Головуючий суду 1 інстанції - Чалий А.В.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 420/1035/19
Провадження № 22-ц/810/896/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Дронської І. О.,

суддів Карташова О. Ю., Стахової Н. В.,

за участю секретаря Вовчанської С. В.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

представник заявника ОСОБА_2 ,

заінтересована особа Новобілянська сільська рада Новопсковського району Луганської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м.Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 13 вересня 2019 року, ухвалене у складі судді Чалого А. В. 13.09.2019 року в смт Новопсков

за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, заінтересована особа Новобілянська сільська рада Новопсковського району Луганської області

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду Новопсковського району Луганської області з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , в обґрунтування якої посилалась на те, що ОСОБА_3 був її рідним батьком, але через те, що не перебував з її матір`ю у зареєстрованому шлюбі та на ґрунті постійних сварок, мати не внесла відомості щодо батька у свідоцтво про народження заявниці.

У подальшому ОСОБА_3 став проживати з ОСОБА_4 , з якою зареєстрував шлюб 26.09.1964 року.

Від цього шлюбу у ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було двоє дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Дочка ОСОБА_3 ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті дочки ОСОБА_6 , батько заявниці ОСОБА_3 посварився зі своєю дружиною ОСОБА_5 та починаючи з 2006 року став постійно проживати разом з заявницею без реєстрації у будинку останньої за адресою: АДРЕСА_1 , де вони проживали у двох, вели спільне господарство, ОСОБА_1 доглядала за ОСОБА_3 у зв`язку з його похилим віком до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дружина ОСОБА_3 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Син ОСОБА_3 ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Після смерті батька заявниці ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки (паю) площею 6,17 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Новобілянської сільської ради Новопсковського району Луганської області та земельної ділянки, площею 1,8500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Заявниця зазначає, що є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 , оскільки дружина та діти ОСОБА_3 померли, а онуків ОСОБА_3 не мав.

07.06.2019 року заявник ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Новопсковського нотаріального округу Кулікової Я.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте у вчинені нотаріальної дії їй було відмовлено відповідною постановою, та рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем.

Заявниця просила суд встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини, починаючи з 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 13.09.2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що надані заявницею докази не є достатніми для задоволення заяви.

Непогоджуючись із зазначеним рішенням позивачем ОСОБА_1 через свого представника адвоката Матвєєву Т.С. подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідження доказів з порушенням норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заявницею на підтвердження факту спільного проживання з батьком ОСОБА_3 надано до суду акт підтвердження факту проживання № 971 від 11.10.2018 року, окрім того вказане підтвердили свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також підтверджено заінтересованою особою, із чого випливає, що заявник та її батько ОСОБА_3 не тільки спільно проживали за однією адресою, а вели спільне господарство, спільний побут, з чого випливає, що вони мали спільні кошти, за які вони існували, харчувалися, придбавали ліки, одяг, речі побуту.

Скаржниця вважає, що за таких обставин не можливо відокремити факт спільного проживання від ведення спільного побуту та такі речі є неразривні та випливають одне з одного, адже наявність взаємних прав та обов`язків це наслідок сімейних відносин.

Однак, як вважає скаржниця, суд першої інстанції не перевірив належним чином зазначені обставини та не надав правильної оцінки наявним у справі доказам.

Також скаржниця вважає, що суд безпідставно не врахував, що фактичне місце проживання ОСОБА_3 разом з ОСОБА_1 підтверджено довідкою та дійшов невідповідного обставинам справи висновку про те, що у відносинах заявниці та її батька ОСОБА_3 відсутні ознаки сім`ї.

Скаржниця також зазначає, що після смерті дружини, батько заявниці проживав разом з заявницею без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , вони вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали у користуванні спільні речі вжитку, окрім того ОСОБА_1 здійснила поховання свого батька та у неї залишились документи на нерухоме майно та свідоцтво про смерть батька ОСОБА_3 .

Заявниця-скаржниця ОСОБА_11 та представник заінтересованої особи, яких повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду від останніх не надходило.

Справу розглянуто на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України без участі зазначених осіб за участю представника скаржниці адвоката Матвєєвої Т.С.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржниці, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 11.04.1964 року Новобілянським с/ЗАГС Білокуракинського району Луганської області, ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась ОСОБА_1 , матір`ю якої записана ОСОБА_12 , відомості про батька відсутні.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 15.08.2012 року виконавчим комітетом Новобілянської сільської ради Новопсковського району Луганської області - ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 .

Як вбачається зі свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 від 26.09.1964 року, виданого Новобілянською с/радою Білокуракинського району Луганської області, ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 05.05.2011 року Новобілянською сільською радою Новопсковського району Луганської області -0

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 29.11.2005 року Новобілянською сільською радою Новопсковського району Луганської області.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого 20.11.2017 року виконавчим комітетом Новобілянської сільської ради Новопсковського району Луганської області - ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_7 .

З Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЛГ №027526 від 12.07.2000 року вбачається, що ОСОБА_3 у приватну власність передана земельна ділянка площею 6,17 га, розташована на території Новобілянської сільської ради.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯП №272314 від 09.06.2011 року, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки №1142 площею 1,8500 га, яка розташована: Луганська область, Новопсковський район, Новобілянська сільська рада (за межами населеного пункту).

З акту підтвердження факту проживання №972 від 11.10.2018 року вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали разом за адресою АДРЕСА_1 , та вели спільне господарство з 2006 року по день смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, згідно довідки №971 від 11.10.2018 року, виданою виконавчим комітетом Новобілянської сільської ради Новопсковського району Луганської області, ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , знятий з реєстраційного обліку 13.08.2012 року у зв`язку зі смертю.

З довідки №1219 від 18.12.2018 року, виданою виконавчим комітетом Новобілянської сільської ради Новопсковського району Луганської області вбачається, що ОСОБА_7 проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно даних обліку Новобілянської сільської ради ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , знята з реєстраційного обліку 02.05.2011 року, у зв`язку зі смертю. На час смерті разом з нею за вказаною адресою був зареєстрований чоловік ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою №1220 від 18.12.2018 року, виданою виконавчим комітетом Новобілянської сільської ради Новопсковського району Луганської області.

З матеріалів спадкової справи №45/2019 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 вбачається, що 07.06.2019 року з заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_1 Інформації про інших спадкоємців матеріали справи не містять.

Постановою приватного нотаріуса Новопсковського нотаріального округу Кулікової Я.В. від 10.06.2019 року спадкоємцю ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не встановлено факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції враховуючи встановлені обставини справи та покази свідків, які суд першої інстанції оцінив як суперечливі та такі, що зводяться до того, що ОСОБА_3 став проживати з ОСОБА_1 після смерті своєї дружини ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки був особою похилого віку, хворів, а його син ОСОБА_7 зловживав спиртними напоями, дійшов висновку про те, що ані факт спільного проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_1 протягом п`яти років до часу відкриття спадщини однією сім`єю, ані ведення спільного господарства поясненнями свідків не підтверджено, надані заявником докази на підтвердження факту проживання та ведення спільного господарства із ОСОБА_3 протягом п`яти років до часу відкриття спадщини не є достатніми для задоволення заяви.

Проаналізувавши наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані сторонами, в їх сукупності, всі докази та правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно п.п. 1-5 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити…

За положеннями ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Як вбачається з заяви ОСОБА_1 , з посиланням на постанову приватного нотаріуса Новопсковського нотаріального округу Кулікової Я.В. від 10.06.2019 року, якою спадкоємцю ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності підтвердження факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, встановлення факту проживання однією сім`єю заявниці ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини, починаючи з 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 заявниці потрібно для прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановленихст.1259 цього Кодексу.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставіст. 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Як вірно зазначено судом першої інстанції у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Таким чином, у зазначеній справі підлягали встановленню, як факт проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім`єю разом на час відкриття спадщини, так і тривалість такого проживання - щонайменше п`ять років, а саме у період з 2006 року по 13.08.2012 року, тобто за значно минулий період до часу звернення ОСОБА_1 до суду з заявою у червні 2019 року

Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими,речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

На підтвердження доводів щодо спільного проживання з ОСОБА_3 з 2006 року по 13.08.2012 року у будинку АДРЕСА_1 заявницею ОСОБА_1 надано акт підтвердження факту проживання №972 від 11.10.2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 разом за адресою АДРЕСА_1 , та ведення спільного господарства з 2006 року по день смерті ОСОБА_3 - 13.08.2012 ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також довідки виконавчого комітету Новобілянської сільської ради Новопсковського району Луганської області та постанову приватного нотаріуса Новопсковського нотаріального округу Кулікової Я.В. від 10.06.2019 року про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно довідки №971 від 11.10.2018 року, виданою виконавчим комітетом Новобілянської сільської ради Новопсковського району Луганської області, ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , знятий з реєстраційного обліку 13.08.2012 року у зв`язку зі смертю.

Як вбачається з даних обліку Новобілянської сільської ради на час смерті дружини ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 був зареєстрований разом з дружиною за адресою, також за зазначеною адресою, відповідно до довідки №1219 від 18.12.2018 року виконавчого комітету Новобілянської сільської ради Новопсковського району Луганської області, без реєстрації проживав син ОСОБА_3 - ОСОБА_7 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім того, щодо акту підтвердження факту проживання №972 від 11.10.2018 року, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що зазначеній акт було складено наприкінці 2018 року та без обгрунтування підстав встановлення факту проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_1 з 2006 року та ведення останніми спільного господарства з цього часу та по день смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається з постанови приватного нотаріуса Новопсковського нотаріального округу Кулікової Я.В. від 10.06.2019 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності підтвердження факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, але, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується ОСОБА_1 , після смерті ОСОБА_3 13.08.2012 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до нотаріуса тільки 10.06.2019 року.

Також, за клопотанням заявниці ОСОБА_1 судом першої інстанції були опитані свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , пояснення яких, як і суд першої інстанції, колегія суддів оцінює як суперечливі та такі, що зводяться до того, що ОСОБА_3 став проживати з ОСОБА_1 після смерті своєї дружини ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки був особою похилого віку, хворів, а його син ОСОБА_7 , який проживав разом з батьками, зловживав спиртними напоями, при цьому факт спільного проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_1 протягом п`яти років до часу відкриття спадщини однією сім`єю, а також ведення спільного господарства поясненнями свідків не підтверджено.

Колегія суддів вважає, що заявниця ОСОБА_1 не надала допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 проживав разом з ОСОБА_1 останні п`ять років до своєї смерті та між ними під час їх спільного проживання склалися усталені стосунки, притаманні сім`ї, що вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, а також взаємні права та обов`язки.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги скаржниця вважає, що з того, що вона та її батько ОСОБА_3 спільно проживали за однією адресою випливає те, що вони мали спільні кошти, за які вони існували, харчувалися, придбавали ліки, одяг, речі побуту.

Між тим, заявницею не надано жодних доказів щодо джерела отримання грошових коштів та витрат цих коштів на утримання сім`ї, організациї спільного побуту.

З матеріалів справи не убачається, які саме кошти отримували як заявниця ОСОБА_1 та і її батько ОСОБА_3 та чи витрачали вони ці кошти саме на спільну організацію побуту, придбання ліків, одягу, речей побуту.

Крім того, колегія суддів вважає суб`єктивною думкою скаржниці твердження про те, що факт спільного проживання за однією адресою неможливо відокремити від ведення спільного побуту та наявності взаємних прав та обов`язків сімейних відносин, оскільки спільне проживання за однією адресою не є обов`язковим підтвердженням наявності спільного бюджету та наявності взаємних прав та обов`язків.

Крім того, посилаючись в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 здійснила поховання свого батька ОСОБА_3 скаржницею на підтвердження зазначеного доказів не надано, та матеріали справи таких доказів також не містять.

Скаржниця вважає, що суд першої інстанції безпідставно не встановив факт її спільного проживання разом з ОСОБА_3 однією сім`єю протягом п`яти років.

Між тим, з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції вбачається, що судом не заперечується факт того, що після смерті дружини ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 перейшов проживати до ОСОБА_1 , оскільки син ОСОБА_3 ОСОБА_7 зловживав спиртними напоями, а ОСОБА_3 був особою похилого віку, але, при цьому судом першої інстанції, на підставі належної оцінки наданих ОСОБА_1 доказів, правильно встановлено, що надані ОСОБА_1 докази не є достатніми для задоволення заяви.

На підставі встановлених як судом першої інстанції так і апеляційним судом обставин справи, колегія суддів, з урахуванням пояснень свідків, вважає за необхідне зауважити, що з дня смерті ОСОБА_5 до дня смерті ОСОБА_3 не пройшло п`яти років, які необхідні для набуття права на спадкування, як члена сім`ї спадкодавця.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що сама скаржниця на аркуші першому своєї апеляційної скарги зазначає, що саме після смерті дружини ОСОБА_5 її батько ОСОБА_3 перейшов проживати до неї, ОСОБА_1 , а.с. 62, а як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а ОСОБА_3 -13.08.2012 року.

Щодо наявності документів на нерухоме майно та свідоцтва про смерть батька ОСОБА_3 , на що скаржниця ОСОБА_1 посилається у апеляційній скарзі, то колегія суддів вважає, що зазначена обставина не свідчить про наявність спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю протягом п`яти років до дня відкриття спадщики.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржницею ОСОБА_1 за доводами апеляційної скарги, не доведена наявність підстав для висновку щодо незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідження доказів з порушенням норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для скасування рішення за доводами, викладеними у апеляційній скарзі, відсутні, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 13 вересня 2019 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, заінтересована особа Новобілянська сільська рада Новопсковського району Луганської області, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 03.02.2020 року.

Головуючий І. О. Дронська

Судді О. Ю. Карташов

Н. В. Стахова