Справа № 403/613/19
Провадження №4-с/403/1/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2020 р. Устинівський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді: Годованець І. А.

при секретарі: Остапенко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Устинівка у цивільній справі скаргу стягувача ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження: головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сазонов Дмитро Костянтинович, про визнання незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження, та зобов`язати державного виконавця вчинити у виконавчому провадженні виконавчі дії відповідно до положень ст.453 ЦПК України,-

В С Т А Н О В И В :

Заявником ОСОБА_1 подано до суду скаргу, боржник: ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження: головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сазонов Дмитро Костянтинович, про визнання незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження, та зобов`язати державного виконавця вчинити у виконавчому провадженні виконавчі дії відповідно до положень ст.453 ЦПК України.В скарзі зазначається, що неправильне застосування головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сазоновим Дмитром Костянтиновичемположень п.13 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» є таким, що порушує права стягувача ОСОБА_1 на неупереджене, своєчасне і в повному обсязі вчинення виконавчих дій примусового виконання судового рішення, які державний виконавець зобов`язаний вчинити в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом України «Про виконавче провадження» та іншими нормативно-правовими актами. Стягувач має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку. У судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, подав письмову заяву про проведення судового розгляду справи у його відсутність, просить задовольнити скаргу про визнання незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сазонова Дмитра Костянтиновича, та зобов`язати державного виконавця вчинити у виконавчому провадженні виконавчі дії відповідно до положень ст.453 ЦПК України.

У судове засідання головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сазонов Дмитро Костянтинович не з`явився, подав відзив на скаргу із заявою про проведення судового розгляду справи по суті у його відсутність. У відзиві зазначено, що скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, як необгрунтована. Згідно матеріалів справи боржник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ознайомившись з матеріалами справи, судом встановлено наступні обставини. На підставі матеріалів справи встановлено, що у провадженні головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сазонова Дмитра Костянтиновича на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист, виданий 23 червня 2010 року Устинівським районним судом Кіровоградської області за судовим рішенням про стягнення солідарно з фермерського господарства «Мамонт» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошового боргу за договором позики в сумі 170000.00 грн., пені в сумі 1000000.00 грн. та судового збору (з кожного) в сумі по 850.00 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 60.00 грн. Статтею 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом. Такий самий строк на оскарження передбачено ч.5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року роз`яснено, що такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або Законом (ст.8 Декларації). Згідно матеріалів скарги встановлено, що стягувачем ОСОБА_1 постанову про закінчення виконавчого провадження головного державного виконавця Сазонова Д.К. від 30 жовтня 2019 року отримано поштовою кореспонденцією 19 листопада 2019 року. 26 листопада 2019 року ОСОБА_1 подано до Устинівського районного суду письмове звернення щодо відомостей про повернення державним виконавцем до суду виконавчого документу. ОСОБА_1 скаргу подано до Устинівського районного суду Кіровоградської області 03 грудня 2019 року. Таким чином, стягувачем ОСОБА_3 скаргу до суду подано у десятиденний строк з дня отримання постанови про закінчення виконавчого провадження головного державного виконавця Сазонова Д.К. від 30 жовтня 2019 року. Статтею 448 ЦПК України передбачено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду. Пунктом «а» ч.1 ст.449 ЦПК України встановлено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Ухвалою Устинівського районного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2019 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду зі скаргою. Поновлено ОСОБА_1 з 19 листопада 2019 року строк на подання до суду скарги, субєкт оскарження: головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сазонов Дмитро Костянтинович, про визнати незаконою та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження та зобов`язати державного виконавця відновити виконавче провадження.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст.1Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно матеріалів справи встановлено, що боржник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 30 червня 2015 року стягувачем ОСОБА_1 начальнику відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області подано письмове звернення від 23 червня 2015 року про долучення до матеріалів виконавчого провадження документів щодо правонаступників боржника ОСОБА_2 : копію витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи (спадкодавець: ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ): приватний нотаріус Казанківського районного нотаріального округу у Миколаївській області Рожко О.О.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Носової Олесі Геннадіївни від 23 листопада 2017 року закінчено виконавче провадження за виконавчим документом про стягнення солідарно з фермерського господарства «Мамонт» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошового боргу за договором позики в сумі 170000.00 грн., пені в сумі 1000000.00 грн. та судового збору (з кожного) в сумі по 850.00 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 60.00 грн. з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження".

Постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області від 08 серпня 2018 року апеляційну скаргу головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Носової Олесі Геннадіївни задоволено частково. Судове рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення. Визнано незаконною та скасовану постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Носової Олесі Геннадіївни про закінчення виконавчого провадження. Зобов`язано головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Носову Олесю Геннадіївну вжити передбачених законодавством заходів для встановлення спадкоємців боржника ОСОБА_2 , які прийняли його спадщину.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Кшевінської Ірини Миколаївни від 11 жовтня 2018 року на виконання судового рішення апеляційної інстанції відновлено виконавче провадження за виконавчим документом про стягнення солідарно з фермерського господарства «Мамонт» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошового боргу за договором позики в сумі 170000.00 грн., пені в сумі 1000000.00 грн. та судового збору (з кожного) в сумі по 850.00 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 60.00 грн. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Сазонова Дмитра Костянтиновича від 30 жовтня 2019 року закінчено виконавче провадження за виконавчим документом про стягнення солідарно з фермерського господарства «Мамонт» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошового боргу за договором позики в сумі 170000.00 грн., пені в сумі 1000000.00 грн. та судового збору (з кожного) в сумі по 850.00 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 60.00 грн. з наступних підстав: виконавче провадження підлягає закінченню у разі непред`явлення виконавчого документа з відновленим провадженням у строки, визначені ст.41 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до листа Устинівського районного суду Кіровоградської області за №2-24/2020 від 14 травня 2018 року до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області повторно повернуто оригінал виконавчого листа про стягнення солідарно з фермерського господарства «Мамонт» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошового боргу за договором позики в сумі 170000.00 грн., пені в сумі 1000000.00 грн. та судового збору (з кожного) в сумі по 850.00 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 60.00 грн., так як у разі невиконання судового рішення у повному обсязі виконавчий лист повертається стягувачу, а не до суду. Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сазоновим Дмитром Костянтиновичем не подано до суду будь-яких належних та допустимих письмових доказів про повернення після 14 травня 2018 року стягувачу ОСОБА_1 виконавчий документ. Згідно матеріалів справи встановлено, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Кшевінської Ірини Миколаївни від 11 жовтня 2018 року на виконання судового рішення апеляційної інстанції відновлено виконавче провадження за виконавчим документом. Відповідно до ч.3 цієї постанови, стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобов`язаний у місячний термін з дня надходження постанови пред`явити його до виконання. Статтею 41 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання. Відповідно до п.13 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі: непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Сазонова Дмитра Костянтиновича від 30 жовтня 2019 року закінчено виконавче провадження за виконавчим документом. Частиною 2 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. На підставі матеріалів справи встановлено, що у головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сазонова Дмитра Костянтиновича перебував на примусовому виконанні виконавчий лист про стягнення солідарно з фермерського господарства «Мамонт» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошового боргу за договором позики в сумі 170000.00 грн., пені в сумі 1000000.00 грн. та судового збору (з кожного) в сумі по 850.00 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 60.00 грн., так як державним виконавцем не винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в день настання відповідних обставин, тобто, непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону (стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання). Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Частиною 1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року за №6 встановлено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12). Статтею 453 ЦПК України передбачено, що про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання. Неправильне застосування головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Сазоновим Дмитром Костянтиновичемположень п.13 ч.1 ст.39, ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» є таким, що порушує права стягувача ОСОБА_1 на неупереджене, своєчасне і в повному обсязі вчинення виконавчих дій примусового виконання судового рішення, які державний виконавець зобов`язаний вчинити в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом України «Про виконавче провадження» та іншими нормативно-правовими актами. Нормами цивільного процесуального права є встановлені державою України загальнообов`язкові правила, що регулюють порядок здійснення правосуддя в цивільних справах загальними судами та визначають систему процесуальних дій, виконуваних суб`єктами цивільних процесуальних правовідносин, та систему їх процесуальних прав й обов`язків, реалізація яких забезпечується визначеними законодавством цивільними процесуальними засобами (гарантіями). Таким чином, статтею 453 ЦПК України, як імперативною нормою процесуального Закону, покладено на державного виконавця обов`язок повідомляти суд і заявника про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання, внаслідок чого не має необхідності покласти на державного виконавця виконання цього зобов`язання у судовому рішенні. При встановлених обставинах, скарга стягувача ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження: головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сазонов Дмитро Костянтинович, про визнання незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження, та зобов`язати державного виконавця вчинити у виконавчому провадженні виконавчі дії відповідно до положень ст.453 ЦПК Українипідлягає задоволенню частково. Судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника (ст.452 ЦПК України). Керуючись ст.ст.447,448,449,451,453, 260,263 ЦПК України, суд, - У Х В А Л И В : Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сазонова Дмитра Костянтиновича від 30 жовтня 2019 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим документом про стягнення солідарно з фермерського господарства «Мамонт» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошового боргу за договором позики в сумі 170000.00 грн., пені в сумі 1000000.00 грн. та судового збору (з кожного) в сумі по 850.00 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 60.00 грн. Відмовити у скарзі в частині зобов`язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сазонова Дмитра Костянтиновича у порядку ст.453 Цивільного процессуального кодексу України - не пізніше ніж у місячний строк повідомити суд та стягувача про вжиті заходи про відновлення виконавчого провадження за №40681654 та примусове виконання виконавчого листа про стягнення солідарно з фермерського господарства «Мамонт» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошового боргу за договором позики в сумі 170000.00 грн., пені в сумі 1000000.00 грн. та судового збору (з кожного) в сумі по 850.00 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 60.00 грн. Стягнути з відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 відшкодування судового збору в сумі 384 (триста вісімдесят чотири ) грн. 20 коп. На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу на протязі п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Суддя Устинівського районного суду Кіровоградської області І. А. Годованець