Провадження № 22-ц/801/2066/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 рокуСправа № 127/25584/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Сопруна В. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

Рішення ухвалила суддя Венгрин О. О.

Рішення ухвалено о 17 год 23 хв у м. Вінниці

Повний текст судового рішення складено 14 вересня 2020 року,

Встановив:
В листопаді 2017 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 500900302 від 11 грудня 2012 року на суму 9589,91 грн.

30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата Майнінг Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, згідно якого ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належне йому право вимоги до відповідача за кредитним договором на загальну суму 28 614,57 грн., з яких: 9094,69 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 6652,39 грн. заборгованість за процентами та комісією; 12 867,49 грн. пеня, штраф, неустойка, про що зазначено в додатку № 1-1 до зазначеного договору факторингу.

На виконання умов договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року ТОВ «Дата Майнінг Груп» направило на зазначену у кредитному договорі адресу відповідача повідомлення про відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору позивач направив на його адресу повідомлення про порядок погашення заборгованості за кредитним договором, проте відповідач не здійснив жодного платежу на погашення кредитної заборгованості.

У зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 500900302 від 11 грудня 2012 року в розмірі 28 614,57 грн., із яких: 9094,69 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 6652,39 грн. заборгованість за процентами та комісією; 12867,49 грн. пеня, штраф, неустойка.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 500900302 від 11 грудня 2012 року, а саме: 9094,69 грн. заборгованість по тілу кредиту, 6652,39 грн. заборгованість по процентах, комісії; 7873,54 грн. пеня, а також 1600 грн. судового збору.

В решті позову (в стягненні решти пені) відмовлено.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2020 року поновлено відповідачу ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення у цивільній справі. Заяву про перегляд заочного рішення призначено до розгляду в судовому засіданні на 02 липня 2020 року.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 липня 2020 року скасовано заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 квітня 2018 року у цивільній справі.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 вересня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 500900302 від 11 грудня 2012 року в розмірі 28 614,57 грн., з яких: 9094,69 грн. заборгованість за тілом кредиту, 6652,39 грн. заборгованість за процентами, комісією, 12 867,49 грн. пеня, а також стягнуто 1600 грн. судового збору.

11 вересня 2020 року Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено додаткове рішення, яким відмовлено в стягненні з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 7204,00 грн. витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відмовити в повному обсязі та стягнути з позивача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7204,00 грн., витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2400,00 грн., за подання заяви про скасування заочного рішення 420,00 грн.

Зазначив, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим через неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неврахування висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду, на які посилався відповідач, заперечуючи проти позову.

Доводи апеляційної скарги полягають у незгоді відповідача із заявленими позивачем до стягнення сумами заборгованості. Крім того відповідач зазначив, що суд першої інстанції безпідставно не застосував строк позовної давності до заявлених позивачем вимог, дійшовши помилкового висновку про початок перебігу позовної давності від дати укладення позивачем договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року, оскільки діючим законодавством України не передбачено підстав для зміни перебігу строку позовної давності у зв`язку з відступленням права вимоги. Твердження позивача про збільшення позовної давності за кредитним договором відповідно до пункту 24 Розділу 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», затверджених розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» № 2129 від 17 лютого 2012 року, не може бути прийнято судом у зв`язку з тим, що наданий позивачем Розділ № 2 не містить підпису відповідача, а тому ці умови не можна вважати складовою кредитного договору. Також судом першої інстанції не враховано, що відповідач є військовослужбовцем і відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має право на відміну штрафних санкцій, що були нараховані та/або сплачені по кредитам в банках України, починаючи з 18 березня 2014 року і до дати, що буде визначена в майбутньому та на припинення нарахування штрафних санкцій та відсотках за кредитами на цей період. Крім того, судом першої інстанції проігноровано та не взято до уваги, що позивачем не підтверджено фактичне відступлення права грошової вимоги за договором факторингу від 30 вересня 2014 року, а саме: не надано підтвердження отримання ПАТ «Альфа-Банк» грошових коштів від ТОВ «Дата Майнінг Груп» та не надано акту прийому передачі прав вимоги за формою, наведеною у додатку № 2 до цього договору. Крім того, в матеріалах справи відсутній додаток до договору факторингу від 30 вересня 2014 року, а саме реєстр боржників, що передається, тобто судом не досліджено, чи дійсно мало місце відступлення права грошової вимоги від ПАТ «Альфа Банк» до ТОВ «Дата Майнінг Груп» саме до відповідача за кредитним договором № 500900302 від 11 грудня 2012 року.

Позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки вона є необґрунтованою та безпідставною.

Відзив на апеляційну скаргу обґрунтований, зокрема, тим, що відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України строк позовної давності у даному випадку має відраховуватися з моменту відступлення права вимоги, оскільки саме з цього моменту позивач довідався про порушення відповідачем кредитних зобов`язань. Крім того, в даному випадку позовна давність збільшена за домовленістю сторін до 50 років, про що зазначено у пункті 24 Розділу 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», що затверджені розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» № 2129 від 17 липня 2012 року, та які є невід`ємною частиною кредитного договору. Також зазначив, що на час укладення кредитного договору відповідач не мав статусу учасника бойових дій та після набуття такого статусу він не надав кредитору відповідних документів про це, у зв`язку з чим не було припинено нарахування процентів за кредитом та неустойки.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що 11 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 500900302, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 9589,91 грн. зі сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом 15,99% річних, на термін до 12 грудня 2016 року (том 1 а. с. 4).

30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» (клієнт) та ТОВ «Дата Майнінг Груп» (фактор) було укладено договір факторингу, за умовами якого ТОВ «Дата Майнінг Груп» набуло права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься у додатку № 1 до договору (том 1 а. с. 15-17).

10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» (клієнт) та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, згідно якого в порядку та на умовах, визначених цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до договору (том 1 а. с. 18-20, том 2 а. с. 12-17).

Із додатку № 1-1 до цього договору вбачається, що ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № 500900302 від 11 грудня 2012 року, боржником за яким є ОСОБА_1 , із сумою боргу, що складає: 9 094,69 грн. основна заборгованість за кредитом, 6 652,39 грн. проценти та комісія за кредитом, 12 867,49 грн. пеня/штраф/неустойка на дату укладення договору факторингу (том 2 а. с. 18-20).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом станом на 10 жовтня 2016 року відповідач має заборгованість за кредитним договором в сумі 28 614,57 грн., із яких: 9094,69 грн. заборгованість за кредитом; 4036,35 грн. заборгованість за відсотками; 2616,04 грн. заборгованість за комісією; 12 867,49 грн. заборгованість за штрафами (том 2 а. с. 11).

19 жовтня 2016 року ТОВ «Дата Майнінг Груп» надіслало відповідачу повідомлення за вих. № 001477081-1 про відступлення права вимоги за кредитним договором № 500900302 від 11 грудня 2012 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року (том 1 а. с. 12).

24 жовтня 2016 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надіслало відповідачу ОСОБА_1 повідомлення за вих. № 001477081-1 про порядок погашення заборгованості за кредитним договором № 500900302 від 11 грудня 2012 року, у якому зазначено, що розмір заборгованості станом на 10 жовтня 2016 року становить 28 614,57 грн., із яких: 9094,69 грн. заборгованість по тілу кредиту; 6652,39 грн. заборгованість за відсотками (процентами) та комісією; 12 867,49 грн. заборгованість по сплаті пені, штрафів, неустойки та інші платежі, передбачені кредитним договором. За змістом цього повідомлення позивач пред`явив вимогу до відповідача про погашення заборгованості у розмірі 28 614,57 грн, зазначивши, що керуючись ст. 598, 611, 612, 1050 ЦК України та кредитним договором він вважає, що строк виконання цієї вимоги щодо повернення боргу за кредитним договором таким, що настав на десятий календарний день з дня направлення цього повідомлення (том 1 а. с. 13).

Ухваливши рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що у договорі факторингу № 2016-1/ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року (в додатку № 1-1) зазначено, на яку суму придбав право вимоги позивач за кредитним договором № 500900302 від 11 грудня 2012 року та своїх донарахувань позивач не здійснював, а відповідач не надав доказів того, що він оспорював відповідні нарахування за кредитним договором і доказів оскарження ним умов кредитного договору чи договору факторингу. Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності суд першої інстанції зазначив, що позивач дізнався про порушення своїх прав (внаслідок невиконання позичальником своїх зобов`язань) з моменту укладення договору факторингу № 2016-1/ДМГ/ЄАПБ, тобто 10 жовтня 2016 року, а тому позивачем не пропущено строк позовної давності; крім того, за умовами кредитного договору сторони домовились про те, що позовна давність становить 50 років.

Апеляційний суд не погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України (параграф 1 глава 71) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Позичальник згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За правилами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).

Відповідно до пункту 2.1. договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року до фактора (ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») переходять всі права, які належать клієнту за основними договорами, на умовах, передбачених основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами основних договорів.

Згідно з пунктом 2.2. зазначеного договору право вимоги, що відступається згідно даного договору, включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачеві нараховано до сплати заборгованість за кредитним договором № 500900302 від 11 грудня 2012 року за період з 11 грудня 2012 року до 10 жовтня 2016 року в загальній сумі 28 614,57 грн., із яких: 9094,69 грн. заборгованість за кредитом; 4036,35 грн. заборгованість за відсотками; 2616,04 грн. заборгованість за комісією; 12 867,49 грн. заборгованість за штрафами (том 2 а. с. 11).

Згідно з пунктом 2.6. кредитного договору № 500900302 від 11 грудня 2012 року, за яким до позивача перейшло право вимоги до відповідача, порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором: платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за цим договором здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до графіку платежів, який є додатком № 1 до цього договору та є його невід`ємною частиною.

Пунктом 2.8. кредитного договору передбачено сплату позичальником комісійної винагороди банку за надання (інформації) виписок за рахунком за період з 1-го місяця користування кредитом по 48-ий місяць користування кредитом в розмірі 0,73% від суми кредиту.

Згідно графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що є додатком № 1 до кредитного договору, визначено щомісячну сплату у період з 14 січня 2013 року до 12 грудня 2016 року рівними частинами (платежами) по 341,75 грн. в місяць; до цього платежу входить погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом (різні суми щомісячних платежів, що відображені у графіку) та по 70,01 грн. в місяць інші послуги (валютно-обмінні операції, кредитне оформлення тощо). Цей графік підписаний сторонами договору, в тому числі відповідачем ОСОБА_1 (том 1 а. с. 7-8).

Згідно цього графіку за період з 14 січня 2013 року до 12 грудня 2016 року включно загальна сума погашення основної суми кредиту становить 16 407,02 грн., загальна сума процентів за користування кредитом 3456,63 грн. та загальна сума інших послуг банку (валютно-обмінні операції, кредитне оформлення тощо) 3360,48 грн.

Проте, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, відсотки за користування кредитом нараховані до стягнення у більшому розмірі, ніж передбачено кредитним договором та графіком платежів, а саме: за період з 11 грудня 2012 року до 10 жовтня 2016 року нараховано до сплати відсотки в сумі 4 803,53 грн., сплачено відповідачем 767,18 грн., заборгованість за відсотками складає 4 036,35 грн. (том 2 а. с. 11). Таке нарахування відсотків не відповідає умовам кредитного договору, за яким позивач набув право вимоги до відповідача, та не відповідає погодженому сторонами кредитного договору графіку платежів.

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, не врахував, що за змістом з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, та що відповідно до пункту 2.1. договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року до фактора переходять всі права, які належать клієнту за основними договорами, на умовах, передбачених основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами основних договорів, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Враховуючи умови кредитного договору № 500900302 від 11 грудня 2012 року та погоджений сторонами графік платежів, а також враховуючи зазначені позивачем у розрахунку заборгованості суми погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором, заборгованість відповідача станом на 10 жовтня 2016 року складає: основна сума кредиту 9094,69 грн. (9589,91 грн. (сума наданого відповідачу кредиту) 495,22 грн. (сплачена відповідачем сума за тілом кредиту); відсотки за користування кредитом 2678,46 грн. (3445,64 грн. (нараховані відсотки згідно графіку платежів станом на 10 жовтня 2016 року) 767,18 грн. (сплачені відповідачем відсотки); комісія 3010,43 грн. (3220,46 грн. (нарахована комісія згідно графіку платежів станом на 10 жовтня 2016 року) 210,03 грн. (сплачена відповідачем комісія).

Проте, як вбачається із матеріалів справи під час розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідача адвокат Федорова О. М. заявила про застосування позовної давності до вимог позивача, про що зазначила у відзиві на позовну заяву від 12 серпня 2020 року (том 1 а. с. 160-167) та у заяві про застосування строків позовної давності від 31 серпня 2020 року (том 2 а. с. 38-40), пославшись на те, що згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості останнє погашення заборгованості відповідачем було здійснено 29 квітня 2014 року, а тому з наступного місяця, в якому мав бути внесений черговий платіж, виникло право кредитора на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості, проте позивач звернувся до суду з позовом лише в грудні 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та дійшовши висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що позивач дізнався про порушення своїх прав (внаслідок невиконання позичальником своїх зобов`язань) з моменту укладення договору факторингу № 2016-1/ДМГ/ЄАПБ, тобто 10 жовтня 2016 року, а тому позивачем не пропущено строк позовної давності; крім того, за умовами кредитного договору сторони домовились про те, що позовна давність становить 50 років.

Апеляційний суд не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно положень ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

За правилами ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5).

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Судом установлено, що за умовами кредитного договору № 500900302 від 11 грудня 2012 року відповідач ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 12 грудня 2016 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначаються за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

При цьому, заміна сторін у зобов`язанні, відповідно до статті 262 ЦК України, не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, тобто після укладення 10 жовтня 2016 року договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ для позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» строки звернення до суду підлягають обчисленню так само, як і для первісного кредитора ПАТ «Альфа-Банк».

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача виникла, починаючи з 14 січня 2013 року; останній платіж відповідачем було здійснено 29 квітня 2014 року; із позовом до суду позивач звернувся 27 листопада 2017 року.

Враховуючи подану до суду першої інстанції заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності, апеляційний суд вважає, що до вимог позивача про стягнення основного боргу за кредитом, відсотків та комісії слід застосувати позовну давність та стягнути цю заборгованість в межах трирічного строку позовної давності до дня звернення позивача з позовом до суду.

З урахуванням графіку платежів (додаток № 1 до кредитного договору № 500900302 від 11 грудня 2012 року), який є невід`ємною частиною договору (том 1 а. с. 7), розрахунку заборгованості за кредитом (том 1 а. с. 11) та умов договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року, згідно якого позивач з дати укладення договору позбавлений права нараховувати відсотки, комісії і неустойку, що передбачені умовами основного договору, в межах трирічного строку позовної давності до дня звернення до суду з позовом, за період з 12 листопада 2014 року до 10 жовтня 2016 року, заборгованість відповідача складає 8737,31 грн., із яких: заборгованість зі сплати основної суми кредиту 5941,70 грн., заборгованість за відсотками 1115,37 грн., заборгованість за комісією 1680,24 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача.

Висновок суду першої інстанції про те, що за умовами кредитного договору сторони домовились про те, що позовна давність становить 50 років, є помилковим.

Частиною першою статті 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Зі змісту кредитного договору № 500900302 від 11 грудня 2012 року, який підписаний відповідачем (том 1 а. с. 4), вбачається, що цей договір не містить положень про збільшення позовної давності.

Пунктом 3 цього кредитного договору передбачено, що всі відносини між позичальником та банком, що виникають на підставі цього договору врегульовуються Розділом 2 «Загальними умовами кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» № 2129 від 17 липня 2012 року. Вказані в цьому пункті «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» є невід`ємною частиною цього договору та визначають інші істотні умови цього договору, зокрема, але не виключно порядок і умови нарахування процентів за користування кредитом, умови здійснення платежів, умови настання відповідальності за неналежне виконання зобов`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом та/або комісійної винагороди та/або інших платежів, що вказані в цьому договорі, а також будь-які інші умови, необхідні для врегулювання відносин між позичальником та банком (том 1 а. с. 4).

Згідно з пунктом 24 Розділу 2. Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», затвердженого розпорядженням директора юридичного департаменту № 2129 від 17 липня 2012 року, сторони домовились про те, що позовна давність за спорами, що випливають із договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойки (штрафів) тощо, становить 50 (п`ятдесят) років. Вказане застереження до договору є договором про збільшення позовної давності (том 1 а. с. 152-154).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Кредитний договір № 500900302 від 11 грудня 2012 року, підписаний сторонами (том 1 а. с. 4), не містить домовленості сторін про збільшення позовної давності.

Наданий позивачем на підтвердження позовних вимог Розділ 2. Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» (том 1 а. с. 152-154) не містить підпису відповідача і матеріали справи не містять доказів того, що саме ці умови кредитування розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними на час укладення кредитного договору № 500900302 від 11 грудня 2012 року.

Надана позивачем копія Розділу 2. Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в такі умови кредитування.

За наведених обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови кредитування, відсутність у кредитному договорі № 500900302 від 11 грудня 2012 року, підписаному сторонами, домовленості сторін про збільшення позовної давності, наданий позивачем Розділ 2. Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» (том 1 а. с. 152-154) не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Отже в даному випадку неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.

В постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин. Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами, на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що сторони кредитного договору домовились про збільшення позовної давності до 50 років.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками та комісією підлягають до часткового задоволення із стягненням з відповідача на користь позивача в межах трирічного строку позовної давності до дня звернення до суду з позовом заборгованості за кредитним договором в сумі 8737,31 грн., із яких: 5941,70 грн. заборгованість зі сплати основної суми кредиту, 1115,37 грн. заборгованість за відсотками, 1680,24 грн. заборгованість за комісією.

Щодо стягнення з відповідача пені в сумі 12 867, 49 грн., апеляційний суд вважає рішення суду першої інстанції в цій частині необґрунтованим за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пункт 3).

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3).

Позивач, пред`явивши вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, просив у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), відсотків за користування кредитом та комісії, стягнути з відповідача пеню, штраф, неустойку в розмірі 12 867,49 грн.

Ухваливши рішення про задоволення позову, суд першої інстанції стягнув з відповідача, зокрема, пеню в розмірі 12 867,49 грн. При цьому у мотивувальній частині рішення суду відсутнє обґрунтування висновку суду про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача пені.

Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом позовної заяви позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 500900302 від 11 грудня 2012 року в розмірі 28 614,57 грн., із яких: 9094,69 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 6652,39 грн. заборгованість за процентами та комісією, 12 867,49 грн. пеня, штраф, неустойка. При цьому у позовній заяві відсутнє обґрунтування позову в частині вимоги про стягнення з відповідача пені, штрафу, неустойки в сумі 12 867,49 грн. та відсутнє посилання на відповідні умови кредитного договору, на підставі яких позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню, штраф, неустойку. У позовній заяві не конкретизовано, який розмір пені та який розмір штрафу нараховано до сплати відповідачу.

Водночас у наданому позивачем розрахунку заборгованості за кредитом зазначено, що розмір заборгованості за штрафами складає 12 867,49 грн., розмір заборгованості за пенею 0,00 грн. (том 1 а. с. 11).

Стягнувши із відповідача пеню в розмірі 12 867,49 грн., суд першої інстанції на такі встановлені по справі обставини уваги не звернув, зокрема, на те, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість за пенею складає 0,00 грн., у зв`язку з чим рішення суду в цій частині не можна визнати обґрунтованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що згідно позовної заяви відповідач просив стягнути з відповідача пеню, штраф, неустойку в розмірі 12 867,49 грн., при цьому не обґрунтував нарахування пені, штрафу, неустойки в заявленому до стягнення розмірі, не послався на підстави їх нарахування саме в такому розмірі та не конкретизував нараховані суми (окремими сумами пеня та штраф), апеляційний суд вважає, що в задоволенні вимоги про стягнення пені, штрафу, неустойки в розмірі 12 867,49 грн. слід відмовити за недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що із розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань з повернення кредиту 12 червня 2014 року ПАТ «Альфа-Банк» пред`явив до сплати залишок всієї суми кредиту та з цього часу припинив нараховувати проценти за користування кредитом та штрафи за несвоєчасне виконання зобов`язань відповідачем, а тому позивач не мав підстав для нарахування процентів та неустойки після 12 червня 2014 року, є безпідставними.

За умовами кредитного договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом до 12 грудня 2016 року включно.

