Постанова

Іменем України

18 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 592/5294/18

провадження № 61-14404св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, Сумська міська рада, Приватне підприємство «Медсервіс»,

представник Приватного підприємства «Медсервіс» - адвокат Цуканов Валерій Валерійович,

треті особи: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Онопрієнко Марина Михайлівна, голова будинкового комітету «Авангард-25» Толстун В`ячеслав Володимирович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного підприємства «Медсервіс» на постанову Сумського апеляційного суду від 20 червня 2019 року у складі колегії суддів: Хвостика С. Г., Криворотенка В. І., Собини О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст вимог скарг

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, Сумської міської ради, Приватного підприємства «Медсервіс» (далі - ПП «Медсервіс»), треті особи: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Онопрієнко М. М., голова будинкового комітету «Авангард-25» Толстун В. В., про скасування свідоцтва про право власності, визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення.

Позовна заява мотивована тим, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1 та допоміжних приміщень, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою даного будинку.

Посилався на те, що на початку 2017 року від голови будинкового комітету «Авангард-2» ОСОБА_2 йому стало відомо, що одне із допоміжних приміщень будинку перейшло у власність ПП «Медсервіс». Про вказане ОСОБА_2 дізнався з листа Виконавчого комітету Сумської міської ради № Ко-3798/03.02.01-01 від 05 січня 2017 року, у якому зазначено, що на виконання рішення Сумської міської ради № 856-МР від 26 жовтня 2011 року «Про затвердження переліків об`єктів, які перебувають комунальній власності і підлягають приватизації» (із змінами) здійснено процедуру приватизації даного нежитлового приміщення та укладено договір його купівлі-продажу від 05 червня 2014 року між управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради, правонаступником якого є Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради та ПП «Медсервіс».

Вказував, що на підставі рішення Сумської міської ради від 18 грудня 2013 року № 2915-МР «Про внесення доповнень до рішення Сумської міської ради від 26 жовтня 2011 року № 856-МР «Про затвердження переліків об`єктів, які перебувають у комунальній власності і підлягають приватизації» (зі змінами) нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , площею 18,6 кв. м, включено до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Суми, що підлягають приватизації шляхом викупу. Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 24 квітня 2014 року за територіальною громадою м. Суми було оформлено право власності на спірне нежитлове приміщення, яке згодом за договором купівлі-продажу від 05 червня 2014 року було передане у власність ПП «Медсервіс» і дане приміщення в свідоцтві зазначене як «аптека».

Стверджував, що на офіційному сайті Сумської міської ради дізнався, що первісно приміщення площею 18,6 кв. м на АДРЕСА_1 було включено до складу комунального майна м. Суми на підставі пункту 79 додатку до рішення Сумської міської ради від 24 квітня 2013 року № 2289-МР м. Суми «Про затвердження переліку об`єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Суми і приміщення зазначено як «аптека».

Вважав, що такі дії Сумської міської ради є незаконними та позбавляють його права власності на допоміжні приміщення в будинку на АДРЕСА_1 , оскільки спірне приміщення відповідно до інвентарної справи під цифрою «Х» є «ліфтовою», тобто є допоміжним приміщенням.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд: визнати незаконним та скасувати рішення Сумської міської ради від 24 квітня 2013 року № 2289-МР «Про затвердження переліку об`єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Суми» в частині пункту 79 додатку до даного рішення про включення до переліку об`єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Суми аптеки по АДРЕСА_1 площею 18,6 кв. м;

- визнати незаконним та скасувати рішення Сумської міської ради від 18 грудня 2013 року № 2915-МР «Про внесення доповнень до рішення Сумської міської ради від 26 жовтня 2011 року № 856-МР «Про затвердження переліків об`єктів, які перебувають у комунальній власності підлягають приватизації» (зі змінами) в частині доповнення додатку 2 до рішення Сумської міської ради від 26 жовтня 2011 року № 856-МР «Про затвердження переліків об`єктів, які перебувають у комунальній власності підлягають приватизації» пунктом 64, а саме: про включення нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 площею 18,6 кв.м, до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Суми, що підлягають приватизації шляхом викупу;

- скасувати свідоцтво про право власності територіальної громади м. Суми на нежитлове приміщення аптеки, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , площею 18,6 кв. м від 24 квітня 2014 року, індексний номер 20923156;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 площею 18,6 кв. м шляхом викупу від 05 червня 2014 року № 17, укладений між управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради та приватним підприємством «Медсервіс», посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Онопрієнко М. М., зареєстрований в реєстрі за № 646.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 березня 2019 року у складі судді Корольової Г. Ю. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірне приміщення в багатоповерховому будинку під час його приватизації міською радою використовувалось мешканцями будинку як допоміжне та, що без доступу до нього балансоутримувач чи інша організація не мали технічної можливості експлуатувати та обслуговувати будинок в цілому.

Районний суд вважав, що позивач ОСОБА_1 не є особою, яка має право заявляти питання про визнання незаконними та скасування рішень Сумської міської ради, а також скасування і свідоцтва про право власності територіальної громади м. Суми на нежитлове приміщення, оскільки такі рішення не стосується його прав, свобод та інтересів. Також суд зазначив, що ОСОБА_3 не є стороною договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 05 червня 2014 року, тому він не має права на звернення до суду з позовом про визнання вказаного договору недійсним.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Сумського апеляційного суду від 20 червня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Цюпки О. В. задоволено.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 березня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Сумської міської ради від 24 квітня 2013 року № 2289-МР «Про затвердження переліку об`єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Суми» в частині пункту 79 додатку до даного рішення про включення до переліку об`єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Суми аптеки по АДРЕСА_1 площею 18,6 кв. м.

Визнано незаконним та скасовано рішення Сумської міської ради від 18 грудня 2013 року № 2915-МР «Про внесення доповнень до рішення Сумської міської ради від 26 жовтня 2011 року №856-МР «Про затвердження переліків об`єктів, які перебувають у комунальній власності підлягають приватизації» (зі змінами) в частині доповнення додатку 2 до рішення Сумської міської ради від 26 жовтня 2011 року №856-МР «Про затвердження переліків об`єктів, які перебувають у комунальній власності підлягають приватизації» пунктом 64, а саме: про включення нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 площею 18,6 кв. м, до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Суми, що підлягають приватизації шляхом викупу.

Скасовано свідоцтво про право власності територіальної громади м. Суми на нежитлове приміщення аптеку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 18,6 кв. м від 24 квітня 2014 року, індексний номер 20923156.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 площею 18,6 кв. м шляхом викупу від 05 червня 2014 року № 17, укладений між управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради та приватним підприємством «Медсервіс», посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Онопрієнко М. М., зареєстрований в реєстрі за № 646.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що приміщення «ліфтерської» входить до переліку допоміжних приміщень будинку (спільного користування) і призначено для обслуговування будинку та підвищення життєвого комфорту його мешканців, отже, рішення Сумської міської ради про внесення спірного приміщення до переліку об`єктів комунальної власності, без переведення його з правового статусу як допоміжне приміщення в статус нежитлового приміщення (ізольованого приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна з іншим призначенням, ніж допоміжне приміщення), є незаконним, як і наступне відчуження цього приміщення ПП «Медсервіс» також, та таким, що порушує права позивача, як співвласника майна, а значить і спірного допоміжного приміщення у багатоквартирному житловому будинку.

Апеляційний суд вказав, що посилання ПП «Медсервіс» про пропуск позивачем строку позовної давності не знайшло свого підтвердження.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ПП «Медсервіс», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У липні 2019 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Сердюка В. В. від 21 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 10 вересня 2020 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 листопада 2020 року справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ПП «Медсервіс» мотивована тим, що спірне приміщення з моменту будівництва будинку не мало статусу допоміжного приміщення. При цьому апеляційним судом не перевірено докази належності спірного нежитлового приміщення до категорії допоміжних приміщень, натомість надано перевагу доказам позивача, в яких він посилався на можливість використання спірного приміщення в якості колясочної для забезпечення потреб жителів будинку.

Зазначає, що позивач не був і не є власником спірного приміщення, оскільки право власності за ним чи за іншими мешканцями будинку зареєстровано не було.

Вважає себе добросовісним набувачем спірного приміщення, оскільки право власності на нього набуто у встановленому законом порядку на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу від 05 червня 2014 року.

Стверджує, що до спірних правовідносин слід було застосувати строк позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду із пропуском строку звернення до суду.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У вересні 2019 року голова будинкового комітету «Авангард-25» ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки спірне приміщення є допоміжним приміщення та спільною сумісною власністю мешканців будинку, отже, висновки апеляційного суду про задоволення позову є правильними.

У вересні 2019 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Цюпкою О. В. подано відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає положенням статей 263-265 ЦПК України та не підлягає скасуванню.

Вказує, що право власності Сумської міської ради на спірне приміщення ліфтерської набуте останньою у 2014 році на підставі рішення від 24 квітня 2013 року та свідоцтва від 24 квітня 2014 року самоправно.

Стверджує, що власниками спірного приміщення ліфтерської з моменту будівництва будинку є власники квартир цього будинку, отже, виключно їм належить право розпорядження цим приміщенням.

У вересні 2019 року Сумська міська рада подала відзив на касаційну скаргу, у якому зазначила, що вимоги касаційної скарги підтримує у повному обсязі та просить оскаржувану постанову Сумського апеляційного суду від 20 червня 2019 року скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що спірне приміщення на момент приватизації використовувалося мешканцями будинку як допоміжне та що без доступу до цього приміщення балансоутримувач чи інша організація не має технічної можливості експлуатувати та обслуговувати будинок в цілому.

Доводи особи, яка подала відповідь на відзив

У жовтні 2019 року представник ПП «Медсервіс» - адвокат Цуканов В. В. подав відповідь на відзив голови будинкового комітету «Авангард-25» Толстуна В. В., у якому зазначив, що посилання ОСОБА_2 щодо тлумачення поняття «ізольованого приміщення» є його особистою думкою, яка не ґрунтується на нормах закону та є безпідставним.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24 січня 2017 року, посвідчений державним нотаріусом Третьої сумської державної нотаріальної контори (том 1, а. с. 11).

У вказаній квартирі позивач зареєстрований з 13 листопада 2002 року, що підтверджується копією паспорту (том 1, а. с. 9).

За даними протоколу загальних зборів мешканців житлового будинку АДРЕСА_1 від 01 лютого 2017 року було обрано будинковий комітет, головою якого було призначено ОСОБА_2 (том 1, а. с. 34).

Відповідно до повідомлення Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради від 11 грудня 2017 року № 05.01.01-06 на підставі частини другої статті 14 Закону України «Про органи самоорганізації населення» та пункту 5 рішення Сумської міської ради від 26 квітня 2017 року № 2025-МР «Про надання дозволу на створення будинкового комітету жителів будинку АДРЕСА_1 » будинковий комітет «Авангард-2» набув власних повноважень, передбачених законодавством (том 1, а. с. 35).

Згідно з листом Виконавчого комітету Сумської міської ради від 05 січня 2017 року № Ко-3798/03.02.01-01, направленого на адресу голови будинкового комітету ОСОБА_2 , на виконання рішення Сумської міської ради від 18 грудня 2013 року № 2915-МР «Про внесення доповнень до рішення Сумської міської ради від 26 жовтня 2011 року № 856-МР «Про затвердження переліків об`єктів, які перебувають у комунальній власності і підлягають приватизації» (із змінами) здійснено процедуру приватизації нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 площею 18,6 кв. м і 05 червня 2014 року між управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради і ПП «Медсервіс» укладено договір купівлі-продажу вказаного приміщення (том 1, а. с. 14).

У експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку на АДРЕСА_1 призначення спірного приміщення визначене як «ліфтерська Х», що також підтверджується Генеральним планом будинку (том 1, а. с. 31-33).

Рішенням Сумської міської ради від 24 квітня 2013 року № 2289-МР «Про затвердження переліку об`єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Суми» затверджений перелік об`єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Суми згідно з додатком, у якому вказано і нежитлове приміщення 18,6 кв. м аптека на АДРЕСА_1 (том 1, а. с. 19-20).

Рішенням Сумської міської ради від 18 грудня 2013 року № 2915-МР «Про внесення доповнень до рішення Сумської міської ради від 16 жовтня 2011 року № 856-МР «Про затвердження переліків об`єктів, які перебувають у комунальній власності і підлягають приватизації» (зі змінами) до рішення міської ради від 16 жовтня 2011 року №856-МР внесені зміни, а саме: доповнено додатком 2 пунктами 64, 65. Зокрема, у пункті 64 у Переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Суми, які підлягають приватизації шляхом викупу зазначено нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 , орендар ПП «Медсервіс» (том 1, а. с. 21).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24 квітня 2014 року форма власності на нежитлове приміщення «аптека» на АДРЕСА_1 зазначена як комунальна власність, а власником вказана Територіальна громада м. Суми (том 1, а. с. 18).

Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу від 15 червня 2014 року № 17 управління майна комунальної власності Сумської міської ради продало ПП «Медсервіс» нежитлове приміщення площею 18,6 кв. м за 42 240 грн, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є комунальною власністю територіальної громади міста Суми на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 24 квітня 2014 реєстраційною службою Сумського міського управління юстиції Сумської області, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Онопрієнко М. М. та зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (том 1, а. с. 23-25) та відображається у технічному паспорті (том 1, а. с. 23-30).

Рішенням Сумської міської ради Про затвердження переліків об`єктів, які перебувають у комунальній власності і підлягають приватизації від 26 жовтня 2011 року № 856-МР був затверджений перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Суми, які підлягають приватизації (том 1, а. с. 22).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПП «Медсервіс» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає не повністю.

За змістом частини першої статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до частини першої статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушеним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною другою статті 382 ЦК України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Частиною першою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, в тому числі житловий фонд, нежитлові приміщення та інше майно, майнові права, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти й машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Згідно із частинами першою-другою статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02 березня 2004 року у справі № 4-рп/2004 за конституційним зверненням ОСОБА_4 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) зазначив, що, аналізуючи порушені у конституційному зверненні і конституційному поданні питання щодо права власників приватизованих і неприватизованих квартир багатоквартирних будинків та органів місцевого самоврядування і місцевих державних адміністрацій розпоряджатися допоміжними приміщеннями, а також конструктивними елементами таких будинків (фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, сходові марші та ін.), Конституційний Суд України виходить з правової характеристики спільного майна власників квартир, конкретизованої у Законі України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

У Рішенні Конституційного Суду України від 09 листопада 2011 року у справі № 14-рп/2011 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» Конституційний Суд України вказав, що за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям «мешканці» треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб`єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об`єкт - допоміжні приміщення. Крім того, таке функціональне призначення‚ як обслуговування дво- або багатоквартирного будинку‚ має і прибудинкова територія навколо нього, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою. З цього випливає, що допоміжне приміщення може бути розташоване і поза межами дво- або багатоквартирного будинку.

Разом з тим нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин (стаття 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

У багатоквартирних жилих будинках можуть розташовуватись і нежилі приміщення, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять (частина третя статті 4 Житлового кодексу Української РСР) і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в останніх на ці приміщення не виникає.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 598/175/15-ц (провадження № 14-363цс19).

Скасовуючи рішення районного суду та задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд дійшов висновку, що спірне приміщення є допоміжним, належить до спільної сумісної власності мешканців будинку, отже, набуття права власності на нього ПП «Медсервіс» не відповідає вимогам закону.

Судами встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу від 15 червня 2014 року № 17 управління майна комунальної власності Сумської міської ради продало ПП «Медсервіс» спірне нежитлове приміщення площею 18,6 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Також апеляційним судом встановлено, що це приміщення відповідно до наявної у матеріалах справи документації (експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку на АДРЕСА_1 ) (том 1, а. с. 31-33) є «ліфтерською», відтак, відноситься до приміщень, призначених для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку та ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, апеляційним судом не встановлено всіх обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення. Так, у матеріалах справи містяться документи, які свідчать про те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 січня 2017 року ОСОБА_1 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі позивач зареєстрований з 13 листопада 2002 року, що підтверджується копією його паспорту.

Разом з тим, апеляційний суд не звернув увагу на положення частини першої статті 4 ЦПК України, згідно з якою кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, і на частину першу статті 15 ЦК України, згідно з якою кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Апеляційним судом залишено поза увагою та не досліджено питання наявності у ОСОБА_1 порушеного права, оскільки доказів того, що на момент ухвалення Сумською міською радою 24 квітня 2013 року рішення № 2289-МР, 18 грудня 2013 року рішення № 2915-МР, видачі 24 квітня 2014 року Територіальній громаді м. Суми свідоцтва про право власності на нерухоме майно на нежитлове приміщення «аптека» на АДРЕСА_1 та набуття у власність 15 червня 2014 року ПП «Медсервіс» зазначеного майна, ОСОБА_1 був власником/співвласником квартири АДРЕСА_1 матеріали справи не містять. Однак, з паспортних даних встановлено, що за вказаною адресою ОСОБА_1 зареєстрований з 13 листопада 2002 року, а у відзиві представника ОСОБА_1 - адвоката Цюпки О. В. зазначено, що власниками спірного приміщення ліфтерської з моменту будівництва будинку є власники квартир цього будинку, отже, виключно їм належить право розпорядження цим приміщенням.

Апеляційний суд на вказане уваги не звернув, не встановив, на якій правовій підставі ОСОБА_1 був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , наявність/відсутність у ОСОБА_1 права власності на вказану квартиру на момент виникнення спірних правовідносин, хоча мав процесуальну можливість виправити недоліки розгляду справи судом першої інстанції.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями надавати оцінку доказам.

Відповідно до положень частини третьої статті 12 та частин першої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, збирати та надавати правову оцінку новим доказам у справі, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства «Медсервіс» задовольнити частково.

Постанову Сумського апеляційного суду від 20 червня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк