ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

24 липня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/1068/20

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/977/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Бечка Є.М., Мамонової О.Є.,

учасники судового процессу:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ,

особа, яка подала скаргу: ОСОБА_1 ,

оскаржується рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2020 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

прізвище судді: Требух Н. В.; місце ухвалення рішення: м. Чернігів; дата складання повного тексту рішення: 03 травня 2020 року;

УСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягненню нею 23 років за умови, що вона буде продовжувати навчання, в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу) щомісяця.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частини його заробітку (доходу) щомісяця, на період її навчання в Коледжі транспорту та комп`ютерних технологій ЧНТУ, але не більше як до досягнення нею 23 років, починаючи з 17.02.2020 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення місцевим судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду в частині розміру стягнутих аліментів змінити, збільшивши стягнуті з відповідача аліменти до 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу).

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував при визначенні розміру аліментів всіх обставин які впливають на їх розмір, а саме, матеріальний стан позивача, потреби дитини, а також матеріальний стан відповідача, його стан здоров`я, що призвело до призначення аліментів у розмірі , який не надає змоги у повній мірі забезпечити всі потреби дитини та створити їх необхідні умови для повноцінного розвитку та життя.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив залишити без зміни рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України за правилами спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Датою постановлення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду та дослідивши матеріали справи за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та про необхідність зміни резолютивної частини оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції врахував визнання позову відповідачем та вважав, що оскільки повнолітня дочка сторін продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, тому батько зобов`язаний приймати участь утриманні на період навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років.

Відповідно до частин першої, другої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання дочки, яка продовжує навчання, в розмірі 1/5 частини всіх доходів щомісячно.

Доводи ОСОБА_1 про те, що при ухваленні рішення, судом не було звернуто увагу на те, що відповідач є працездатною особою, проживає разом з батьком, який отримує велику пенсію, а тому має надавати матеріальну допомогу у розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу) щомісячно, не заслуговують на увагу, оскільки визначаючи до стягнення аліменти у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, суд першої інстанції правильно врахував вимоги ст. 200 СК України, якою передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Подані довідки до суду апеляційної інстанції у відповіді на відзив, не приймаються до уваги апеляційним судом, оскільки не подавались суду першої інстанції та не були предметом його розгляду.

Проте, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визначення періоду стягнення аліментів, враховуючи наступне.

З довідки Коледжу транспорту та комп`ютерних технологій при Чернігівському національному технологічному університеті від 04 лютого 2020 року № 5 вбачається, що ОСОБА_3 являється студентом ІІІ курсу денного відділення зі строком навчання з 01.09.2017 року по 30.06.2020 року. Навчання здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Суд першої інстанції на вказану довідку не зважив та не вказав в рішенні суду на необхідність стягнення аліментів до певної дати закінчення навчання, відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України, застосувавши передчасно положення ч.1 ст.199 СК України про необхідність стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 до досягнення нею 23 років.

Враховуючи викладене, апеляційний суд на підставі ч. 4 ст. 367 ЦПК України визнає за необхідне вийти за межі апеляційної скарги та змінити рішення суду першої інстанції в частині періоду стягнення аліментів із визначенням дати закінчення стягнення аліментів, а саме, ІНФОРМАЦІЯ_2 червня 2020 ІНФОРМАЦІЯ_1 (документально підтверджений час закінчення навчання ).

В іншій частині доводи апеляційної скарги не містять передбачених процесуальним законом підстав для скасування законного і обґрунтованого судового рішення та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 315, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2020 року змінити в частині періоду стягнення аліментів, визначивши період стягнення аліментів зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 17 лютого 2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Голова судового засідання: Судді: