Справа № 352/1885/19
Провадження № 22-ц/4808/1346/20
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В.., Фединяка В.Д.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тисменицького районного суду, ухвалене головуючим суддею Струтинським Р.Р. 05 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 пред`явила до ОСОБА_2 позов про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги були мотивовані тим, що у шлюбі з відповідачем у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач залишив сім`ю, проживає окремо і не надає матеріального утримання дитині, хоча має таку можливість оскільки останніх 6 років працює у Франції, має постійний заробіток, інших утриманців немає. Враховуючи вказане, просила стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 5000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Тисменицького районного суду від 05 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Постановлено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 2700 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 вересня 2019 року і проводити до повноліття дитини. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним. Апелянт з посиланням на ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України вказав, що вік його сина 8 років. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 липня 2020 року 2318 грн. На думку апелянта, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про стягнення аліментів у розмірі, який перевищує законодавчо встановлений мінімум для дітей відповідного віку, не взяв до уваги, що у відповідач не має постійного місця роботи, на його утриманні перебуває мама, яка є інвалідом ІІ-ї групи, відповідач немає у власності жодного нерухомого майна та транспортних засобів. Відповідач вказав, що позивач є власником двох об`єктів нерухомості. ОСОБА_2 зазначив, що регулярно перераховує кошти позивачу, однак з врахуванням наведених вище обставин, має змогу сплачувати аліменти у розмірі по 1500 грн щомісячно. Враховуючи вказане, просить оскаржене рішення змінити, зменшивши розмір аліментів до 1500 грн щомісячно.

У поданому відзиві позивач ОСОБА_1 вказала, що з часу розірвання між сторонами шлюбу 29.01.2018 відповідач не цікавиться їх матеріальним станом та моральним розвитком дитини. Син сторін навчається у ліцеї, а для фізичного, духовного та пізнавального розвитку дитини необхідні значні кошти. Позивач зазначила, що всі витрати на утримання дитини вона несе самостійно, постійного заробітку немає, оскільки закінчила школу професійного манікюру і має невеликий нерегулярний дохід від цієї діяльності. Крім того, ОСОБА_1 зазначила, що у зв`язку із запровадженням карантинних заходів вона не має можливості працевлаштуватися на повний робочий день, оскільки син навчається дистанційно. Такі заходи також зумовлюють мати персональні гаджети для можливості проведення навчання дистанційно. Позивач вказала, що відповідач регулярно працює у Франції, що підтверджується копією його закордонного паспорта, доказів того, що на його утриманні перебуває мама відповідач в суд не надав. Крім того, позивач вказала, що з матір`ю позивача проживає також її повнолітня працездатна дочка. Також позивач зазначила, що наявність у неї на праві власності ј частки квартири у м. Коломия та квартири в с. Угринів не є доказом її матеріального стану та не пов`язано із рівнем доходів, які має позивачка на даний час. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції з врахуванням вимог ст. ст. 180, 182 та 183 СК України вважав, що дитина сторін перебуває на утриманні матері, відповідач є молодим, здоровим та працездатним, розмір його доходу невідомий та відповідач не має на утриманні інших дітей, а тому визначив до стягнення щомісячний розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що становить 2700 грн. При цьому судом враховано, що відповідач має матір, якій встановлено другу групу інвалідності, а також відсутність даних щодо наявності у відповідача рухомого і нерухомого майна, грошових коштів. З цими висновками місцевого суду апеляційний суд погоджується з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що сторони у справі є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.16).

Рішенням Тисменицького районного суду від 29 січня 2018 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено проживати з матір`ю (а.с. 4-6).

Згідно із частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансовихможливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України).

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на те, що розмір аліментів, визначений судом, перевищує законодавчо встановлений мінімум для дітей відповідного віку.

Апеляційний суд зауважує, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року 2 218 грн, з 1 липня 2 318 грн, з 1 грудня 2 395 грн.

Вказані величини свідчать лише про мінімальний рівень матеріального забезпечення, однак вони не можуть обмежувати розмір аліментів, який визначає суд.

Звертає на себе увагу той факт, що ОСОБА_2 не надав суду ніяких відомостей про розмір свого заробітку чи доходу. Однак, при цьому він не заперечив, що дохід в дійсності отримує. Відповідачем не надано також будь-якої інформації про наявність медичних протипоказань, встановлених щодо працевлаштування та зайняття певними видами діяльності.

Колегія суддів зауважує, що посилання відповідача на те, що він неспроможний сплачувати аліменти, оскільки не має постійного місця роботи, не звільняє його від обов`язку утримувати дитину.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення в даній справі було в повній мірі враховано обставини, зазначені в ст.182 СК України, зокрема: матеріальне становище матері дитини, яка не має постійного і достатнього заробітку, матеріальне становище платника аліментів, який є працездатною особою молодого віку, виїжджає на роботу за кордон. Тому колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду про часткове задоволення позову.

З врахуванням того, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, та враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років, матеріальне становище обох сторін, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив розмір аліментів в сумі 2 700 грн щомісячно.

На думку колегії суддів, виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, такий розмір аліментів сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини, а платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини, має можливість нести відповідні витрати. Аліменти у вказаному розмірі є помірною сумою, не завищеною в сьогоднішніх умовах з урахуванням віку та потреб дитини. Ця сума не буде створювати відповідачу, який не повідомляє суду про джерела та розмір своїх дійсних доходів, додаткові труднощі матеріального характеру.

Покликання апелянта на необхідність зменшення визначеного розміру аліментів на утримання дитини до 1500 грн, оскільки на утриманні відповідача перебуває матір апеляційний суд відхиляє, оскільки дана обставина була предметом дослідження в суді першої інстанції і вона була прийнята до уваги при частковому задоволенні позову.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що відповідач у разі зміни матеріального чи сімейного стану, або ж погіршення здоров`я має право звернутися до суду із позовною заявою про зменшення розміру визначених судом аліментів, що передбачено ст. 192 СК України та п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 № «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року.

Доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам відповідача у суді першої інстанції, яким місцевий суд надав належну оцінку. Висновки суду є достатньо аргументованими, а тому апеляційний суд вважає, що повторно відповідати на ті самі аргументи заявника необхідності немає.

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, судове рішення в даній справі ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції.

З огляду на вищенаведене апеляційна скарга відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду від 05 жовтня 2020 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, і у випадках, передбачених п.2 частини 3 статті 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 23 грудня 2020 року.