Житомирський апеляційний суд
Категорія 82 Доповідач Микитюк О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Микитюк О.Ю.

суддів Борисюка Р.М. Григорусь Н.Й при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу № 295/12602/19

за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 серпня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Перекупки І.Г. у м.Житомир,

встановив:

26.08.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , яким визначити наступні тимчасові обмеження її прав: заборонити перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 із малолітнім сином - ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити наближатися на відстань менше 500 (п`ятсот) метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 із малолітнім сином - ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити вести будь-які види листування, телефонні переговори (спілкування, т.ч. в мессенджерах) із ОСОБА_1 або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заяви зазначив, що перебуває з ОСОБА_2 у шлюбі, вона постійно вчиняє відносно нього та їхнього сина домашнє насильство, з приводу чого він неодноразово звертався до правоохоронних органів.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 27 серпня 2019 року заяву задоволено частково. Видано обмежувальний припис терміном на шість місяців відносно ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП - НОМЕР_1 : адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), яким визначено наступні тимчасові обмеження її прав відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : заборонено перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 із малолітнім сином - ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонено наближатися на відстань менше 500 (п`ятсот) метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 із малолітнім сином - ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонено вести будь-які види листування, телефонні переговори (спілкування, т.ч. в мессенджерах) із ОСОБА_1 або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що факт внесення до ЄРДР відомостей за зверненням заявника не є доказом вчинення ОСОБА_2 кримінальних правопорушень, випадків домашнього насильства судом не встановлено.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що заявник та заінтересована особа з 14.10.2017 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає з батьком за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно заяви ОСОБА_2 від 18.12.2018 року, вона надала згоду на проживання (реєстрацію місця проживання) сина за місцем реєстрації батька дитини та згоду на прийняття батьком дитини самостійних рішень щодо виховання сина (а.с.11, 12).

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до вимог ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб:1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні (ст. 350-6 ЦПК України).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Внесення за зверненнями ОСОБА_1 до реєстру досудових розслідувань кримінальних проваджень від 24.01.2019 про нанесення йому тілесних ушкоджень; від 12.02.2019 та 13.02.2019 про примушування його дружиною до виконання цивільно-правових зобов`язань; від 06.03.2019 року з приводу неправомірних дій та самоправства дружини відносно нього, за якими рішення не прийняті, не є належними та допустимими доказами вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно заявника та сина. Наявність неприязні стосунки між подружжям не є достатньою підставо для видачі обмежувального припису.

Висновок суду першої інстанції про обґрунтованість заяви не відповідає обставинам справи, тому рішення належить скасувати і постановити нове судове рішення про відмову у видачі обмежувального припису.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити. Скасувати рішення Богунського районного суду м Житомира від 27 серпня 2019 року і постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча: Судді: