Дата документу 18.12.2020 Справа № 554/4715/20
Провадження №2/554/1589/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.,

за участю секретаря Таран В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовомОСОБА_1 до головного редактора Інтернет-видання «Полтавщина», ОСОБА_2 про визнання недостовірною інформації,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у червні 2020 року звернувся до суду з позовом до головного редактора Інтернет-видання «Полтавщина», ОСОБА_2 про визнання недостовірною інформації, в якому просив встановити факт порушення відповідачами немайнових прав позивача внаслідок публікації ІНФОРМАЦІЯ_1 об 9 год. 5 хвилин на Інтернет сторінці за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 Інтернет-видання Полтавщина у стрічці новин статті із наступним заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_3 » авторства ОСОБА_3 ; визнати недостовірною інформацію про позивача, викладену в публікації ІНФОРМАЦІЯ_1 об 9 год. 5 хвилин на Інтернет сторінці за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 Інтернет-видання Полтавщина у стрічці новин статті із наступним заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_4 КЛІЄНТІВ» авторства ОСОБА_3 , а саме:« « …У торгівлі «жучками» та даними полтавців підозрюють керівника відділення «Ощадбанку» та юрисконсульта нафтогазового підприємства. Прес-група СБУ повідомляла, що керівник відділення державного банку та колишній правоохоронець налагодили схему незаконного одержання грошей. За хабар вони надавали громадянам відомості, які становлять банківську таємницю, а також продавали засоби для негласного отримання інформації. Серед «клієнтів» цих осіб були і представники комерційних структур. З даних реєстру судових рішень стало відомо, що один з підозрюваних у цій справі керуючий відділенням Полтавського обласного управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_4 ... Кваліфікація ч. 2 ст. 359 ККУ (Незаконні придбання та збут спеціальних техзасобів отримання інформації, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб та зобов`язати відповідачів видалити спірну публікацію протягом одного місяця з моменту набуття судовим рішенням чинності; стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 140 000 гривень; стягнути з відповідачів матеріальні збитки в розмірі 109 840 грн. 37 коп.; стягнути з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування вимог позивач вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 об 9 год. 5 хвилин на Інтернет сторінці за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 Інтернет-видання Полтавщина була розміщена у стрічці новин стаття із наступним заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Вказана вище Інтернет стаття автора ОСОБА_3 містить гіперпосилання за якими можливо здійснити перехід на інші Інтернет сторінки, а саме: за інтернет адресою http://archive.is/brKqw розміщене резюме ОСОБА_5 на інтернет ресурсі work.ua; за інтернет адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 розміщена новина інтернет видання Полтавщина « ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 КЛІЄНТІВ» авторства ОСОБА_3 ; за інтернет адресою ІНФОРМАЦІЯ_7 розміщена ухвала слідчого судді Блажко І.О. по справі 554/4124/19 від 24.05.19р. про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні 0000009 від 14 лютого 2019року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.359 КК України.

