Справа № 2-2548/08 Головуючий у 1 інстанції: Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/1962/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.

при секретарі Фейір К.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду міста Львова від 18 грудня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Відділу приватизації державного житлового фонду Галицького району департаменту економічної політики Львівської міської ради,-

В С Т А Н О В И В :

01 жовтня 2008 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом, в якому просять суд на підставі ст..ст. 15, 186, 392 ЦК України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ухвалити рішення, яким визнати за ними право власності на підвальне приміщення загальною площею 78 кв.м під літерою VIII, XII, XIII на поверховому плані будинку АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги позивачі мотивують тим, що їм на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 12.11.1990 р. належить квартира АДРЕСА_2 . Разом з приватизацією квартири у них виникло право власності і на підвальні приміщення (комору в підвалі), яке помилково не було внесено в приватизаційні документи. Цим підвальним приміщенням позивачі користувалися з часу поселення в квартиру, ніхто з мешканців будинку на вказані підвальні приміщення не претендують. Тому просять визнати право власності на підвальні приміщення площею 78 кв.м. під літерами VIII, XII, XIII на поверховому плані будинку АДРЕСА_1 , як приналежність до їх квартири, що була приватизована у передбаченому законом порядку.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 18 грудня 2008 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 право власності на підвальні приміщення під літерами VIII, XII, XIII загальною площею 78.0 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 .

Рішення суду оскаржила Львівська міська рада. Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що оскаржуваним рішення фактично визнано право власності на нежитлові приміщення під літерами VIII, XII, XIII загальною площею 78,0 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 , які належать на праві комунальної власності територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради. Звертає увагу, що Львівська міська рада не була залучена до участі у розгляді даної справи в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішенням Галицького районного суду міста Львова від 18 грудня 2008 року та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на спростування доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Львівської міської ради підлягає до задоволення.

Відповідно до норм ЦПК України в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення, ст.ст.11,59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України в чинній редакції, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає що рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що спірні підвальні приміщення, що знаходяться у будинку АДРЕСА_1 є нежитлові приміщення під літерами VIII, XII, XIII.

З долученої в суді першої інстанції фотокопії плану підвалу буд. АДРЕСА_3 вбачається, що площа приміщення VIII становить 22 кв,м., приміщення XII становить 28,8 кв.м. та приміщення XIII становить 28,52 кв.м.

З фотокопії свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 12.11.1996 вбачається, що квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 66,40 кв.м. належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Згідно оригіналу листа ЛКП «Цитадель Центр» №445 від 06.06.2005 р., адресованого начальнику відділу приватизації державного житлового фонду Галицького району ОСОБА_6 , вбачається що директор ЛКП М.Задорожний повідомив останнього, що мешканці квартири АДРЕСА_2 постійно користуються коморами в підвалі під літерами VIII, XII, XIII площею 78 кв.м. на поверховому плані виготовленому ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом на 20.11.1973 року (а.с. 29).

Згідно оригіналу ЛКП «Цитадель Центр» №1027/вих від 29.10.08, адресованого ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , вбачається, що останні були повідомлені про те, що при приватизації квартири АДРЕСА_3 працівниками ЛКП помилково не було внесено в довідку форми 4 коморив підвалі під літерами VIII, XII, XIII, площею 78 кв.м. на поверховому плані виготовленому ЛОДК БТІ та НОМЕР_2 станом на 20.11.1973 року, якими вони постійно користуються під господарські потреби (а.с. 30).

Згідно фотокопії інвентаризації підвальних приміщень будинку АДРЕСА_4 від 23.05.2007 р., здійсненої ЛКП «Цитадель Центр» квартира АДРЕСА_3 не має приватизованих підвальних приміщень, однак фактично використовує приміщення VIII площею 22 кв.м., приміщення XII площею 28,8 кв.м. та приміщення XIII площею 28.5 кв.м.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд виходив з тих обставин, що спірні підвальні приміщення використовувалися та використовуються мешканцями квартири АДРЕСА_3 для господарських потреб, тому такі приміщення слід вважати приналежністю до головної речі житлового приміщення, кв.6 і такі підвальні приміщення підлягали приватизації разом з житловим приміщення, однак такі приміщення при приватизації квартири не були приватизовані через помилку посадових осіб ЛКП, що оформляли документи для приватизації.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з наступних обставин.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції покликався на ст. 328 ЦК України.

Згідно норм ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, звернутися з позовом про захист права власності шляхом його визнання може саме власник цього майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. І це право повинно підтверджуватися відповідними правовстановлюючими документами, на підставі яких у встановлених законом випадках здійснюється реєстрація права власності.

Верховний Суд України у справі № 6-244цс14, предметом якої був спір про визнання права власності на нежитлові приміщення, зробив правовий висновок про те, що частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

При ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції не з"ясував, на якій підставі позивачі користувалися спірними приміщенням, хто є власником спірних приміщень, а також не встановив ні підставу набуття права власності на спірні приміщення, ні спосіб набуття такого права позивачами.

Галицький районного суду міста Львова від 18 грудня 2008 року своїм рішенням визнав право власності на нежитлові приміщення під літерами VIII, XII, XIII загальною площею 78 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 , які належать на праві комунальної власності територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради.

У реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано право комунальної власності територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради на будинок на АДРЕСА_1 на підставі рішення Галицького (Ленінського) райвиконкому №222 від 14.04.1987 р.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 безпідставними та недоведеними, оскільки такі вимоги суперечать вимогам чинного законодавства та дійсним обставинам справи, в зв"язку з чим, апеляційна скарга Львівської міської ради підлягає задоволення, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 18 грудня 2008 року скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Відділу приватизації державного житлового фонду Галицького району департаменту економічної політики Львівської міської ради про визнання права власності.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Львівської міської ради задовольнити.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 18 грудня 2008 року скасувати та ухвалити нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Відділу приватизації державного житлового фонду Галицького району департаменту економічної політики Львівської міської ради про визнання права власності - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2020 року

Головуючий: О.Я.Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник