Справа №601/2427/19
Провадження № 2/601/128/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року м. Кременець

Кременецький районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого Мочальської В.М.,

з участю секретаря Коляди О.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кременець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 пред`явила позов до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що між нею та відповідачем фактично припинилися сімейні відносини, оскільки вони втратили почуття взаємоваги та любові, перестали вести спільне господарство. Протягом тривалого часу проживають окремо, їх шлюб має формальний характер. У шлюбі дітей немає.

У судове засідання позивач не з`явилася, однак надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує з підстав неведених у ньому.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає.

Дослідивши докази, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив характер спірних правовідносин і такі фактичні обставини.

З свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 від 22 жовтня 2016 року вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 22 жовтня 2016 року зареєстрували шлюб у Кременецькому міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 185. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_1 ».

Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя, на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до вимог ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

У положеннях ст. 112 СК України зазначено, що при розірванні шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило в інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. У тому випадку, коли суд встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, він постановляє рішення про розірвання шлюбу. Вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті.

З вищенаведених норм матеріального права вбачається, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Разом з тим позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем, оскільки втратила почуття поваги та любові до чоловіка.

З врахуванням вищенаведеного суд вважає, що причини, які спонукають ОСОБА_2 наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, відповідач позов визнав, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та ч.2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 12, 76-80, 141, 265, 352 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб, зареєстрований 22 жовтня 2016 року Кременецьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 185 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Прізвище позивача після розірвання шлюбу залишити незмінним.

Повернути ОСОБА_1 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 384 (триста вісімдесят чотири ) гривні 20 (двадцять) копійок по квитанції № 13 від 02 грудня 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 (двадцять) копійок.

Дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вказане рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 13 січня 2020 року.

Головуючий