Розміщена ІНФОРМАЦІЯ_1 на Інтернет сторінці за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 публікація « ІНФОРМАЦІЯ_4 КЛІЄНТІВ» має наступний зміст (далі мовою оригіналу): « У торгівлі «жучками» та даними полтавців підозрюють керівника відділення «Ощадбанку» та юрисконсульта нафтогазового підприємства. Октябрський райсуд Полтави обрав міру запобіжного заходу двом підозрюваним у торгівлі даними клієнтів банку і торгівлі засобами для негласного отримання інформації («жучки» та камери). 24 травня судді ОСОБА_6 та ОСОБА_7 постановили взяти під варту керівника відділення «Ощадбанку» ОСОБА_5 та юрисконсульта ТОВ «Нафтогазрозвідка», ім`я якого невідоме. Про це «Полтавщині» стало відомо з реєстру судових рішень та офіційного сайту суду. Нагадаємо, цих двох затримали у Полтаві 22 травня. Прес-група СБУ повідомляла, що керівник відділення державного банку та колишній правоохоронець налагодили схему незаконного одержання грошей. За хабар вони надавали громадянам відомості, які становлять банківську таємницю, а також продавали засоби для негласного отримання інформації. Серед «клієнтів» цих осіб були і представники комерційних структур. З даних реєстру судових рішень стало відомо, що один з підозрюваних у цій справі керуючий відділенням Полтавського обласного управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_4 . Його спільник наразі працює юрисконсультом у ТОВ «Нафтогазрозвідка», але ім`я поки не опубліковане. Відповідно до матеріалів справи, кримінальне провадження щодо них було відкрите 14 лютого 2019 року. Кваліфікація ч. 2 ст. 359 ККУ (Незаконні придбання та збут спеціальних техзасобів отримання інформації, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб) та ч. 1 ст.364 ККУ (Зловживання владою або службовим становищем). Слідчі з`ясували, що керівник відділення банку та екс-правоохоронець разом з іншими людьми поштою передавали контрабандні «прослушки» та камери для прихованого відеозапису. Наприклад, під час одного з обшуків правоохоронці знайшли чорну кулькову ручку з золотистими вставками, прямокутний чорний предмет з випуклістю в формі ґудзика, який мав гумові кнопки та роз`єм із карткою пам`яті. 17 травня експерт надав висновок, що ручка це відео-, аудіозаписуючий пристрій, а прямокутний предмет відеозаписуючий пристрій. Ці предмети юрисконсульт передав в оренду третій особі за 7 тис. грн. Передача апаратури відбулася 12 травня у головному офісі «Ощадбанку» у Полтаві на вул. Соборності, 63а. Гроші чоловік отримав 22 травня в автомобілі Jeep Grand Cherokee. Одразу після цих передач фігурантів і затримали. За два дні суд обрав їм запобіжні заходи. ОСОБА_5 взяли під варту із правом внесення застави. Якщо за нього не внесуть 154,9 тис. грн, найближчі два місяці він проведе у СІЗО. Його спільника теж намагалися взяти під варту, але в результаті лише обрали не цілодобовий домашній арешт з 21:00 до 8:00. Наразі слідство продовжується. ОСОБА_8 , «Полтавщина»».

За інтернет адресою http://archive.is/brKqw розміщене резюме ОСОБА_1 , датоване ІНФОРМАЦІЯ_8 на інтернет ресурсі work.ua. Резюме на вказаному інтернет ресурсі дійсно створено ОСОБА_1 з метою реалізації свого права на працю, поширення серед потенційних роботодавців відомостей про себе, як фахівця у певній галузі, що має відповідний досвід роботи на навички. Резюме було розміщено з метою кар`єрного зросту позивача та пропозиції своїх навичок на ринку праці.

За інтернет адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 розміщена новина інтернет видання Полтавщина « ІНФОРМАЦІЯ_9 » авторства ОСОБА_3 наступного змісту (далі мовою оригіналу): «У Полтаві на отриманні 35 тисяч гривень затримали керівника відділення держбанку та колишнього правоохоронця підозрюють, що вони продавали інформацію та «жучки». У Полтаві СБУ викрила одного з керівників відділення державного банку на зловживанні службовим становищем. Підозрюють, що він, разом із колишнім правоохоронцем організував продаж даних клієнтів та приладів для прослуховування. Про це повідомила прес-група УСБУ в Полтавській області. Оперативники спецслужби встановили, що посадовець спільно з колишнім працівником правоохоронних органів налагодили схему незаконного одержання грошей. За хабар вони надавали громадянам відомості, які становлять банківську таємницю, а також здійснювали продаж засобів для негласного отримання інформації. Серед «клієнтів» цих осіб були і представники комерційних структур. Про який саме банк йде мова, силовики не повідомляють. Однак, фігурант керівник відділення одного з чотирьох банків: «ПриватБанк», «Укрексімбанк», «Укргазбанк» або «Ощадбанк». За даними Міністерства фінансів України, саме вони є державними. Співробітники СБУ задокументували факти протиправного отримання грошей ділками на загальну суму майже 35 тисяч гривень. Правоохоронці затримали обох зловмисників у Полтаві під час одержання чергової суми неправомірної вигоди. За даними власних джерел Полтавщини, затримання проходило на вул. Пушкарівській поблизу Полтавського окружного адміністративного суду. Затримання фігурантів проводили співробітники спецпідрозділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю УСБУ в Полтавській області під процесуальним керівництвом військової прокуратури Полтавського гарнізону. Зараз вирішується питання щодо повідомлення фігурантам справи про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 359 ККУ (Незаконні придбання, збут або використання спеціальних технічних засобів отримання інформації) та ч. 1 ст. 364 ККУ (Зловживання владою або службовим становищем).Також планують обрати для них запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою. ОСОБА_8 , «Полтавщина»».

Викладена вище інформація розкриває повні відомості про особу та дискредитує позивача, як людину та спеціаліста-управлінця у банківській сфері, інформація у інтернет-статті є негативною та недостовірною, такою, що лише частково відповідає дійсності, а в іншій частині є вигадкою автора з метою створити штучну сенсацію, доповнити фактичні обставини справи гострим сюжетом, розкрити конфіденційну інформацію про одного із фігурантів розслідування позивача, щоб привернути увагу читачів до конкретної особи, мешканця невеликого міста Полтава; привернути більшу увагу потенційних читачів та у такий недобросовісний спосіб збільшити аудиторію Інтернет-видання Полтавщина з метою отримання прибутку від переглядів та реклами. Інших мотивів для такої поведінки відповідачів позивач не вбачає.

У відповідача не було права розкривати особисту інформацію та розголошувати анкетні дані позивача, як фігуранта кримінальної справи, до набуття чинності обвинувальним вироком, що спричинило порушення немайнових прав та моральні страждання у позивача. Окрім цього, посилання автора ОСОБА_3 на першоджерела інформації є неспроможним, оскільки вони містять менший обсяг інформації або не містять її взагалі, а у спірній статті про позивача така інформація є.

Слід звернути увагу на те, що позивач звертаючись до суду із даним позовом враховує, що до цього часу його винуватість або невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення є не встановленою, оскільки справа перебуває на розгляді в Октябрському районному суді м. Полтави та обвинувальний вирок відсутній. При цьому, діючим законодавством встановлений строк позовної давності для звернення із позовною заявою в один рік з моменту публікації. Тому, позивач переслідує метою довести неправдивість поширеної відносно себе негативної інформації та притягнути винуватих осіб до матеріальної відповідальності і в такий спосіб отримати компенсацію за порушені немайнові права та завдані цим негативні наслідки, в тому числі втрату доходу на рівні, який існував до порушення прав. Позивач був позбавлений можливості залишитися на своїй посаді керівника Полтавського відділення Ощадбанку, оскільки відповідачі повністю дискредитували його у відповідній статті Інтернет видання Полтавщина та створили негативний образ «торгівця банківською таємницею». Існує істотна різниця між тим обвинуваченням, яке на теперішній час перебуває на розгляді в суді, та поширеною у спірній Публікації інформацією, оскільки пред`явлене обвинувачення по суті не стосується виконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків керівника відділення Ощадбанку. ОСОБА_1 не є обвинуваченим за порушення банківської таємниці чи інші посадовий злочин. Не має жодного підтвердженого факту, навіть за версією обвинувачення, порушення ОСОБА_1 прав чи інтересів клієнтів Ощадбанку.

З іншої сторони, позивач був дискредитований у публікації та порушена пряма заборона норми закону шляхом поширення відносно нього негативної інформації у порушення вимог закону (розкриття ПІБ фігуранта кримінального провадження, повідомлення про нього неправдивої негативної інформації). Внаслідок вчинення правопорушення відповідачами для позивача об`єктивно створилися умови за яких він проти своєї волі був позбавлений можливості знайти роботу в банківській сфері за своїм фахом та був вимушений змінити свою професію. Внаслідок цього доходи позивача зменшилися, що підтверджується документально.

За наявності очевидного порушення немайнових прав позивача, вбачається обґрунтованим заявити вимогу про стягнення моральної шкоди на користь позивача.

Визначаючи розмір моральної шкоди, позивач виходить із усвідомлення того, що внаслідок порушення його прав відповідачами склалися негативні наслідки, оскільки він протиправно був позбавлений захисту права використання на ім`я. Окрім цього, матеріал інтернет статті за своїм змістом містить вигадки та недостовірну інформацію, яку автор ОСОБА_9 не могла отримати від джерел, на які посилається у своїй статті, оскільки такі джерела містять менший обсяг інформації, ніж сама стаття.

Таким чином, позивач просить встановити факт порушення немайнових прав шляхом протиправного розкриття прізвища, ім`я та по-батькові позивача як фігуранта кримінального провадження до набуття обвинувальним вироком чинності із посиланням на інтернет ресурс work.ua, якій зберігав персональні дані позивача для використання у своїй посередницькій діяльності із надання послуг у сфері працевлаштування, підбору персоналу, тобто містив повну інформацію про позивача як потенційного кандидата на роботу. І саме з цією метою позивачем і було розміщено своє резюме на сайті work.ua.

До того ж, наступна інформація є недостовірною та спростовується документами із матеріалів кримінального провадження, а сааме - повідомленням про підозру від 22 травня 2019 року.

Так, у повідомленні про підозру містяться відомості про те, що ОСОБА_1 підозрюється в незаконному придбанні та збуті технічних засобів отримання інформації, що вчинено повторно або за попередньою змовою групою осіб. При цьому не зрозуміло на підставі чого саме автор публікації придумала, що ОСОБА_1 здійснював торгівлю даними клієнтів, залишається під питанням, чому саме ОСОБА_9 розміщує інформацію стосовно незаконного придбання, збуту технічних засобів негласного отримання інформації, якщо матеріали, що містяться у справі є таємницею слідства, реєстри, в яких може бути інформація не містять прив`язки до конкретних імен (лише Особа 1, Особа 2, Адреса 1, Адреса 2), і взагалі відсутнє рішення суду, що б визнало ОСОБА_1 не винним/винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.359 КК України.

Таким чином, відповідачі поширили відносно позивача негативну недостовірну інформацію, розкривши персональні дані ОСОБА_1 та звинувативши його у причетності до вчинення кримінальних правопорушень, в яких він офіційно не має статусу підозрюваного. Тому, розповсюджена інформація про причетність ОСОБА_1 до протиправної діяльності є неправдивою.

Внаслідок цього для позивача об`єктивно були створені умови в яких він не міг більше працювати за своєю професією у банківському секторі, оскільки був повністю дискредитований інтернет-виданням Полтавщина. Зміна професії призвела до зменшення доходу позивача.

Позивач вважає, що внаслідок порушення його прав відповідачами він не зміг працевлаштуватися за своїм фахом та отримувати дохід на рівні попередньої роботи керівника відділення банківської установи. З огляду на це, заявляє вимогу про стягнення збитків, які виникли внаслідок порушення немайнових прав позивача різниці у розмірі доходів позивача за період з червня 2019 року по березень 2020 року. Середньомісячний дохід позивача до звільнення становив 19 478 грн 28 копійок.

У зв`язку зі зміною професії позивач у червні 2019 року не отримував дохід, тому заявляє вимогу про стягнення середньомісячного заробітку у сумі 19 478 грн 28 копійок.

Протягом липня 2019 року по січень 2020 року (включно) ОСОБА_1 було отримано середньомісячний дохід у вигляді допомоги по безробіттю у розмірі 8 302 грн 27 коп.

Різниця між середньомісячним доходом до звільнення та після нього становить: 19478,28-8 302,27= 11 176 грн. 01 грн.

11 176,01*7=78 232 грн. 07 грн. сума, що має бути виплачена ОСОБА_10 за час отримання допомоги по безробіттю( період нарахування липень 2019 по січень 2020).

11 176,01- 5500=5 676,01 сума, що мала би бути отримана в лютому 2020 року.

11 176,01- 4723=6 453,01- сума , що мала би бути отримана в березні 2020 року.

Таким чином, сума матеріальних збитків становить: 19 478, 28+ 78 232.07+ 5 676,01+ 6 454,01= 109 840 грн 37 коп.

Також, позивач вважає, що сума моральної компенсації в 140 000 гривень є справедливою і враховує фактичні обставини спірної ситуації та поведінку кожної сторони і наслідки.

Ухвалою суду від 02.07.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач та його представник до суду не з`явилися, адвокат надав заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача з підтриманням вимог позовної заяви.

Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили, відзив до суду не надали.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вказані обставини дають суду право розглядати справу на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 об 9 год. 5 хвилин на Інтернет сторінці за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 Інтернет-видання Полтавщина була розміщена у стрічці новин стаття із наступним заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Вказана вище Інтернет стаття автора ОСОБА_3 містить гіперпосилання за якими можливо здійснити перехід на інші Інтернет сторінки, а саме: за інтернет адресою http://archive.is/brKqw розміщене резюме ОСОБА_5 на інтернет ресурсі work.ua; за інтернет адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 розміщена новина інтернет видання Полтавщина « ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 КЛІЄНТІВ» авторства ОСОБА_3 ; за інтернет адресою ІНФОРМАЦІЯ_7 розміщена ухвала слідчого судді Блажко І.О. по справі 554/4124/19 від 24.05.19р. про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні 0000009 від 14 лютого 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.359 КК України.

Згідно матеріалів позову, розміщена ІНФОРМАЦІЯ_1 на Інтернет сторінці за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 публікація « ІНФОРМАЦІЯ_4 КЛІЄНТІВ» має наступний зміст (далі мовою оригіналу): « У торгівлі «жучками» та даними полтавців підозрюють керівника відділення «Ощадбанку» та юрисконсульта нафтогазового підприємства. Октябрський райсуд Полтави обрав міру запобіжного заходу двом підозрюваним у торгівлі даними клієнтів банку і торгівлі засобами для негласного отримання інформації («жучки» та камери). 24 травня судді ОСОБА_6 та ОСОБА_7 постановили взяти під варту керівника відділення «Ощадбанку» ОСОБА_5 та юрисконсульта ТОВ «Нафтогазрозвідка», ім`я якого невідоме. Про це «Полтавщині» стало відомо з реєстру судових рішень та офіційного сайту суду. Нагадаємо, цих двох затримали у Полтаві 22 травня. Прес-група СБУ повідомляла, що керівник відділення державного банку та колишній правоохоронець налагодили схему незаконного одержання грошей. За хабар вони надавали громадянам відомості, які становлять банківську таємницю, а також продавали засоби для негласного отримання інформації. Серед «клієнтів» цих осіб були і представники комерційних структур. З даних реєстру судових рішень стало відомо, що один з підозрюваних у цій справі керуючий відділенням Полтавського обласного управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_4 . Його спільник наразі працює юрисконсультом у ТОВ «Нафтогазрозвідка», але ім`я поки не опубліковане. Відповідно до матеріалів справи, кримінальне провадження щодо них було відкрите 14 лютого 2019 року. Кваліфікація ч. 2 ст. 359 ККУ (Незаконні придбання та збут спеціальних техзасобів отримання інформації, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб) та ч. 1 ст. 364 ККУ (Зловживання владою або службовим становищем). Слідчі з`ясували, що керівник відділення банку та екс-правоохоронець разом з іншими людьми поштою передавали контрабандні «прослушки» та камери для прихованого відеозапису. Наприклад, під час одного з обшуків правоохоронці знайшли чорну кулькову ручку з золотистими вставками, прямокутний чорний предмет з випуклістю в формі ґудзика, який мав гумові кнопки та роз`єм із карткою пам`яті. 17 травня експерт надав висновок, що ручка це відео-, аудіозаписуючий пристрій, а прямокутний предмет відеозаписуючий пристрій. Ці предмети юрисконсульт передав в оренду третій особі за 7 тис. грн. Передача апаратури відбулася 12 травня у головному офісі «Ощадбанку» у Полтаві на вул. Соборності, 63а. Гроші чоловік отримав 22 травня в автомобілі Jeep Grand Cherokee. Одразу після цих передач фігурантів і затримали. За два дні суд обрав їм запобіжні заходи. ОСОБА_5 взяли під варту із правом внесення застави. Якщо за нього не внесуть 154,9 тис. грн, найближчі два місяці він проведе у СІЗО. Його спільника теж намагалися взяти під варту, але в результаті лише обрали не цілодобовий домашній арешт з 21:00 до 8:00. Наразі слідство продовжується. ОСОБА_8 , « ОСОБА_11 »».

За інтернет адресою http://archive.is/brKqw розміщене резюме ОСОБА_1 , датоване ІНФОРМАЦІЯ_8 на інтернет ресурсі work.ua. Резюме на вказаному інтернет ресурсі дійсно створено ОСОБА_1 з метою реалізації свого права на працю, поширення серед потенційних роботодавців відомостей про себе, як фахівця у певній галузі, що має відповідний досвід роботи на навички. Резюме було розміщено з метою кар`єрного зросту позивача та пропозиції своїх навичок на ринку праці.

За інтернет адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 розміщена новина інтернет видання Полтавщина « ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 » авторства ОСОБА_3 наступного змісту (далі мовою оригіналу): «У Полтаві на отриманні 35 тисяч гривень затримали керівника відділення держбанку та колишнього правоохоронця підозрюють, що вони продавали інформацію та «жучки». У Полтаві СБУ викрила одного з керівників відділення державного банку на зловживанні службовим становищем. Підозрюють, що він, разом із колишнім правоохоронцем організував продаж даних клієнтів та приладів для прослуховування. Про це повідомила прес-група УСБУ в Полтавській області. Оперативники спецслужби встановили, що посадовець спільно з колишнім працівником правоохоронних органів налагодили схему незаконного одержання грошей. За хабар вони надавали громадянам відомості, які становлять банківську таємницю, а також здійснювали продаж засобів для негласного отримання інформації. Серед «клієнтів» цих осіб були і представники комерційних структур. Про який саме банк йде мова, силовики не повідомляють. Однак, фігурант керівник відділення одного з чотирьох банків: «ПриватБанк», «Укрексімбанк», «Укргазбанк» або «Ощадбанк». За даними Міністерства фінансів України, саме вони є державними. Співробітники СБУ задокументували факти протиправного отримання грошей ділками на загальну суму майже 35 тисяч гривень. Правоохоронці затримали обох зловмисників у Полтаві під час одержання чергової суми неправомірної вигоди. За даними власних джерел Полтавщини, затримання проходило на вул. Пушкарівській поблизу Полтавського окружного адміністративного суду. Затримання фігурантів проводили співробітники спецпідрозділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю УСБУ в Полтавській області під процесуальним керівництвом військової прокуратури Полтавського гарнізону. Зараз вирішується питання щодо повідомлення фігурантам справи про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 359 ККУ (Незаконні придбання, збут або використання спеціальних технічних засобів отримання інформації) та ч. 1 ст. 364 ККУ (Зловживання владою або службовим становищем).Також планують обрати для них запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою. ОСОБА_8 , «Полтавщина»».

Позивач просить суд встановити факт порушення відповідачами немайнових прав позивача внаслідок публікації 30 травня 2019 року; визнати недостовірною інформацію про позивача, викладену в публікації 30 травня 2019 року; зобов`язати відповідачів видалити спірну публікацію протягом одного місяця з моменту набуття судовим рішенням чинності; стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 140 000 гривень; стягнути з відповідачів матеріальні збитки в розмірі 109 840 грн. 37 коп.

У статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року встановлено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію (пункт 1 статті 17).

Конституцією України в ст.3 закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст.28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. А в силу ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах.

У відповідності з ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно з ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок порушення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (ч.4 ст. 277 ЦК України).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом.

Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв`язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію.

Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила (ч.6 ст. 277 ЦК України).

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч.7 ст. 277 ЦК України).

Згідно із ч.2 ст.5 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

А відповідно до ч.1 ст.30 цього Закону ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду (ч.2 ст. 30 цього Закону).

У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що при розгляді даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Отже, спростуванню підлягає тільки поширена недостовірна інформація і саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

В рішенні від 10 серпня 2006 року у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство».

Суд також звертає увагу на те, що повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19.

У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року у справі «Українська прес-група проти України» зазначено, що навіть, якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний баланс для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшенням за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення DEHAES GIJSELSv. BELGIUM, стор. 236, параграф 47).

При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати (статі 3, 4, 6 Декларації).

Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Конвенції, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці.

Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави стверджувати, що слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (рішення ЄСПЛ від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).

Однак навіть у разі, якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання може залежати від того, чи існує достатнє «фактологічне підґрунтя» для оспорюваного висловлювання, в іншому випадку воно буде надмірним (рішення ЄСПЛ у справі «Ліндон, Очаковський-Лоран та Жулі проти Франції»). Щоб розрізнити твердження щодо фактів та оціночні судження необхідно враховувати обставини справи та загальний тон висловлювань (рішення ЄСПЛ у справі «Бразільє проти Франції» від 11 квітня 2006 року), оскільки судження з питань, які становлять суспільний інтерес, можуть на цій підставі становити оціночні судження, а не твердження щодо фактів (рішення ЄСПЛ «Патурель проти Франції» від 22 грудня 2005 року, «ТОВ «Інститут економічних реформ» проти України» від 02 червня 2016 року).

Позивач вказує, що поширена відповідачами інформація розкриває повні відомості про особу та дискредитує позивача, як людину та спеціаліста-управлінця у банківській сфері, інформація у інтернет-статті є негативною та недостовірною.

Однак, з огляду на зазначену природу оскаржуваних тверджень суд вважає, що вони мають розглядатися у контексті оскаржуваної інформації у цілому як оціночні судження, а не чисті твердження щодо фактів.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини посадова особа органу державної влади, погоджуючись на виконання владних повноважень, бере на себе обов`язок нести і поєднаний з цими повноваженнями тягар, до складу якого входить, зокрема, певний дискомфорт від критичного ставлення до влади, а тому межа допустимої критики щодо такої особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи.

Судом встановлено і позивач наполягає на тому, що він є спеціалістом-управлінцем у банківській сфері, а отже відноситься до працівників, які займають посади, працюють в юридичній особі публічного права та виконують організаційно-розпорядчі чи/або адміністративно-господарські функції або обов`язки.

Відповідно до пункту 3 Рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8рп/2003 у справі за конституційним зверненням про офіційне тлумачення положення частини першої статті 7 Цивільного кодексу Української РСР (справа про поширення відомостей), проблеми, пов`язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.

Таким чином, оскільки позивач є публічною особою, а тому він свідомо відкритий для прискіпливого контролю за своєю особою з боку інших громадян.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення такого позову, має бути сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Судом не встановлено сукупності усіх обставин, які є підставою для задоволення позовних вимог, а тому підстави для визнання вказаної позивачем інформації такою, що не відповідає дійсності, порушує його права і свободи, а також принижує його честь та гідність, відсутні.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди та матеріальних збитків є похідними від вимог про визнання недостовірною інформації, які за відсутності доведеного порушеного права задоволенню не підлягають.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до головного редактора Інтернет-видання «Полтавщина», ОСОБА_2 про визнання недостовірною інформації не підлягають задоволенню за недоведеністю в межах їх обґрунтування.

Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, на позивача покладаються всі судові витрати по справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.16,23,297,299, 277,302,1166 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до головного редактора Інтернет-видання «Полтавщина», ОСОБА_2 про визнання недостовірною інформації.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 355 ЦПК України подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Учасники справи:

позивач:ОСОБА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

відповідач:головний редактор Інтернет-видання «Полтавщина», місцезнаходження: 36000, м.Полтава, вул.Пушкіна,42;

відповідач:ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя: А.М.Чуванова