Справа № 182/1206/20
Провадження № 2/0182/1380/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13.08.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Багрової А.Г., за участю секретаря судового засідання Снєгульської В.М., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Нікополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення та визначення порядку користування квартирою.

Представник позивача - ОСОБА_3 на підставі довіреності посвідченої Нікопольським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 02.04.2020 року №1274(а.с.36)

Заяви по суті справи:

ОСОБА_1 звернулася з позовними вимогами до ОСОБА_2 про усунення перешкод шляхом вселення та визначення порядку користування квартирою.

Свої вимоги мотивує тим, що їй належить 11/21 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а її братові ОСОБА_2 - 10/21 її частин.

Зазначена квартира складається з 2х окремих житлових кімнат житловою площею 25,5 кв.м., у тому числі: 1 кімната 12,1 кв.м., 2 кімната 13,4 кв.м., кухні 5,5 кв.м., ванної кімнати 3,1 кв.м., коридору 4,4 квадратних метрів, коридору 4,1 квадратних метрів.

Квартирою самовільно користується відповідач разом зі своєю дружиною ОСОБА_4 та чинить позивачеві перешкоди у користуванні належним їй житлом, компенсувати будь-яку суму за таке користування відмовляється та вчиняє сварки.

Натомість, ОСОБА_1 також бажає проживати у квартирі або здати її в оренду.

Враховуючи, що мирним шляхом сторони не можуть вирішити конфлікт та на звернення позивача до органів поліції їй рекомендовано звернутися до суду, вона вимушена подавати позов та просить вселити її у квартиру АДРЕСА_2 , зобов`язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди у користуванні виділеною житловою кімнатою площею 13,4 кв.м. та залишеними у спільному користуванні співвласників кухнею 5,5 кв.м., ванною кімнатою 3,1 кв.м., коридором 4,4 кв.м., коридором площею 4,1 кв.м., а також визначити наступний порядок користування квартирою між співвласниками, виділивши в користування позивачеві житлову кімнату площею 13,4 кв.м., коридор площею 4,4 кв.м., коридор площею 4,4 кв.м, коридор площею 4,1 кв.м., кухню площею 5,5 кв.м., ванну кімнату площею 3,1 кв.м. залишити у спільному користуванні (а.с.2-4).

Відповідач відзив на позов не подавав.

У судовому засіданні позивач, його представник на позові наполягали, просили його задовольнити у повному обсязі.

Відповідач факт чинення перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою заперечив, однак він не бажає, аби вона здавала свою частину квартири в оренду, у зв`язку з чим між ними дійсно виникали суперечки. У судових дебатах проти задоволення позову не заперечував.

Процесуальні дії у справі:

27.03.2020 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд у спрощеному провадженні з викликом сторін (а.с.27).

Судом встановлено:

Позивачеві ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 12.11.2007 року, реєстровий № 3106, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В. на праві приватної спільної часткової власності належить 11/21 частин квартири АДРЕСА_2 . Власником інших 10/21 частин зазначеної квартири є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 24.02.2009 року, реєстровий № 301, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Наявко І.М. (а.с.5,54).

Квартира має загальну площу 42,6 кв.м., складається з 2х кімнат житловою площею 25,5 кв.м., у тому числі кімната 1 площею 12,1 кв.м., кімната 2 площею 13,4 кв.м., кухня площею 5,5 кв.м., ванна площею 3,1 кв.м., коридор площею 4,1 кв.м., 4,4 кв.м. (а.с.7-10).

Згідно з довідкою ОСББ «Злагода» № 714 від 26.12.2019 року, за вказаною вище адресою зареєстровані та проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , яка, як вбачається з позову, є дружиною відповідача (а.с.6).

Допитані у судовому засіданні свідки, які доводяться позивачеві донькою та зятем, суду підтвердили, що відповідач своїй сестрі ОСОБА_1 до спільної квартири доступу не надає, ображає її.

З приводу такої поведінки ОСОБА_2 позивач неодноразово зверталася до Нікопольського ВП ГУНП у Дніпропетровській області. Листами № 49/24966 від 23.10.2019 року, № 49/30649 від 28.12.2019 року їй було відмовлено у внесенні даного факту до ЄРДР та для вирішення питання рекомендовано звернутися до суду в порядку приватного обвинувачення (а.с.11,55).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до частини першої статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Норма статті 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь - яких осіб будь-яким способом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Враховуючи, що позивач є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач чинить їй перешкоди у користуванні власністю, що встановлено судом на підставі наявних у справі доказів та пояснень свідків, суд дійшов висновку про наявність підстав для вселення ОСОБА_1 у зазначену квартиру. Разом з тим, її вимоги щодо зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні житлом є передчасними, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

Положеннями статті 358 ЦК України регламентовано правила здійснення правомочностей співвласниками об`єкта права спільної часткової власності. Зокрема, передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Зі змісту наведеної норми закону можна зробити висновок, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Вказана норма матеріального права свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна має враховуватись правова природа такої власності, адже співвласникам належать ідеальні частки у праві власності на спільне майно, які є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.

Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частку майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Оскільки спірні правовідносини у цій справі не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України виділяє у користування сторонам спору в натурі частки, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Згідно з ч. 3 ст. 319 ЦК України всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення права.

При встановленні порядку користування квартири кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина квартири з урахуванням його частки в праві спільної власності на квартиру. Разом із тим, виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Таким чином, установлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Виходячи з наведених положень закону учасники права спільної часткової власності мають рівні права в здійсненні права власності на належну їм частку відповідно до її розміру.

Оцінюючи запропонований позивачем варіант порядку користування спільним майном, суд вважає його прийнятним та звертає увагу на те, що він не містить невигідних умов для відповідача, який позовні вимоги в цій частині визнав.

За таких обставин, беручи до уваги згоду ОСОБА_2 на запропонований позивачем варіант визначення порядку користування житлом, суд вважає можливим визначити порядок користування квартирою загальною площею 42,6 кв.м., житловою площею 25,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: виділити ОСОБА_1 у користування житлову кімнату 6 площею 13,4 кв.м., виділити ОСОБА_2 у користування житлову кімнату 4 площею 12,1 кв.м. та алишити в загальному користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 : кухню 3 площею 5,5 кв.м., санвузол 2 площею 3,1 кв.м., коридор 1 площею 4,1 кв.м., коридор 5 площею 4,4 кв.м.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім при зверненні до суду з позовом судовий збір на загальну суму 840,80 грн. (а.с.1).

Керуючись ст.ст. 12,13,18,76,81,141,263-265 ЦПК, ч. 1 ст. 71, 72 ЖК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Визначити порядок користування квартирою загальною площею 42,6 кв.м., житловою площею 25,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- виділити ОСОБА_1 у користування житлову кімнату 6 площею 13,4 кв.м. ;

- виділити ОСОБА_2 у користування житлову кімнату 4 площею 12,1 кв.м.;

Залишити в загальному користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 : кухню 3 площею 5,5 кв.м., санвузол 2 площею 3,1 кв.м., коридор 1 площею 4,1 кв.м., коридор 5 площею 4,4 кв.м.

В іншому відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його повного складення через Нікопольський міськрайонний суд.

Повне рішення складено 18.08.2020 року.

Дані про учасників справи.

позивач - ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

відповідач - ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя: А. Г. Багрова