за період з 18 жовтня 2016 року по 30 квітня 2018 року в розмірі 15775 грн. 58 коп., з яких 15529 грн. 24 коп. заборгованість за тілом кредиту, 246 грн. 34 коп. заборгованість за відсотками (розрахунок проведено відповідно до даних, зазначених у Графіку платежів (а.с.8)).

Звертаючись до суду з даним позовом АТ «Перший Український Міжнародний Банк» просив стягнути з відповідача також проценти в розмірі 04 грн. 67 коп., нараховані після закінчення строку кредитування.

Починаючи з 01 травня 2018 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 30 квітня 2018 року позивач не міг нараховувати такі проценти. За таких обставин, нарахування процентів за користування коштами за період з 02 травня 2018 року по 11 серпня 2019 року є необґрунтованим, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог позивача про стягнення заборгованості по комісії, то суд виходить з наступного.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно з частинами першою та третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Таким чином, позовні вимоги банку у частині стягнення заборгованості за комісією є необґрунтованими з вищевказаних підстав і до задоволення не підлягають.

Вказані вище висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).

Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.

Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що положення спірного кредитного договору №GP4466843 від 29 квітня 2013 року про сплату позичальником на користь банку комісії за обслуговування кредиту є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже, такі умови договору порушують публічний порядок.

Таким чином, позовні вимоги АТ «Перший Український Міжнародний Банк» в частині стягнення заборгованості за комісією в розмірі 59049 грн. 10 коп. є необґрунтованими з вищевказаних підстав і до задоволення не підлягають.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

Пунктом 2.4 Умов сторони передбачили, що виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором забезпечується штрафом, що ним передбачений.

Згідно п.6.2 Умов за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів та/або комісії у терміни, що передбачені Графіком платежів та/або іншим чином визначені відповідно до кредитного договору, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від простроченої суми з кожний випадок прострочення, також за кожний місяць прострочення встановленого терміну від простроченої суми, розрахованої на останній день місячного строку. Застосування штрафів, передбачених цим пунктом, здійснюється в другий день від дати прострочення, передбаченої Графіком платежів.

Також згідно п.9.3 Умов, підписаних сторонами, останні домовились про те, що відповідно до ст.259 ЦК України позовна давність за спорами, що виникають із кредитного договору, а саме: відшкодування збитків, сплати неустойки (штрафів, пені), встановлюється тривалістю у три роки.

Позивач просить стягнути з відповідача штрафні санкції в сумі 23419 грн. 67 коп., в межах строку визначеного п.9.3 Умов. Проте, згідно наданого суду розрахунку (а.с.14) вбачається, що позивачем нарахована неустойка за період з 30.11.2016 року по 01 травня 2018 року, яка складається: з неустойки за прострочення основної заборгованості, неустойки з прострочення процентів та неустойки за прострочення комісії. Разом з тим, у розрахунку не наведено сам порядок нарахування неустойки, не зазначено сум, з яких проводилось таке нарахування та не вказано відсоток штрафу чи пені, який брався за основу при розрахунку неустойки. Крім того, при складанні усіх сум, зазначених у розрахунку, сума не відповідає тій сумі штрафних санкцій, яка зазначена у позовній заяві 23419 грн.67 коп., яку просить стягнути позивач.

Відсутність належного розрахунку неустойки позбавляє суд можливості перевірити відповідність її нарахування вимогам п.9.3 Умов, оскільки будь-якого іншого виду неустойки, окрім штрафу, зазначеного у цьому пункті Умов, ні Пропозицією укласти договір (оферта) (а.с.7), ні Графіком платежів (а.с.8), ні Умовами (а.с.9-10) не передбачено.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ч.1 та ч.2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували суму нарахованих позивачем штрафних санкцій в розмірі 23419 грн. 67 коп., що є підставою для відмови у позові у цій частині в зв`язку із недоведеністю цих вимог.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором №GP4466843 від 29 квітня 2013 року, яка утворилась за період з 18 жовтня 2016 року по 30 квітня 2018 року включно в розмірі 15775 грн. 58 коп., з яких 15529 грн. 24 коп. заборгованість за тілом кредиту, 246 грн. 34 коп. заборгованість за відсотками.

При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 128060 грн., а задоволено на суму 15775,58 грн., тобто на 12,3% (15775,58 х 100 : 128060).

За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 236 грн. 28 коп. судового збору (1921 х 12,3%).

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором №GP4466843 від 29 квітня 2013 року, яка утворилась за період з 18 жовтня 2016 року по 30 квітня 2018 року включно в розмірі 15775 грн. 58 коп., з яких 15529 грн. 24 коп. заборгованість за тілом кредиту, 246 грн. 34 коп. заборгованість за відсотками.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» 236 грн. 28 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», місцезнаходження: вул. Андріївська,4 м. Київ, 04070, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Повне рішення складено 30 січня 2020 року.

Суддя: