Постанова

Іменем України

29 січня 2020 року

м. Київ

справа №569/15240/14-ц

провадження №61-43247св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову апеляційного суду Рівненської області від 25 липня 2018 року у складі колегії суддів Боймиструк С. В., Гордійчук С. О., Ковальчук Н. М.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк», банк) звернулося до суду до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з позовом, вимоги якого уточнив під час розгляду справи та просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та з кожного із поручителів ( ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ) заборгованість за кредитним договором у розмірі 701 585,90 США та 1 438 422,25 грн - пені за несвоєчасне погашення кредиту.

Позов мотивовано тим, що 03 березня 2008 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно умов якого останній отримав кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 880 000 доларів США на рефінансування заборгованості перед АКІБ «УкрсибБанк» та ВАТ «ВіЕйБІ» в сумі 397 211 доларів США та на розвиток бізнесу в розмірі 482 789 доларів США, із терміном повернення 02 березня 2033 року, з узгодженим та підписаним сторонами графіком погашення чергових платежів.

У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором: 03 березня 2008 року між банком та ОСОБА_2 , та між банком та ОСОБА_3 укладено окремі договори поруки.

Взяті на себе кредитні зобов`язання позичальник не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 18 травня 2015 становить - 701 585,90 США та 1 438 422,25 грн - пені за несвоєчасне погашення кредиту, яку банк просить стягнути з солідарно позичальника та кожного з поручителів окремо.

У квітні 2017 року ОСОБА_3 подав зустрічний позов до ПАТ «Креді Агріколь Банк», у якому просив визнати укладений між ним і банком договір поруки припиненим.

Зустрічний позов мотивовано тим, що 03 березня 2008 року між ОСОБА_1 та акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», укладено кредитний договір, у забезпечення якого між банком і ОСОБА_3 укладено договір поруки.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 11 березня 2015 року у справі № 918/173/15 порушено провадження у справі про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , визнано вимоги ініціюючого кредитора, ТОВ «АРМ-ЕКО» до боржника у сумі 394 330,65 грн, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів фізичної особи ОСОБА_1

Постановою господарського суду Рівненської області від 17 березня 2015 року визнано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 строком на 12 місяців.

Вимоги банку щодо кредитної заборгованості включені до реєстру вимог кредиторів в сумі - 15 619 641,04 основний борг, 1 438 422,25 грн - пеня та

1 218 судові витрати.

Під час ліквідаційної процедури за погодженням з іпотекодержателем банк реалізував іпотечне майно - будівлю складу-холодильника літ. «Ш- 2» (АДРЕСА_1 ); складське приміщення літ. «2Г-1» (м. Рівне, АДРЕСА_1 ); будівлю холодильника літ. «Г-2» (м. АДРЕСА_1 ); земельну ділянку ( АДРЕСА_1 ) - за ціною 2 123 099,76 грн.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 16 лютого 2016 року затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс ФОП ОСОБА_1 , припинено підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 та встановлено використання коштів від реалізації іпотечного майна на часткове погашення кредиторських вимог ПАТ «Креді Агріколь Банк» в сумі 1 229 163,02 грн.

Вказаною ухвалою господарського суду встановлено, що ліквідатором вчинено належні дії по виявленню активів та пасивів боржника, внаслідок вжитих ліквідатором заходів доведено неможливість відновлення платоспроможності боржника та необхідність його ліквідації. Поданий на затвердження ліквідаційний баланс підтверджує неплатоспроможність підприємця, що унеможливлює проведення розрахунку з кредиторами.

Оскільки, кредиторські вимоги ПАТ «Креді Агріколь Банк» до позичальника, ОСОБА_1 , вирішені в порядку господарського судочинства у справі про банкрутство згідно з вимогами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом», позивач вважає, що основне зобов`язання, забезпечене порукою припинилось у зв`язку з припиненням (ліквідацією) боржника в процесі банкрутства, про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а отже припинилось зобов`язання за договором поруки.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 березня 2018 рокупозовну у складі судді Панас О. В. заяву ПАТ «Креді Агріколь Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором від 03 березня 2008 року в сумі 701 585,90 доларів США та 1 438 422,25 грн пені, та судові витрати в сумі 3654 грн.

У задоволенні позову ПАТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано припиненим договір поруки від 13 березня 2009 року, укладений між АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого являється ПАТ «Креді Агріколь Банк», ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, а отже заявлені банком позовні вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню.

Кредиторські вимоги ПАТ «Креді Агріколь Банк» до позичальника, ОСОБА_1 , вирішені в порядку господарського судочинства у справі про банкрутство згідно з вимогами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом».

З припиненням основного зобов`язання, забезпеченого порукою, у зв`язку з припиненням (ліквідацією) боржника - як суб`єкта господарювання, в процесі банкрутства, про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, припиненим є і зобов`язання за договором поруки від 13 березня 2009 року, у зв`язку з чим заявлена банком позовна вимога про солідарне стягнення із ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягає.

У задоволенні позову банку до ОСОБА_2 про солідарне з боржником стягнення заборгованості по кредитному договору відмовлено з тих підстав, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 березня 2015 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Креді Агріколь Банк», ОСОБА_1 визнано договір поруки, укладений між АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 припиненим, а отже заявлені банком до поручителя вимоги задоволенню не підлягають.

Постановою апеляційного суду Рівненської області від 25 липня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Креді Агріколь Банк» задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано частково.

Позов ПАТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором від 03 березня 2008 року в сумі 701 585,90 доларів США та 1 438 422,25 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних долях 9135 грн судових витрат (по 4567,50 грн з кожного) на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк».

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованостізалишити без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що сам факт ліквідації боржника за основним зобов`язанням з внесенням запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи за наявності заборгованості боржника за основним зобов`язанням не є підставою для припинення поруки, якщо кредитор за основним зобов`язанням до внесення запису до відповідного реєстру про припинення боржника (юридичної особи) реалізував своє право на стягнення заборгованості з поручителя, пред`явивши до нього позов.

Установивши наявність заборгованості за кредитним договором та те, що банк реалізував своє право на стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3 у вересні 2014 року, шляхом пред`явлення позову про стягнення заборгованості, а банкрутство боржника - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відбулося у 2016 році, згідно ухвали Господарського суду Рівненської області від 16 лютого 2016 року, апеляційний суд дійшов висновку, що заявлена позовна вимога про солідарне стягнення із ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_3 , не погоджуючись з постановою апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог до нього, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати прийняту у справі постанову із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до пункту 2.1.1. кредитного договору, кредитні кошти отримувались для розвитку бізнесу, тобто, саме для здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності, тому подальше припинення його як суб`єкта господарювання припиняє його основні зобов`язання, пов`язані з підприємницькою діяльністю, а відтак й похідні від основного договору договори забезпечення.

Поручитель відповідає за виконання боржником своїх зобов`язань перед банком виключно та саме в тому обсязі, який чітко був визначений та прописаний в укладеному кредитному договорі. А тому, з урахуванням пункту 2.1.1 кредитного договору у взаємозв`язку з пунктом 1.2. та пунктом 1.3. договору поруки, припинення суб`єкта господарювання припиняє його основні зобов`язання, пов`язані з підприємницькою діяльністю, а відтак, і похідні від основного договору договори забезпечення вважаються припиненими.

Апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права в частині припинення договору поруки, як акцесорного зобов`язання від основного кредитного договору.

Суд першої інстанції правильно вирішив спір та ухвалене ним рішення щодо припинення поруки відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 07 листопада 2012 року у справі №6-129цс12.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ «Креді Агріколь Банк» заперечує проти доводів ОСОБА_3 та просить залишити прийняту у справі постанову апеляційного суду без змін, посилаючись на її законність і обґрунтованість.

Відзив на касаційну скаргу від інших учасників справи до суду не надійшов.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення апеляційного суду оскаржується заявником виключно в частині задоволення позовних вимог до поручителя, у зв`язку з чим, Верховний Суд переглядає оскаржуване судове рішення у касаційному порядку на предмет законності і обґрунтованості саме у цій частині та в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини, встановлені судами

03 березня 2008 року між акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір та додаткові угоди до нього, згідно умов якого останній отримав кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 880 000 доларів США на рефінансування заборгованості перед АКІБ «УкрсибБанк» та ВАТ «ВіЕйБІ» в сумі 397 211 доларів США та на розвиток бізнесу в розмірі 482 789 доларів США, з терміном повернення 02 березня 2033 року, з узгодженим та підписаним сторонами графіком погашення чергових платежів.

У забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 13 березня 2009 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель взяв на себе зобов`язання солідарно відповідати перед кредитором по зобов`язанням позичальника, які виникають в останнього з умов кредитного договору щодо повернення в повному обсязі наданого позичальнику кредиту в сумі 880 000 доларів США, сплати відсотків та інших платежів (в тому числі пені, штрафи), що передбачені кредитним договором.

13 серпня 2014 року банком на адресу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 направлено вимогу про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, однак дана вимога у передбачений 3-х денний строк, з дня отримання, не була виконана.

Розмір заборгованості за кредитним договором становить - 701 585,90 доларів США та 1 438 422,25 грн - пені за несвоєчасне погашення кредиту.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 11 березня 2015 року порушено провадження у справі про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , визнано вимоги ініціюючого кредитора, ТОВ «АРМ-ЕКО» до боржника у сумі 394 330,65 грн, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Постановою господарського суду Рівненської області від 17 березня 2015 року визнано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців.

За заявою ПАТ «Креді Агріколь Банк» вимоги останнього включені до реєстру вимог кредиторів в сумі - 15 619 641,04 грн - основний борг, 1 438 422,25 грн - пеня та 1 218 судові витрати.

Під час ліквідаційної процедури за погодженням із іпотекодержателем, ПАТ «Креді Агріколь Банк», реалізовано іпотечне майно - будівлю складу-холодильника літ. «Ш- 2» (АДРЕСА_1 ); складське приміщення літ. «2Г-1» (АДРЕСА_1 ); будівлю холодильника літ. «Г-2» (м. АДРЕСА_1 ); земельну ділянку ( АДРЕСА_1 ), - за ціною 2 123 099,76 грн.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 16 лютого 2016 року, яка залишена без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 15 березня 2016 року, затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс ФОП ОСОБА_1 , припинено підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 та встановлено використання коштів від реалізації іпотечного майна на часткове погашення кредиторських вимог ПАТ «Креді Агріколь Банк» в сумі 1 229 163,02 грн.

Відомості про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у зв`язку з банкрутством внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 25 лютого 2016 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким встановлено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Частиною 1 статті 559 ЦК України (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Статтею 609 ЦК Українивстановлено, що зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Правовий аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що припинення основного зобов`язання внаслідок ліквідації юридичної особи - боржника за цим зобов`язанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи - боржника.

У справі, яка переглядається, установлено, що ПАТ «Креді Агріколь Банк» звернувся до суду з даним позовом у вересні 2014 року, тобто до початку процедури банкрутства ФОП ОСОБА_1 у березні 2015 року та внесення 25 лютого 2016 року відомостей про припинення його підприємницької діяльності у зв`язку з банкрутством до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У зв`язку з наведеним, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у зв`язку з банкрутством не свідчить про припинення зобов`язання поручителя, оскільки право на стягнення з поручителя заборгованості шляхом звернення до суду з позовом було реалізоване кредитором до припинення підприємницької діяльності боржника.

Наведене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року № 6-172цс15, від 29 березня 2017 року у справі №6-2013цс16, від 06 липня 2016 року у справі № 3-584гс16, у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2118 року у справі № 2-1147/11 (провадження 61-1537св17), від 30 травня 2018 року у справі № 2-4125/11 (провадження № 61-12956св18).

Доводи касаційної інстанції про те, що порука ОСОБА_3 припинилась на підставі положень статей 559, 609 ЦК України, не ґрунтуються на вимогах закону.

Наявний чинний запис про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у зв`язку з банкрутством у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не свідчить про припинення основного зобов`язання та спірного договору поруки, оскільки моментом реалізації кредитором права на захист порушеного права до ліквідації боржника є звернення до суду із позовом.

Суд апеляційної інстанції, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів та умов укладених між сторонами договорів, дійшов обґрунтованого висновку, що порука ОСОБА_3 є чинною, а вимога банку про стягнення суми боргу до поручителя відповідає вимогам закону та пред`явлена до суду до припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 (позичальника).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а спрямовані виключно на доведення необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, зокрема, в тому контексті, який на думку заявника, свідчить про припинення поруки.

Вказані доводи касаційної скарги не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки в силу приписів статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не може вдаватись до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вирішує питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків апеляційного суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Рівненської області від 25 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська