Справа №:755/3435/20
Провадження № 2/755/2439/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

"21" липня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Кравченко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Житлово-будівельний кооператив «ВОСХОД-4» про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що йому, як члену ЖБК «Восход-4», та членам його сім`ї: дружині ОСОБА_5 , дочці - ОСОБА_6 та сину ОСОБА_7 на підставі ордера НОМЕР_2 від 24 червня 1975 року на жиле приміщення на сім`ю у складі 4-х осіб була надана квартира АДРЕСА_2 . Відповідно до Свідоцтва про право власності на квартиру Серія НОМЕР_1 від 11 жовтня 2001 року вказана квартира належить позивачу на праві приватної власності (одноособово). ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина позивача, ОСОБА_5 . На даний момент у вказаній квартирі зареєстровані 5 осіб, а саме: сам позивач, ОСОБА_1 , його син, ОСОБА_7 , його дочка, ОСОБА_2 , та онуки позивача, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Відповідачі у справі були зареєстровані у вказаній квартирі як члени сім`ї позивача. У 2005 році відповідачі добровільно залишили квартиру і виїхали на постійне місце проживання у сільську місцевість, де дочка позивача придбала будинок. Адреса місця проживання відповідачів позивачу не відома. У квартирі, де зареєстровані відповідачі, не залишилось будь-якого їх майна та особистих речей. З моменту добровільного залишення відповідачами минуло 15 років і за цей час позивач не чинив жодних перешкод відповідач у користуванні житлом. Перед від`їздом відповідачі обіцяли добровільно знятися з реєстрації у квартирі, однак цього так і не зробили. Через реєстрацію відповідачів у квартирі позивач, який є пенсіонером, змушений нести зайві та невиправдані матеріальні витрати за нараховані на відповідачів платежі по утриманню квартири і прибудинкових територій та надані комунальні послуги. Крім того, протягом останніх десяти років на адресу позивача з різних банківських установ, судів та виконавчої служби надходить кореспонденція щодо боргових зобов`язань дочки позивача - відповідача ОСОБА_2 та онука позивача - відповідача ОСОБА_3 , що додає йому небажаних психологічних навантажень і переживань за його майно, хоча особисто він сам не має будь-яких боргових зобов`язань.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2020 року відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки, призначено перше судове засідання, в яке постановлено викликати учасників справи та свідків.

Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачами та третьою особою не було отримано, а конверти разом з даними документами повернулись до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання».

Представник позивача - ОСОБА_8 підтримав заявлений позов, з підстав викладених у ньому, та просив повністю задовольнити. Зазначив, що не заперечує проти винесення по справі заочного рішення. Також, відмовився від клопотання про допит свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які за станом здоров`я не змогли прибути у судове засідання.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідачами не використано право подання відзиву на позовну заяву, третьою особою письмових пояснень не подано.

Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, інтереси якого представляє його представник, а також відповідача і третьої особи та, за згодою представника позивача, ухвалити заочне рішення.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що є невісткою позивача та разом із її чоловіком, сином позивача - ОСОБА_7 , здійснює догляд за позивачем, ОСОБА_1 , який хворіє. Свідок засвідчила, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_2 не проживають з 2005 року. Зі слів позивача, з яким вона постійно спілкується, їй відомо, що відповідачі добровільно залишили квартиру. У квартирі немає речей відповідачів, вони не цікавляться квартирою та не надають коштів на її утримання. Позивач не чинив перешкод відповідачам у користуванні житлом. Як відомо свідку, відповідач ОСОБА_2 придбала будинок в сільській місцевості і там проживає з дітьми, однак адреса їх проживання не відома. Відповідач ОСОБА_2 не підтримує будь-які зв`язки з батьком, в тому числі за допомогою телефону, станом його здоров`я та життям не цікавиться.

Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, вислухавши пояснення представника позивача, свідка ОСОБА_11 , дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих на підставі рішення № 653 від 14 липня 1975 року ОСОБА_1 було видано ордер № НОМЕР_2 на житлове приміщення на родину з чотирьох осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 - дружина, ОСОБА_6 - дочка, ОСОБА_7 - син, на право заняття трьох кімнат у квартирі АДРЕСА_2 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру Серія НОМЕР_1 від 11 жовтня 2001 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання № 11761135 від 20.02.2020 за відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 .

Крім того, у вказаному житловому приміщенні, згідно з витягом № 11761107 від 20.02.2020 з Реєстру територіальної громади м. Києва, станом на 20.02.2020 зареєстровані ще три особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що також підтверджується відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА».

Відповідно до акту, складеного Житлово-будівельним кооперативом «Восход-4», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 , не проживають за даною адресою з 2005 року, майна та власних речей зазначених осіб в квартирі немає.

За матеріалами справи убачається, що за адресою належної позивачу на праві приватної власності квартири надходить кореспонденція на ім`я відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в тому числі щодо їх боргових зобов`язань.

Нормами ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним.

За ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядженнясвоїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За змістом ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

За нормою ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В ході розгляду даної справи, на підставі належних, допустимих та достовірних доказів судом встановлено, що відповідачі у строк понад один рік не проживають в житловому приміщенні, яке належить позивачу на праві приватної власності.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 2 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За нормою ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що відповідачі понад один рік без поважних причин не проживають у квартирі АДРЕСА_2 , тому підстави збереження цього жилого приміщення за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відсутні.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Житлово-будівельний кооператив «ВОСХОД-4» про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у зв`язку з відсутністю відповідачів у житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 16, 317, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 280-283, 289, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ), третя особа Житлово-будівельний кооператив «ВОСХОД-4» (02206, м. Київ, вул. А. Малишка, буд. 3) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: