Ухвала

31 січня 2020 року

м. Київ

справа № 752/5035/19

провадження № 61-1632ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання угоди та договору застави припиненими,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто») про визнання угоди та договору застави припиненими.

Позов мотивувала тим, що 28 березня 2011 року між нею та ТОВ «Авто Просто» укладено угоду № 342685 з додатками №№ 1, 2, 4 та 5 з метою придбання автомобіля КІА Carens вартістю 184 000,00 грн. У зв`язку з тим, що офіційний імпортер (постачальник) автомобілів КІА припинив виробництво та імпортування автомобілів КІА Carens, між сторонами було досягнуто згоди на заміну автомобіля, яким є автомобіль марки KIA Ceed. Згідно з додатком № 3 до угоди (додаток № 6), загальна сума грошових зобов`язань позивача за укладеною угодою на день підписання додатку № 3 становила 317 981,67 грн, з яких у день підписання додатку позивачем було сплачено 144 529,53 грн., а сума заборгованості склала 173 452,14 грн, яка може бути змінена у разі зміни поточної ціни автомобіля.

18 березня 2014 року між сторонами та АТ «Українська автомобільна корпорація» було укладено договір № 218188-Y09825 (додаток № 7), за умовами якого корпорація зобов`язалася передати у власність ОСОБА_1 автомобіль вартістю 205 000,00 грн після отримання оплати 100 відсотків його вартості, а ТОВ «Авто Просто» - оплатити АТ «Українська автомобільна корпорація» його вартість в цій сумі. 21 березня 2014 року між АТ «Українська автомобільна корпорація» та ОСОБА_1 укладено акт приймання - передачі автомобіля.

З метою забезпечення вимог ТОВ «Авто Просто» щодо виконання зобов`язань за додатком № 3 до угоди від 27 лютого 2014 року між сторонами 21 березня

2014 року було укладено договір застави автомобіля вартістю 205 000,00 грн.

Посилаючись на те, що з лютого 2011 року, вона сплатила відповідачу грошові кошти в сумі 324 224,46 грн., вимоги про сплату після 21 березня 2014 року складових повних внесків та інших передбачених угодою платежів у розмірах, обчислених із суми ціни автомобіля, яка перевищує 205 000,00 грн. є перевищенням встановленої угодою плати за отримані позивачем послуги (неправомірною вигодою), що суперечить положенням частини першої статті 903 ЦК України, просила визнати припиненими угоду про надання послуг з придбання автомобіля від 28 березня 2011 року № 342685 та договір застави від 21 березня 2014 року.

Короткий зміст ухвалених судових рішень

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 серпня 2019 року позов задоволено, визнано припиненими угоду від 28 березня 2011 року № 342685 про надання послуг з придбання автомобіля та договір застави від 21 березня

2014 року, укладені між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто».

Постановою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Авто Просто» задоволено, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 серпня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У січні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 у якій вона просила скасувати постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необгрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору в даній справі є вимоги про визнання угоди про надання послуг з придбання автомобіля та договору застави припиненими.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 051 000,00 грн) та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання угоди та договору застави припиненими, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик