ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4183/20 Справа № 209/832/19 Суддя у 1-й інстанції - Багбая Є. Д. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на заочне рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 серпня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог - Акціонерне товариство «Дельта Банк» про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа Акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі АТ «Дельта Банк») про поділ майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що з 17 вересня 2004 року до 4 серпня 2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем.

За час шлюбу ними за спільні кошти було придбано нерухоме майно, а саме чотирьох кімнатна квартира загальною площею 87,4 кв.м, житловою площею 56,3 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Ринкова вартість придбаного вищевказаного нерухомого майна станом 22 вересня 2019 року становить 437 416, 00 грн., тому позивач просила визнати придбану нерухомість спільною сумісною власністю подружжя, та у порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за нею право власності на Ѕ частину спірної квартири, вирішити питання про судові витрати.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 серпня 2019 року позов задоволено.

Визнано чотирьох кімнатну квартиру загальною площею 87,4 кв.м, житловою площею 56,3 кв.м, по АДРЕСА_1 об`єктом спільного сумісного майна подружжя, набутого під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 загальною площею 87,4 кв.м, житловою площею 56,3 кв.м, яка була зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу квартири серії ВКІ№613881 від 03 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношликом В.В. та зареєстрований в реєстрі за №1256 та у реєстрі права власності 23 квітня 2008 року, номер запису - 20692 в книзі за №111.

Вирішено питання про судові витрати.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності, а тому частки сторін у ній є рівними. Права АТ «Дельта Банк», як іпотекодержателя внаслідок поділу предмета іпотеки - спірної квартири не порушені, оскільки переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки зберігається.

Не погодившись з заочним рішенням, АТ «Дельта Банк» посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення порушує права АТ «Дельта Банк» як іпотекодержателя спірної квартири, оскільки на момент укладення іпотечного договору єдиним власником квартири був ОСОБА_2 , тоді як за рішенням суду право власності на частину предмета іпотеки перейшло до ОСОБА_1 , тобто фактично відбулося відчуження частини предмета іпотеки, на що банк згоди не давав.

Учасники справи правом, передбаченим ст.360 ЦПК України, не скористалися.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду слід залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 17 вересня 2004 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2013 року, що набрало законної сили 04 серпня 2013 року (а.с. а.с. 13,16).

03 квітня 2008 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири придбав чотирьох кімнатну квартиру загальною площею 87,4 кв.м, житловою площею 56,3 кв.м по АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру зареєстровано на ім я ОСОБА_2 , згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

03 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Український промисловий банк» було укладено кредитний договір №646-0161022/ФК08, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 237 000 грн. на придбання житла. З метою забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором був укладений договір іпотеки №646-0161022/Zфкіп-08 від 03 квітня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношликом В.В. та зареєстрований в реєстрі за №1256. Предметом іпотеки є спірна квартира.

30 червня 2010 року згідно договору про передачу Активів та кредитних зобов`язань між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк», третьою особою було набуто статусу нового кредитору за договорами з ОСОБА_2 . На даний час заборгованість за кредитом не погашена та становить 105 367,38 гривень.

Як встановлено судом першої інстанції, спірна квартира придбана в період шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу, відповідач жодних заперечень суду проти позову не надав, як і не надав жодних доказів які б спростовували висновки суду.

Враховуючи вищезазначене та аналізуючи наведені норми законодавства, суд першої інстанції дійшов висновків про те, що доводи банку не заслуговують на увагу, оскільки іпотекодавець не має права розпоряджатися майном без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини щодо іпотечних зобов`язань, вказують на те, що іпотекодавець не має права розпоряджатися майном без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки.

Разом з цим, положеннями Закону України «Про іпотеку» не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. У свою чергу поділ спільного майна між подружжям, в тому числі іпотечного майна, не вважається розпорядженням ним, так як в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності в силу закону.

Із урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що перебування спірної квартири в іпотеці не перешкоджає поділу спільного майна подружжя, оскільки гарантії АТ «Дельта Банк» як іпотекодержателя щодо спірного майна визначені частиною другою ст. 23 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому ж обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуваним рішенням порушено право АТ «Дельта Банк» є безпідставними, оскільки після визнання за позивачем права власності на 1/2 частини спірної квартири іпотека не припинилася, позивач набула статусу іпотекодавця і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки.

Таким чином, рішення суду першої інстанції не порушує прав заявника, а отже, апеляційна скарга АТ «Дельта Банк» є необґрунтованою.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення суду, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені ПАТ «Дельта Банк» у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида