Справа № 496/2902/19
Провадження № 2/496/363/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Буран В.М.,

за участю:

секретаря Мединської К.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали цивільного позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 11.07.2011 року та судові витрати по справі.

Свої вимоги мотивує тим, що 11.07.2011 року до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся відповідач з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим відповідачем було підписано заяву № б/н від 11.07.2011 року, згідно умов якої ОСОБА_1 було отримано кредит у розмірі 18 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг в Приват Банку, а також Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві позичальника. Проте, відповідач протягом тривалого часу ухилявся від виконання умов зазначеного кредитного договору, зокрема не сплачував банку кредитні кошти та інші передбачені кредитним договором платежі, у зв`язку з чим станом на 15.07.2019 року у відповідача перед банком виникла заборгованість у розмірі 33 917,32 грн., що стало підставою для звернення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з даним позовом до суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та розгляд справи просить провести без участі представника позивача, не заперечує про заочний розгляд справи (а.с. 38, 39).

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

В установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, відповідач не подав до суду відзив на позов.

В одному з судових засідань, суд надавав відповідачу час, для узгодження з позивачем остаточної суми боргу, з урахуванням того, що він повідомив, що частково сплачував кошти, але в решті решт, відповідач в судові засідання не з`являвся.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся відповідач з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим відповідачем було підписано заяву позичальника № б/н від 11.07.2011 року згідно умов якої рішенням банку відповідачу було надано кредит у розмірі 18 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 11).

З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором б/н від 11.07.2011 року виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому зазначеним кредитним договором.

Однак у встановлений кредитним договором термін відповідач свої зобов`язання не виконував не погасив кредит, що призвело до виникнення перед установою банку заборгованості.

З розрахунку заборгованості, складеного позивачем, вбачається, що станом на 15.07.2019 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 33 917,32 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 14393,84 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту 5619,03 грн., заборгованості за нарахованими відсотками 00,00 грн., нарахована пеня за простроченим зобов`язанням 11713,15 грн., нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму понад 100 грн., а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1591,30 грн. (а.с. 4-10).

Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також витягом з тарифів про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві позичальника (а.с. 11).

Згідно ст. 633 ЦК України - публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяв на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а ч. 2 вказаної статті передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту зазначив, що 11.07.2011 року відповідач підписав заяву, згідно умов якої ним було отримано кредит у розмірі 18 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, при цьому банк зазначає, що при встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керується п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору надав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Суд, ознайомившись із наявною в матеріалах справи копією заяви позичальника, встановив, що підписуючи заяву, ОСОБА_1 погодився на умови та правила надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які він начебто отримала в письмову вигляді (а.с. 11).

У разі укладення кредитного договору неустойка та інші види нарахувань за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Всупереч, вищевказаного підписана позичальником заява, не містить вимог щодо встановлення розміру та нарахування грошових стягнень у вигляді заборгованості за прострочення тіла кредиту, пені за простроченим зобов`язанням, пені за несвоєчасність сплати боргу на суму понад 100 грн., а також штрафу (фіксована частина), штрафу (процентна складова), позивачем також не надано до суду копії витягу з умов та правил надання банківських послуг, а також витягу з Тарифів обслуговування кредитної картки, які б містили особистий підпис ОСОБА_1 станом на момент підписання заяви. Підписана заява містить лише умови щодо отримання боржником зарплатної картки без визначеного кредитного ліміту.

Обґрунтовуючи вимоги в частині стягнення за прострочення тіла кредиту, пені за простроченим зобов`язанням, пені за несвоєчасність сплати боргу на суму понад 100 грн., а також штрафу (фіксована частина), штрафу (процентна складова), в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості від 15.07.2019 року за договором, Банк посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, а також витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які виготовленні у формі витягу із веб-сайту, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Також слід зазначити, що боржник проставив позначку біля картки «Зарплатна», а позивач надав витяг з тарифів користування карткою «Універсальна».

З наведеного свідчить, що кредитний договір було підписано з порушенням ст. 628 ЦК України, відповідно якої зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Таким, чином умови (пункти) договору, якими позивач обґрунтовує нарахування відповідачу боргу, в тому числі встановлення кредитного ліміту, суд не приймає до уваги.

У даному випадку відповідач є споживачем банківських послуг. Згідно з пунктом 22 ч. 1 ст. 1 ЗУ Про захист прав споживачів - споживач є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема - верховенство права.

Згідно ст. 42 Конституції України - Держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт.

Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (11.07.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (05.08.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів або Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про умови встановлення процентної ставки, надані банком Витяг з Умов та Правил та Тарифів банку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту зазначив, що 11.07.2011 року відповідач підписав заяву, згідно умов якої ним було отримано кредит у розмірі 18 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, при цьому сума заборгованості за кредитом, яку пред`явив позивач до стягнення складає 14 393,84 грн.

Так, ознайомившись із наданим суду розрахунком заборгованості станом на 15.07.2019 року, наданої на вимогу суду виписки по картковому рахунку, суд встановив, що ОСОБА_1 здійснював витрати кредитних коштів та внесення суми коштів на погашення заборгованості за кредитом, що підтверджує факт користування боржником кредитними коштами. Так, оскільки анкета-заява містить підпис боржника, факт укладання кредитного договору між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 встановлено, що дає підстави для стягнення заборгованості за кредитом у сумі 14 393,84 грн. (а.с. 6-10, 11, 60-70).

Боржником ОСОБА_1 до суду були наданні квитанції про часткове погашення ним заборгованості. Однак, суд не приймає їх як доказ, оскільки копії квитанцій виготовленні в неналежній якості, зміст яких суду незрозумілий, окрім того вони містять (рукописні) дописи та виправлення (а.с. 47-49).

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків.

Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З наданих позивачем доказів, суд не може дійти висновку про правильність і достовірність розрахунку заборгованості відповідача перед Банком.

Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, ч. 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, позивач дотримав вимоги, передбачені ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими позивач.

Своїми діями позивач поклав на відповідача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 14-131цс19.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача борг у сумі 14 393,84 грн., який пред`явлений банком до стягнення, як заборгованість по кредиту.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Керуючись ст. ст. 207, 549, 551, 628, 633, 634, 638, 639, 654 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 79, 80, 81, 89, 178, 247, 259, 263-265, 273, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 14.10.1996 р.) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (місце знаходження 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, , МФО №305299, р/р № НОМЕР_3 ) заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 393,84 грн. та судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Суддя: В.М. Буран