Справа №274/8375/20
Провадження № 2-о/0274/161/20
УХВАЛА

21.12.20 року Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Вдовиченко Т.М. розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Бердичівський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а но в и в:

Зі змісту поданої заяви вбачається, що представник заявниці - адвокат Гуменюк О.В., просить в судовому порядку встановити факт належності лікарського свідоцтва про смерть № 88 від 29.08.2020 року померлому чоловіку заявниці - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обгрунтування данної вимоги зазначає, що згідно дубліката лікарського свідоцтва про смерть №88 від 29.08.2020 року вбачається, що померлий записаний як ОСОБА_2 , що вказує на те, що в оригіналі документа була здійснена помилка, оскільки воно було видане на підставі паспорту померлого. Крім того, просить встановити факт неправильності запису в актовому записі про смерть №1146 від 31.08.2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного Бердичівським МРВ ДРАЦС ЦЗМУМЮ (м.Хмельницький) та внести зміни в актовий запис про смерть №1146 від 31.08.2020 року, вказавши прізвище " ОСОБА_3 " замість " ОСОБА_3 ", тобто відповідно до паспортних данних.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Судом встановлено, що подана заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України.

При залишенні заяви без руху, суддя керується положеннями статей 10 ч. 9, 175, 177 ЦПК України, тобто застосовує аналогію закону, так як главами 1 та 2 розділу IV ЦПК України прямо не врегульовано дії судді при подачі до суду заяви, яка не відповідає вимогам ЦПК.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024.

Відповідно до Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма № 106-о), затвердженої Наказом МОЗ України від 8 серпня 2006 року №545, для забезпечення реєстрації смерті в органах реєстрації актів цивільного стану видається лікарське свідоцтво про смерть.

Перший примірник лікарського свідоцтва про смерть видається родичам померлого чи іншим особам, які зобов`язалися поховати померлого, другий примірник лікарського свідоцтва про смерть залишається в закладі охорони здоров`я.

Одночасно при видачі лікарського свідоцтва про смерть лікар заповнює довідку про причини смерті в одному примірнику і видає родичам померлого чи іншим особам для поховання.

Відповідно до п. 2.2. Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма N 106-о), лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину.

Заявником до заяви додано "Дублікат" Лікарського свідоцтва про смерть та "Дублікат" Довідки про причину смерті (форма № 106/о) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З поданих документів вбачається, що відомості, які зазначені у них відповідають відомостям, які містяться в паспорті громадянина України померлої особи, де прізвище, ім`я та по батькові зазначено як " ОСОБА_2 ". Оригінал лікарського свідоцтва про смерть, в якому міститься помилка (з пояснень представника) в прізвищі померлого, до заяви не долучено. Тому є незрозумілими підстави для заявлення вимоги про встановлення факту належності Лікарського свідоцтва померлій особі, так як воно не містить помилок.

Крім того, в обгрунтування викладених у заяві обставин представником не зазначено відомостей, чи зверталась заявниця в медичний заклад з проханням виправити допущено описку в оригіналі Лакарського свідоцтва про смерть та Довідки про причину смерті померлого ОСОБА_2 (якщо така помилка дійсно була допущена закладом охорони здоров`я) та чи приймалося закладом охорони здоров`я бідь-яке рішення з приводу її виправлення.

Заявником порушені вимоги вимоги ч. 5 ст. 95 ЦПК України щодо належного оформлення письмових доказів. Відповідно до положень вищезазначеної статті ЦПК України, учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Таким чином заявник не надав належних доказів, на підтвердження обставин, викладених у заяві.

Згідно із ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист, залишення позовної заяви без руху жодним чином не перешкоджає заявниці у доступі до правосуддя після усунення недоліків заяви.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 175, 185, 318 ЦПК України, суддя,-

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Бердичівський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без руху.

Надати заявниці строк для усунення вказаних недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання вказівок суду заява буде вважатись неподаною та повернута заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Т.М. Вдовиченко