Таким чином, у межах строку кредитування до 12 грудня 2016 року відповідач мав, зокрема, повертати кредиторові кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами згідно з погодженим графіком.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

У разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняються. Право та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду України у постанові від 28 березня 2018 року при розгляді справи № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Згідно кредитного договору № 500900302 від 11 грудня 2012 року датою остаточного повернення кредиту встановлено 12 грудня 2016 року; відсотки за користування кредитом відповідач зобов`язаний був сплачувати щомісячними платежами до 12 грудня 2016 року.

Згідно договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшли права вимоги до боржників, які належали клієнту за основними договорами, на умовах, передбачених основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами основних договорів.

Таким чином, до позивача перейшло, зокрема, право вимоги щодо сплати відповідачем відсотків за кредитним договором № 500900302 від 11 грудня 2012 року, нарахованих до 10 жовтня 2016 року включно. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача, в тому числі, заборгованість зі сплати відсотків, нарахована до 10 жовтня 2016 року.

Доказів того, що первісний кредитор ПАТ «Альфа-Банк» змінив строк виконання основного зобов`язання 12 червня 2014 року, пред`явивши до відповідача вимогу про сплату всієї суми кредиту, матеріали справи не містять. Відповідач не надав суду доказів звернення до нього ПАТ «Альфа-Банк» із вимогою (позовом) про дострокове погашення кредиту у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 04 червня 2015 року, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (том 1 а. с. 109).

Із витягу із послужного списку підполковника ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Збройних Силах України (том 1 а. с. 110).

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції.

Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про несення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15, за змістом якого військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації в до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває до теперішнього часу.

Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.

Відповідач ОСОБА_1 не надав суду доказів повідомлення ним первісного кредитора ПАТ «Альфа-Банк» чи позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про те, що він є військовослужбовцем, учасником бойових дій та доказів надання кредитору відповідних доказів про це, з метою звільнення його від нарахування відсотків, штрафів, пені до закінчення особливого періоду.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції не досліджено, чи дійсно мало місце відступлення права грошової вимоги від ПАТ «Альфа Банк» до ТОВ «Дата Майнінг Груп» саме до відповідача за кредитним договором № 500900302 від 11 грудня 2012 року, оскільки позивачем не підтверджено фактичне відступлення права грошової вимоги за договором факторингу від 30 вересня 2014 року, а саме: не надано підтвердження отримання ПАТ «Альфа-Банк» грошових коштів від ТОВ «Дата Майнінг Груп» та не надано акту прийому передачі прав вимоги за формою, наведеною у додатку № 2 до цього договору, а також додатку до зазначеного договору факторингу реєстру боржників, що передається, не заслуговують на увагу.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач звертався до нових кредиторів із вимогою надати докази переходу прав у зобов`язанні, а останні відмовили йому у наданні таких документів. Укладені між ПАТ «Альфа-Банк» і ТОВ «Дата Майнінг Груп» та між ТОВ «Дата Майнінг Груп» і ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» договори факторингу є чинними.

На підтвердження переходу прав вимоги за кредитними договорами до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року позивач надав суду копію платіжного доручення № 12410 від 10 жовтня 2016 року про внесення плати за відступлення права вимоги (том 2 а. с. 23) та копію акту приймання-передачі реєстру боржників від 10 жовтня 2016 року (том 2 а. с. 22).

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредиторові і таке виконання є належним. Проте судом об`єктивно встановлено, що відповідач не сплачував заборгованість за кредитним договором ні первісному кредитору, ні новим кредиторам, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення із нього заборгованості за кредитним договором.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції слід скасувати через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також через порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом (тіло кредиту) в розмірі 5941,70 грн., заборгованість за відсотками в розмірі 1115,37 грн., заборгованість за комісією в розмірі 1680,24 грн., що разом складає 8737,31 грн.; у стягненні пені, штрафу, неустойки в розмірі 12 867,49 грн. відмовити.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пунктом «в» частини першої статті 382 ЦПК України визначено, що в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1). До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать також витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3).

Згідно вимог частин 1 і 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані із правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною восьмою цієї статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною четвертою цієї статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Із матеріалів справи вбачається, що при поданні позову до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 1600 грн. (том 1 а. с. 1). Пропорційно розміру задоволених позовних вимог до стягнення з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 488,48 грн.

