Справа № 309/1640/20
Провадження № 2/309/1133/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 листопада 2020 року м. Хуст
Хустський районний суд Закарпатської області
в складі головуючого судді Волощук О. Я.
при секретарі Вайнраух Н.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в залі суду м. Хуст цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на вивезення дитини за кордон без згоди батька, -
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на вивезення дитини за кордон без згоди батька.
Позовні вимоги вмотивовано тим, що 24.07.2010 року сторони уклали шлюб, про що виконавчим комітетом Вишківської селищної ради Хустського району Закарпатської області складено актовий запис №38. Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 19.05.2016 року шлюб між сторонами розірвано, присуджено до стягнення із відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі по 800 гривень щомісячно. Після розірвання шлюбу позивачка залишила дівоче прізвище ОСОБА_1 . Після розірвання шлюбу відповідач не спілкується із дитиною, не бере участі у її вихованні. Син є неповнолітнім, знаходиться на утриманні позивачки. Позивачка має намір та фінансову можливість оздоровити дитину, виїхати за кордон на відпочинок. Однак для вивезення неповнолітньої дитини за кордон необхідна згода батька дитини. Позивачка неодноразово зверталась до відповідача із проханням надати згоду на виїзд дитини за кордон, однак, він відмовляється.
Позивачка просить ухвалити рішення про надання їй дозволу на виготовлення документів для виїзду дитини за кордон, вивезення та виїзд в супроводі матері або уповноваженої нею особи за кордон неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди батька ОСОБА_2 .
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання 07.10.2020 року, 09.11.2020 року не з`являвся, не повідомив суд про причини своєї неявки, не подав відзиву на позов, не подав клопотання про розгляд справи за його участю.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами.
Розгляд справи проведено у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
В судовому засіданні встановлено, 24.07.2010 року сторони уклали шлюб, про що виконавчим комітетом Вишківської селищної ради Хустського району Закарпатської області складено актовий запис №38. Рішенням Хустського районного суду закарпатської області від 19.05.2016 року шлюб між сторонами розірвано, присуджено до стягнення із відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі по 800 гривень щомісячно. Позивачка залишила дівоче прізвище ОСОБА_1 . Після розірвання шлюбу відповідач не спілкується із дитиною, не бере участі у її вихованні. Позивачка має намір та фінансову можливість оздоровити дитину, виїхати за кордон на відпочинок. Однак для вивезення неповнолітньої дитини за кордон необхідна згода батька дитини. Позивачка неодноразово зверталась до відповідача із проханням надати згоду на виїзд дитини за кордон, однак, він відмовляється це зробити.
Відповідно до ст. 33 Конституції України право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом та повертатися в Україну гарантується.
Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року і ратифікована Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року передбачає, що держави - учасниці поважають право дитини та їх батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвекції іншими правами.
Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Так, у відповідності до п.17 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31 березня 1995 р. N 231, відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорти батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти, а згідно п.18 - оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.
У відповідності до п.7 Положення про проїзний документ дитини, затвердженого Указом Президента України від 7 вересня 1994 року N 503/94, документ (проїзний документ дитини) оформлюється у порядку, визначеному Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України".
Згідно ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Відповідно до п.22 ч.1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені один із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.
У статті 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов`язків батьків відносно дитини.
Згідно із Конвенцією про права дитини (ратифіковані Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.
У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
За наведених обставин, суд приходить до висновку, що бажання позивачки ОСОБА_1 отримати дозвіл на виїзд дитини за кордон повністю узгоджується з її правами та обов`язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає жодних обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини сторін за кордон і вважає, що надання дозволу ОСОБА_1 на виїзд її дитини за кордон буде відповідати інтересам дитини.
Судові витрати в розмірі 840,80 гривень судового збору слід покласти на відповідача ОСОБА_2 .
Керуючись ст.16, 313 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 76-81, 89, 133, 141, 210, 259, 263-265, 273, 280-282, п.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", суд, -
Позов ОСОБА_1 задоволити .
Надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканці АДРЕСА_1 дозвіл на виготовлення документів для виїзду за кордон її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дозвіл на виїзд за кордон сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 3 роки з моменту набрання рішенням законної сили, без згоди батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_2 .
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840,80 гривень судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з моменту його оголошення до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.

Суддя Хустського

районного суду: Волощук О.Я.