У Х В А Л А

03.01.2020 Справа №607/63/20

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Позняк Василь Михайлович, розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Чапаєвої Г.М. про забезпечення позову до пред`явлення позову, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Чапаєва Г.М. звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, до його пред`явлення, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог вказує на те, що має намір подати до суду позов про визнання недійсним заповіту її батька, який посвідчений 20 травня 2019 року та відповідно до якого свою частку квартири по АДРЕСА_2 він заповідає ОСОБА_2 . Заява мотивована тим, що існує велика ймовірність того, що відповідач набуде право власності та відчужить нерухоме майно, чим завдасть суттєвої шкоди інтересам позивача та ускладнить виконання рішення по справі.

Суд, розглянувши заяву та долучені документи, приходить до наступних висновків.

Так, ч. 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст.150 ЦПК України, видом забезпечення позову, серед іншого, визначено накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона вчиняти певні дії.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Як видно із заяви забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, вона обґрунтована тим, що існує велика ймовірність того, що відповідач набуде право власності та відчужить нерухоме майно, чим завдасть суттєвої шкоди інтересам позивача та ускладнить виконання рішення по справі.

Однак, дослідивши матеріали, суд доходить до висновку, що відсутні будь-які докази щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Так, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість відчужити нерухоме майно без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Як видно із матеріалі доданих до заяви, співвласниками квартири АДРЕСА_1 є також заявниця та ОСОБА_3 , а тому у відповідності до ст. 369 ЦК України розпоряджання квартирою здійснюється за згодою всіх співвласників, в тому числі заявника та ОСОБА_3 . Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

З тих же підстав, накладення арешту на все майно є неспівмірним, оскільки, принаймні Ѕ його частина не входить до спадкового майна після смерті ОСОБА_4 .

Частинами першою та другою статті 56 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Обраний позивачем спосіб забезпечення позову не є співмірним із предметом спору ще й з тих підстав, що предметом позову заявник зазначає оскарження заповіту померлого та виконання такого рішення буде відбуватися нотаріусом при визначенні кола спадкоємців. Квартира АДРЕСА_1 не є предметом спору.

Тому, приходжу до висновку, що в поданій заяві про забезпечення позову заявник не навів достатніх підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а тому, відповідно, останнім не доведено наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. 149-153, 261, 352-354 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Чапаєвої Г.М. про забезпечення позову до пред`явлення позову.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяВ. М. Позняк