Відповідач в апеляційній скарзі просив у тому числі стягнути з позивача на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 7204 грн. та витрати зі сплати судового збору: за подання апеляційної скарги у розмірі 2400 грн. та за подання заяви про скасування заочного рішення 420 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що при поданні до суду заяви про перегляд заочного рішення відповідач сплатив судовий збір в сумі 420,40 грн. (том 1 а. с. 105), а при поданні апеляційної скарги на рішення суду 2400 грн. (том 2 а. с. 80). У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги відповідача та частковим задоволенням позовних вимог, за принципом пропорційності із позивача слід стягнути на користь відповідача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1959,33 грн. (292,05 грн. за подання заяви про перегляд заочного рішення + 1667,28 грн. за подання апеляційної скарги на рішення суду).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7204 грн. відповідач подав до суду першої інстанції копію договору про надання правової допомоги № 142 від 07 травня 2020 року, укладеного між АО «Лекс Експерт» та ОСОБА_1 (том 1 а. с. 89-90), ордер серії АЕ № 1022475 від 08 травня 2020 року на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Федоровою О. М. (том 1 а. с. 92), копію доручення № 150 від 07 травня 2020 року, згідно якої АО «Лекс Експерт» доручає Федоровій О. М. надати юридичну та правничу допомогу ОСОБА_1 (том 1 а. с. 93), акт № 1 приймання-передачі виконаних робіт від 07 травня 2020 року на суму 4204 грн. (том 1 а. с. 169), акт № 2 приймання-передачі виконаних робіт від 03 серпня 2020 року на суму 3000 грн., квитанцію від 18 травня 2020 року на суму 4204 грн. та квитанцію від 03 серпня 2020 року на суму 3000 грн. (том 2 а. с. 65).

Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, перелічений у актах приймання-передачі виконаних робіт № 1 від 07 травня 2020 року та № 2 від 03 серпня 2020 року, із яких вбачається, що за складання та подання заяви про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду від 19 квітня 2018 року клієнт оплачує 2522,40 грн., за складення відзиву на позовну заяву 1681,60 грн., за представництво інтересів в суді (участь адвоката в судових засіданнях в режимі відеоконференції) 3000 грн. (том 1 а. с. 169, 170). Такі зазначені у актах надані послуги та їх вартість узгоджуються із умовами договору про надання правової допомоги № 142 від 07 травня 2020 року (том 1 а. с. 89-90). Участь адвоката Федорової О. М. в судових засіданнях підтверджується протоколами судового засідання від 02 липня 2020 року 1 год 40 хв (том 1 а. с. 134) та від 04 вересня 2020 року 3 год 14 хв (том 2 а. с. 35).

Клопотання про зменшення розміру витрат відповідача на правничу допомогу позивач апеляційному суду не надав.

За таких обставин, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги відповідача та частковим задоволенням позовних вимог, за принципом пропорційності із позивача слід стягнути на користь відповідача понесені ним витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги адвоката в сумі 5004,62 грн.

Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).
На підставі викладеного і керуючись ст. 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області 04 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, місце знаходження: м. Київ, вул. С. Петлюри, 30) заборгованість за кредитним договором № 500900302 від 11 грудня 2012 року станом на 10 жовтня 2016 року в розмірі 8737,31 грн. (вісім тисяч сімсот тридцять сім гривень тридцять одна копійка), із яких: 5941,70 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот сорок одна гривня сімдесят копійок) заборгованість зі сплати основної суми кредиту, 1115,37 грн. (одна тисяча сто п`ятнадцять гривень тридцять сім копійок) заборгованість за відсотками, 1680,24 грн. (одна тисяча шістсот вісімдесят гривень двадцять чотири копійки) заборгованість за комісією.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, місце знаходження: м. Київ, вул. С. Петлюри, 30) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 488,48 грн. (чотириста вісімдесят вісім гривень сорок вісім копійок).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, місце знаходження: м. Київ, вул. С. Петлюри, 30) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1959,33 грн. (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень тридцять три копійки) та витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги адвоката в сумі 5004,62 грн. (п`ять тисяч чотири гривні шістдесят дві копійки).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
В. В. Сопрун