Провадження № 2/760/3588/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Букіної О.М.

при секретарі - Кривулько С.В.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника відповідача-1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення,-

В С Т А Н О В И В :

06.05.2019 позивач звернулася до суду з позовом та просила винести рішення яким усунути перешкоди у володінні та користуванні житлом, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення з квартири ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , без надання їх іншого житлового приміщення.

Також, позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь 3 000,00 грн. матеріальної шкоди у рівних частках та солідарно всі понесені нею витрати на сплату судового збору та витрати на правову допомогу адвоката, за попереднім розрахунком вартості - 50 000,00 грн.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та яку має у приватній співвласності.

Також, вказує, що співвласником вказаної квартири є її колишній чоловік - ОСОБА_3 (відповідач 1), який набув право власності на Ѕ частину квартири на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12.12.2012 року.

Крім того, позивач зазначає, що у вказаній трьохкімнатній квартирі вона займає та проживає в одній з кімнат, інші дві кімнати займають відповідач-1 та їх донька ОСОБА_7 , які здають їх в найм, без згоди позивача.

Посилається на те, що 17.04.2019 відповідач -1 в зговорі з донькою ОСОБА_7 здали в найм дві житлові кімнати у спірній квартирі відповідачам ОСОБА_4 (відповідач-2), ОСОБА_5 (відповідач-3) та ОСОБА_6 (відповідач-4). Підставою для передачі в найм (оренду) житлового приміщення, як стверджують відповідачі, є нотаріально посвідчена довіреність від 12.04.2019 видана приватним нотаріусом КМНО Боярчук О.Б., за реєстровим №281, за якою відповідач-1 уповноважив відповідача-2, відповідача-3 та відповідача-4 представляти його інтереси з усіх питань, що стосуються його, як власника Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 та які виникатимуть при експлуатації належної його частини квартири, з правом безоплатного проживання в квартирі, без права відчуження.

Разом з тим, позивач вказує, що як співвласник житлового приміщення не надавала згоди на проживання у квартирі відповідачам ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а тому проживають в ній незаконно.

Крім того, зазначає, що відповідачі завдали їй матеріальних збитків у зв`язку з руйнуванням житлового приміщення, пошкодженням майна в квартирі, несплатою за комунальні послуги та розкраданням особистих речей позивача та викиданням її речей на смітник.

При цьому, позивач неодноразово зверталась до правоохоронних органів з заявами про кримінальні правопорушення за фактом крадіжки та незаконного заволодіння житловим приміщенням, в тому числі з проханням щодо виселення відповідачів, які незаконно в ньому проживають. Працівники поліції декілька разів приїздили до позивача додому та фіксували вказані події, однак потім відмовлялися приїздити та виконувати свої посадові обов`язки.

У зв`язку з тим, що відповідач-2, відповідач-3 та відповідач-4 у добровільному порядку відмовляються покинути приміщення, завдаючи позивачу матеріальної шкоди разом з відповідачем-1, чим порушують право позивача у вільному розпорядженні та володінні своїм майном, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом.

07.05.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.

Ухвалою суду від 10.05.2019 позовну заяву залишено без руху на надано позивачу строк для усунення недоліків.

10.07.2019 надійшла заява про усунення недоліків та заява про зменшення позовних вимог, в якій просить усунути ОСОБА_1 перешкоди у володінні та користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення з квартири ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , без надання їх іншого житлового приміщення.

Також, просить стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача всі понесені нею витрати на сплату судового збору та витрати на правову допомогу адвоката, за попереднім розрахунком вартості - 50 000,00 грн.

Ухвалою суду від 12.07.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Сторонам було направлено копію ухвали від 12.07.2019, також відповідачам було направлено копію позовної заяви із додатками.

Відзив на позовну заяву відповідачами не подано.

Ухвалою суду від 10.09.2019 справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на викладені у ньому обставини.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України.

Про причину неявки суд до відома не поставили.

Судові повістки, що направлялися на їх адресу за місцем проживання, повернулися до суду без вручення з відміткою поштового відділення про повернення в зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання.

Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідачів про час розгляду справи належним.

Заслухавши представника позивача, представника відповідача-1, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач-1 ОСОБА_3 є власниками в рівних частках квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05.06.2015 ОСОБА_3 вселено в квартиру АДРЕСА_1 та встановлено порядок користування зазначеною квартирою.

Звертаючись з позовом до суду про усунення перешкод у користуванні позивачу належної їй на праві спільної часткової власності квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , позивач посилалась на те, що вони без її згоди вселилися в належну їй на праві спільної часткової власності з відповідачем ОСОБА_3 квартиру та чинять перешкоди позивачу у користуванні зазначеною квартирою. Крім того, зазначає, що відповідачі завдали їй матеріальних збитків у зв`язку з руйнуванням житлового приміщення, пошкодженням майна в квартирі, несплатою за комунальні послуги та розкраданням особистих речей позивача та викиданням її речей на смітник.

Вважає, що відповідачі не мають жодних правових підстав для проживання і користування, у зв`язку з чим просила позов задовольнити.

Однак, суд не погоджується з такими твердженнями позивача з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК Української РСР, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі за № 6-2010цс16.

Як вбачається з даної довіреності від 12.04.2019, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Боярчук О.Б., зареєстровано в реєстрі за №281, відповідач ОСОБА_3 уповноважив відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 представляти його інтереси з усіх питань, що стосуються його як власника Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , та які виникатимуть при експлуатації належної йому частини квартири, з правом безоплатного проживання в належній йому частині квартири тощо, без права відчуження належної йому частини квартири.

Таким чином, відповідачі набули право користування спірним жилим приміщенням за згодою власника житла відповідача ОСОБА_3 , а тому не є особами, що самоправно зайняли жиле приміщення в розумінні ч.3 ст.116 ЖК Української РСР.

Що стосується тверджень позивача, що відповідачі порушують правила співжиття, чинять їй перешкоди у користуванні квартирою, то такі спростовуються з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК Української РСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливе для інших проживання з ним в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Позивачем доказів того, що відповідачі систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, суду не надано.

Посилання позивача на її звернення до правоохоронних органів щодо протиправних дій відповідачів, не підтверджені жодними процесуальними рішеннями про притягнення відповідачів до адміністративної чи кримінальної відповідальності

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

До суду з позовом звернулась ОСОБА_1 , яка є співвласником спірного жилого приміщення на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12.12.2012, яким визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , та визнано за кожним право власності по Ѕ частини зазначеної квартири, з визначенням конкреного порядку користування нею.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Доказів того, що відповідачі чинять перешкоди у користуванні та розпорядженні спірною квартирою, позивачем не надано.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 не позбавлений права власності на частку у спірній квартирі.

Крім того, у судовому засіданні позивач визнала, що відповідач -2, відповідач-3 та відповідач-4 у спірній квартирі не проживають, оскільки виселилися у липні 2019 року.

Оцінюючи наявні матеріали справи у їх сукупності та приймаючи до уваги межі заявлених вимог, суд не знаходить підстав для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення.

Виходячи з вищенаведеного у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , підстави для стягнення з відповідача судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 317, 319, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 9, 109, 116, 150, 156, 157 ЖК Української РСР, ст. ст. 2, 4, 5 10, 12, 76 - 83, 133, 141, 223, 247, 258 - 259, 263-265, 268, 280 - 282, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення,відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Букіна