Справа № 348/804/19
Провадження № 22-ц/4808/78/20
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду в складі судді Грещука Р.П., ухвалене 16 жовтня 2019 року в м. Надвірній Івано-Франківської області, повний текст якого виготовлено 21 жовтня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі,

в с т а н о в и в :

В квітні 2019 року ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що з 14.10.2004 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому народилось двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Надвірнянського районного суду від 12.06.2018 року шлюб між ними розірвано, неповнолітніх дітей залишено проживати з матір`ю. Діти перебувають на її повному утриманні. Натомість, батько з січня 2019 року ніякої участі в цьому не приймає, хоча має таку можливість, працюючи за кордоном та отримуючи достатній дохід. Оскільки її заробітна плата є незначною, вона самостійно не може повноцінно забезпечити дітей, а відповідач не має на утриманні інших осіб та спроможний нести матеріальні витрати для забезпечення належного рівня життя дітей, просила стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 2 500,00 грн щомісячно на кожну дитину.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 16.10.2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 та дочки ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі по 1 500,00 грн на кожну дитину щомісячно починаючи з 16.04.2019 року до досягнення дітьми повноліття. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з обов`язку батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При цьому враховано матеріальне становище позивача та платника аліментів, який є фізично здоровою особою, працює на тимчасових роботах та отримує заробіток, тому має можливість сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в зазначеному розмірі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з нього на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 813,00 грн на утримання дочки ОСОБА_4 та 1013,50 грн на утримання сина ОСОБА_3 щомісячно до досягнення ними повноліття.

Вказує, що в липні 2018 року втратив роботу. На даний час не працевлаштований та постійного заробітку не має, допомогу по безробіттю не отримує. А отже, його матеріальне становище є складним. Доводи позивача про його значні доходи є надуманими та не підтверджені належними доказами. Натомість, колишня дружина офіційно працює в ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття». Вважає, що максимальна грошова сума аліментів, яку він повинен надавати позивачеві в обов`язковому порядку становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Такий розмір позивачем не спростовано. Крім того, судом не враховано, що він продовжує добровільно регулярно надавати дітям матеріальну допомогу, що підтверджується відповідними квитанціями про грошові перекази. Відповідно визначена сума аліментів у судовому рішенні не обгрунтована та не відповідає дійсним обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 покликається на законність рішення суду. А доводи апеляційної скарги вважає такими, що не містять підстав для його скасування.

Вказує, що відповідач звільнився з роботи з власної ініціативи, оскільки його не влаштовувала заробітна плата. Після цього працював в Російській Федерації, а в даний час в м. Одесі, де отримує значні доходи. Більше того, він має дві вищі освіти та посвідчення електрозварювальника, що не перешкоджає йому отримувати додаткові достатні доходи.

Посилання щодо перебування на його утриманні непрацездатної матері не відповідає дійсності. Остання отримує пенсію та проживає з дочкою, яка нею опікується.

Крім того, доньці виповнилось 6 років, тому мінімальний розмір аліментів на утримання дітей з врахуванням прожиткового мінімуму складає по 1 109,00 грн на кожну дитину. Відповідач з січня 2019 року не надавав будь-якої матеріальної допомоги дітям, а кошти в розмірі по 1500-2000 грн на обох дітей почав перераховувати після подання позову, що є недостатніми для їх належного забезпечення. Оскільки діти постійно хворіють, потребують лікування та реабілітації, в тому числі на морі, витрати на них є значними. Її заробітна плата є невисокою, становить приблизно 7 000,00 грн на місяць, інших джерел доходів в неї немає. Відповідно вона самостійно забезпечувати дітей не може.

З цих підстав просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В силу частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з огляду на таке.

За положеннями частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом правильно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 14.10.2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 дочка ОСОБА_4 (а.с. 5-6, 9). Рішенням Надвірнянського районного суду від 12 червня 2018 року шлюб розірвано. Неповнолітніх дітей залишено проживати з матір`ю (а.с. 10).

Та обставина, що діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні та вихованні не заперечується сторонами. Крім того, підтверджується актом №581 обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 09.04.2019 року та довідкою КП «Надвірнянський житловик»№2382 від 24.10.2018 року (а.с.7-8). Зі змісту акту позивач не здійснює підприємницької діяльності та не має доходів від підсобного господарства, потребує надання допомоги на утримання дітей. Аналогічно актом обстеження соціально-побутових умов від 27.11.2018 року соціально-побутової комісії профспілкового комітету первинної профспілкової організації ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття», де працює ОСОБА_2 (а.с. 63).

Згідно із частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України).

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становив з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Вказана величина свідчить про мінімальний рівень матеріального забезпечення.

Разом з тим, в ОСОБА_1 відсутні виключні обставини, які б свідчили про те, що він спроможний надавати допомогу дітям лише на мінімальному рівні, тобто половину прожиткового мінімуму.

А отже, сума аліментів по 1500,00 грн на кожну дитину щомісячно визначена судом правильно, вона є необхідною для їх повноцінного матеріального забезпечення та виховання.

На час ухвалення рішення судом матеріали справи не містили жодних доказів про надання відповідачем в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей. Подані ним до суду першої інстанції копії квитанцій щодо перерахування на рахунок позивача коштів у 2018 році, а також в квітні 2019 року після подання позову до суду, без вказівки про призначення платежів не спростовували доводів ОСОБА_2 про ненадання ним такої допомоги на дітей починаючи з січня 2019 року (а.с. 34-38). Крім того, між сторонами не було укладено договору про добровільну сплату аліментів з розмірами та строками таких виплат відповідно до вимог статті 189 СК України.

Що стосується копій квитанцій про перерахунок коштів ОСОБА_1 у червні-листопаді 2019 року, то вони не могли бути оцінені судом першої інстанції, оскільки подані до апеляційної скарги після ухвалення рішення в справі. При цьому він не був позбавлений можливості у встановленому законом порядку долучити їх до матеріалів справи при вирішенні спору по суті.

Не надано відповідачем і належних доказів того, що на його утриманні перебувають інші особи. Адже сама тільки копія пенсійного посвідчення матері вказаної обставини не підтверджує.

При визначенні розміру аліментів в сумі по 1500,00 грн на кожну дитину суд виходив з рівності обов`язку батьків щодо утримання дітей, враховуючи матеріальне становище стягувача та платника аліментів.

При цьому матеріали справи не містять даних щодо наявності та розміру доходу відповідача. Як вбачається з копії його трудової книжки він 05.07.2018 року звільнений з роботи. Також з 02.01.2019 року йому припинено виплату допомоги по безробіттю (а.с. 32-33).

Заперечуючи щодо розміру аліментів, які просила стягувати позивач, ОСОБА_1 разом з тим у відзиві (а.с.28) вказував, що не вважає за потрібне повідомляти про особисту інформацію, зокрема про свої заробітки.

Однак, посилання на те, що він неспроможний сплачувати аліменти, оскільки не має стабільного достатнього заробітку, не звільняє його від обов`язку утримувати дітей.

Аналогічно не надано ОСОБА_1 будь-якої інформації про наявність медичних протипоказань, встановлених щодо працевлаштування та зайняття певними видами діяльності.

На думку колегії суддів, визначений місцевим судом розмір аліментів є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає встановленим обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України.

Беручи до уваги, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, які повинні забезпечити належне утримання дітей до повноліття незалежно від розміру їх доходів, те, що відповідач є працездатним, фізично здоровим, апеляційний суд погоджується з висновком суду про обгрунтованість стягнення аліментів в зазначеному розмірі.

При цьому колегія суддів вважає, що виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, такий розмір аліментів сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дітей, а платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини, має можливість нести відповідні витрати. Аліменти у вказаному розмірі є помірною сумою, не завищеною в сьогоднішніх умовах з урахуванням віку та потреб дітей, також не будуть створювати відповідачу додаткові труднощі матеріального характеру.

Покликання апелянта на необхідність зменшення визначеного розміру аліментів на утримання дітей до мінімального гарантованого розміру не заслуговує на увагу, оскільки закріплений на законодавчому рівні такий розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів.

Таким чином, судове рішення в даній справі ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції.

З огляду на це апеляційна скарга відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа віднесена законом до малозначних, рішення в ній не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 374, 375, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду від 16 жовтня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 10 січня 2020 року