Справа № 953/7761/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Лях М.Ю.,

при секретарі Хомінської Т.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку скороченого позовного провадження цивільну справі за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про встановлення факту трудових відносин та періоду роботи, стягнення заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить встановити факт перебування ОСОБА_1 в трудових відносинах з Фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 на посаді швачки у період з 15.05.2017 р. по 21.02.2020 р. Зобов`язати Фізичну особу - підприємця ОСОБА_4 внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 про прийняття на роботу на посаду швачки з 15.05.2017 року та запис про звільнення із займаної посади з 21.02.2020 року за угодою сторін. Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заробітну плату в розмірі не нижче мінімальної заробітної плати встановленої законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік у період з 15.05.2017 р. по 21.02.2020 р. у розмірі 126 598,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що приблизно 15.05.2017 р. ОСОБА_1 працевлаштувалася на роботу до ФОП ОСОБА_4 на посаду швачки, де працювала до 21.02.2020 р. Під час працевлаштування позивачем було надано відповідачу заяву про прийняття на роботу, копію паспорту, ідентифікаційного коду та трудову книжку. Позивач отримувала заробітну плату за відрядною системою. 21.02.2020 р. позивач прийшла на роботу, до орендованого приміщення, де знайшла на своєму робочому місці трудову книжку без записів про прийняття на роботу та звільнення, та дізналась від орендодавця, що відповідач розірвав договір оренди приміщення № 314-18 від 30.11.2018 р. На неодноразові дзвінки позивача з приводу з`ясування причин звільнення, записів у трудову книжку та виплати заробітної плати відповідач не відповідала. Крім того, представник просить стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату у розмірі 126 598,00 грн., яка складається з 22 400,00 грн. (заробітна плата за 2017 рік) + 44 676,00 грн. (заробітна плата за 2018 рік) + 50 076,00 грн. (заробітна плата за 2019 рік) + 9446,00 грн. (заробітна плата за 2020 рік). При розрахунку заробітної плати представник позивача використовував мінімальну заробітну плату встановлену на кожен рік Законом України «Про Державний бюджет України».

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22.05.2020 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомлення (викликом) сторін.

15.07.2020 року представник відповідача ФОП ОСОБА_4 подала відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, пояснюючи, що відносини між позивачем та відповідачем у період з 15.05.2017 по 21.02.2020 були у вигляді надання в оренду техніки та отримання орендної плати від відповідача, що в свою чергу, не має ознак трудових відносин. З 15.05.2017 р. ФОП ОСОБА_4 здійснюючи господарську діяльність як фізична особа-підприємець зі створення штучного одягу на замовлення, запропонувала ОСОБА_1 укласти з нею усний договір про надання в оренду швейних машинок, які належали ОСОБА_1 та сплатою орендної плати за користування машинками. ОСОБА_1 на підставі усної угоди фактично допомагала ФОП ОСОБА_4 у підприємницькій діяльності по створенню штучного одягу шляхом надання відповідачу на підставі оренди двох швейних машинок. З усної домовленості відповідач сплачувала позивачу орендну плату за використання машинок, виходячи з об`ємів продажу створеного штучного одягу. Грошові кошти як сплата за оренду машинок відповідачем зараховувалися на картку відповідача протягом всього періоду.

В судовому засіданні позивач та її представник просили задовольнити позовну заяву в повному обсязі, посилаючись на доводи викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовної заяви заперечувала та просила відмовити в повному обсязі на підставі доводів, викладених у відзиві.

Суд, заслухавши думки присутніх осіб, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених уточнених позовних вимог, а також доводи та заперечення відповідача, дослідивши матеріали вказаної цивільної справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Зі змісту наявної в матеріалах цивільної справи виписки АТ КБ «ПриватБанк» по надходженням на картку/рахунок, що належить ОСОБА_1 за періоди з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року та з 01.01.2019 року по 24.03.2020 року вбачається, що за вказаний період ОСОБА_4 здійснювалися грошові перекази на картку ОСОБА_1 (арк. справи 3-9).

Згідно довідки ФО-П ОСОБА_5 від 22.04.2020 року вбачається, що він орендує приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , яке знаходиться в одному під`їзді з ФО-П ОСОБА_6 , в ході здійснення своєї трудової діяльності він неодноразово бачив як вона працювала з ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач ОСОБА_1 пояснила, що з ОСОБА_4 познайомилась в 2016 році, коли разом працювали на швейному цеху «Глобус піонер». В 2017 році ОСОБА_4 запропонувала їй роботу, а саме шити одягу для магазину жіночого одягу. У травні місяці 2017 році ОСОБА_1 надала ОСОБА_4 для офіційного працевлаштування копію свого паспорту, ідентифікаційну коду та трудову книжку, а також заяву про прийняття на роботу від 15.05.2017 року. З наказом щодо прийняття її на роботу вона не знайомилась. Зазначає, що працювала у ФОП ОСОБА_4 технологом швачкою, при цьому вона шила на швейних машинках, дві з яких належали їй, а інші ОСОБА_4 . Графік роботи був встановлений з 09.00 год. до 17.00 год. З травня 2017 року по кінець осені 2017 року її робоче місце було в приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , в подальшому вони переїхали до приміщення, яке знаходиться в Палаці Праці, яке орендувала ФОП ОСОБА_4 . Заробітну плату отримувала шляхом переказу на картковий рахунок, щодо утримання з її заробітної плати податків їй не відомо. Свідок зазначила, що ОСОБА_4 не пропонувала їй оформити себе як фізична особа-підприємець. 20.02.2020 року вона дізналась, що ОСОБА_4 розірвала з нею трудовий договір.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідач ОСОБА_4 пояснила, що вони з ОСОБА_1 працювали разом в якості партнерів, графіку роботи встановлено не було, ОСОБА_1 не працювала з нею як швачка, а лише надавала їй швейні машинки в користування на усній домовленості на умовах сплат 50 відсотків доходу від продажу виготовленого товару, на яких ОСОБА_4 шила самостійно. Також, зазначає, що ОСОБА_1 займалася сторінкою в соціальній мережі - Instagram з приводу продажу їх продукції. Звертає увагу, що неодноразово пропонувала ОСОБА_1 оформити її фізичною особою-підприємцем, однак остання відмовлялась у зв`язку з небажанням сплачувати податки.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що з ОСОБА_4 вона знайома з часів спільного навчання в училище, з ОСОБА_1 вона познайомилась у 2016 році. З 2017 року ОСОБА_4 зареєструвала себе як фізична особа підприємець, після чого вони з ОСОБА_1 почали разом працювати. Зазначила, що ОСОБА_1 не хотіла оформляти себе фізичною особою-підприємцем, у зв`язку з тим, що не хотіла брати на себе відповідальність, вона займалась рекламою товару через соціальну мережу Instagram. Також, свідок зазначила, що приходила до них на виробництво, однак ніколи не бачила ОСОБА_1 за роботою на швейній машинці.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 пояснила, що вона знайома з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з осені 2016 року. Зазначила, що вона часто приходила до дівчат на виробництво в Палац Праці, де знаходились швейні машинки та в магазини. Зазначила, що жодного разу не бачила ОСОБА_1 за роботою на швейній машинці. Всі швейні машинки, які знаходились на виробництві належать ОСОБА_1 . Зі слів свідка, ОСОБА_1 займалась рекламою одягу в соціальній мережі Instagram.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 пояснила, що познайомилась з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 близько півтора року, коли вони орендували приміщення по АДРЕСА_3 . В подальшому вона разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 переїхали до іншого приміщення, розташованого на Московському проспекті. ОСОБА_1 вела сторінку в соціальній мережі - Instagram з приводу продажу їх продукції. Як вважає свідок, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 спільно займались виготовленням та продажем одягу. Також, вона кілька разів приходила на виробництво, яке знаходилось на площі Конституції в приміщенні Палацу Праці, де кілька разів бачила ОСОБА_1 за швейною машинкою.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 пояснила, що з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 познайомилась влітку 2018 року. Вона часто приїжджала до них в магазини, які знаходились на пр. Московському та на вул. Сумській, а також до приміщення, де здійснюється виробництво одягу, яке знаходиться на пл. Конституції в Палаці Праці. Зазначила, що жодного разу не бачила ОСОБА_1 за роботою за швейною машинкою, з її слів ОСОБА_1 надавала ОСОБА_4 швейні машинки в оренду на усній домовленості щодо сплати 50 відсотків від доходу отриманого в результаті продажу товару. Також, зазначила, що ОСОБА_4 пропонувала ОСОБА_1 оформити статус ФОП, на що остання постійно відмовлялась.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції в якості свідка була допитана ОСОБА_11 , яка пояснила, що вона є фізичною особою-підприємцем та займається продажем, зараз перебуває у декретній відпустці, знайома з ОСОБА_1 близько 3 років, пізніше познайомилась з відповідачкою ОСОБА_4 . Зазначила, що з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 має робочі стосунки, замовляє у них чохли. Пояснила, що ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 працювали на рівних умовах, разом робили викрійки та шили. ОСОБА_1 вела сторінку в соціальній мережі - Instagram з приводу реклами їх продукції. Також, зазначила що дохід від продажу продукції ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 розподіляли порівну, а також виділили гроші на розвиток своєї діяльності. З її слів, сторони разом створювали свій бізнес та не були найманими працівниками по відношенню одна до одної.

В обґрунтування заявлених у позовній заяві вимог та підтвердження заперечень, викладених у відзиві на позовну заяву сторонами долучено копії зображень переписки, а позивачем додані зображення та відеозаписи, які містяться на з`ємному носії інформації.

Разом з тим, з огляду на положення статей 77- 80 ЦПК України суд не приймає надані сторонами матеріали в якості доказів, оскільки зі змісту копій зображень та вказаних відеозаписів неможливо однозначно встановити дійсні обставини, що містяться на наведених зображеннях, з вказаних зображень не можливо встановити авторство цих повідомлень, тобто безспірного підтвердження осіб, між якими відбувалась вказана переписка, засоби зв`язку, з яких відбувалось копіювання зображень, належність їх конкретним абонентам мобільного зв`язку. За вказаних обставин, приймаючи до уваги, що відповідно до ч.1 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не приймає надані сторонами вищезазначені копії зображень та відео-файлів, у зв`язку з неможливістю їх вважати належними та допустими, а тому не враховує їх під час ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема при укладенні трудового договору з фізичною особою.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Згідно з частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Суд може визнати трудовий договір укладеним за відсутності наказу чи розпорядження, лише за умови дотримання інших умов, необхідних для його укладення, зокрема виконання працівником обов`язку щодо надання паспорта або іншого документу, що посвідчує особу, трудової книжки, а у випадках, передбачених законодавством, - також документу про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інших документів, за наявності письмових чи інших доказів дотримання цих умов, окрім показань свідків.

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 писала заяву про прийняття на роботу, письмово зверталась з цього приводу до ФО-П ОСОБА_4 , надавала відповідачу трудову книжки та інші документи, отримувала наказ про прийняття на роботу, укладала з відповідачем трудовий договір, своєчасно зверталась до суб`єкта підприємницької діяльності чи уповноваженого компетентного державного органу з питання працевлаштування та перевірки наявності у неї статусу найманого працівника, нарахування та відрахування обов`язкових податків, подання обов`язкових звітів за відповідні звітні періоди роботи.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснювалось, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилася за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

Встановлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності цивільного судочинства, зважаючи на відсутність в матеріалах цивільної справи належних та допустимих письмових доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що за результатами судового розгляду судом не встановлено факту перебування факту трудових відносин та періоду роботу, а саме перебування ОСОБА_1 в трудових відносинах з фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 на посаді швачки у період з 15.05.2017 року по 21.02.2020 року. Так, в ході судових засідань позивачем не доведено виконання нею як найманим працівником трудових функцій, підпорядкування її як найманого працівника правилам внутрішнього трудового розпорядку відповідача, наявність у позивача відповідних прав та виконання обумовлених трудовим договором обов`язків, забезпечення її як найманого працівника належними умовами праці та здійснення їх виплати винагороди за виконану роботу, оскільки наведені позивачем доводи в обґрунтування заявлених вимог можуть лише свідчити про існування між сторонами певних усних домовленостей щодо спільного сумісного виконання певної діяльності/робіт на умовах співпраці, протягом певного часу, з використанням власних засобів , устаткування та матеріалів, які не мають на увазі найману працю.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Тобто, підставою виплати заробітної плати є наявність трудових відносин між сторонами, які в свою чергу виникають шляхом укладення між сторонами трудового договору.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відстуінсть між сторонами трудових правовідносин, а тому вимоги про встановлення факту перебування у таких відносинах не є обґрунтованими, як і похідні від них вимоги про зобов`язання внести записи до трудової книжки та стягнення заборгованості по заробітній платі, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ФО-П ОСОБА_4 про встановлення факту трудових відносин та періоду роботи, стягнення заробітної плати слід відмовити у повному обсязі за необґрунтованістю та недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 21, 24, 94 КЗпП України, ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76, 80, 81, 141, 258-259, 263-265, 350, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про встановлення факту трудових відносин та періоду роботи, стягнення заробітної плати відмовити.

В судовому засідання проголошено вступну та резолютивну частину судового рішення, повний текст виготовлено протягом п`яти днів.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4

Відповідач:

ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5

Суддя -