Ухвала

11 січня 2020 року

м. Київ

справа № 541/1120/19

провадження № 61-353ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сердюка В. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 вересня

2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розмірів аліментів на трьох дітей та стягнення їх у твердій грошовій сумі,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на трьох дітей та стягнення їх у твердій грошовій сумі.

Позов мотивовано тим, що в січні 2002 року між сторонами було укладено шлюб, у якому народилося троє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком яких є відповідач.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 лютого 2019 року, що набрало законної сили 22 березня 2019 року, шлюб розірвано. На час звернення до суду вона з дітьми вимушено проживає не за місцем реєстрації, діти знаходяться на її утриманні.На підставі судового наказу, виданого 28 березня

2018 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області, з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання трьох дітей в розмірі

Ѕ частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 березня

2018 року, і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до постанови державного виконавця Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області від 20 серпня 2018 року відкрито виконавче провадження ВП № 57038599 про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дітей.

На підставі наказу аліменти стягуються в мінімальному розмірі. Заборгованість по сплаті аліментів становить 11 667,00 грн, що підтверджується рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 лютого 2019 року, яке набрало законної сили 06 травня 2019 року.

Позивач вказувала, що зазначені обставини суперечать інтересам дітей та не забезпечують їх належний фізичний, інтелектуальний, моральний, культурний, духовний, спеціальний, гармонійний розвиток. Діти дорослішають, тому збільшуються витрати на їх утримання. Це витрати на придбання одягу, продуктів харчування, ліків, а також витрати для повноцінного розвитку дітей (придбання навчальних, ігрових матеріалів, канцелярського приладдя, тощо). Тимчасові заробітки позивача є не стабільними та малозначними, значну матеріальну допомогу по утриманню дітей надають її батьки.

Зазначала, що після постановлення судового рішення (наказу) про стягнення аліментів з відповідача на утримання трьох дітей в Ѕ частини його заробітку (доходу) суттєво змінилися обставини, що призвело до зміни її матеріального стану, як одержувача аліментів, оскільки старша дочка ОСОБА_3 з 01 вересня

2018 року поступила на навчання на денне відділення Миргородського художньо-промислового коледжу імені М. В. Гоголя Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка та продовжить таке навчання до 30 червня 2021 року. Молодша дочка ОСОБА_5 поступила на навчання до 1 класу Миргородської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 7. Син ОСОБА_4 є учнем і навчається в 6 класі цієї ж школи.

Посилаючись на викладене, позивачка просила змінити розмір аліментів, що стягуються із ОСОБА_1 і визначені судовим наказом, виданим Миргородським міськрайонним судом Полтавської області 28 березня 2018 року, шляхом його збільшення до 11 000,00 грн на кожну дитину щомісячно, та стягувати із

ОСОБА_1 , аліменти на її користь у твердій грошовій сумі на утримання дітей: дочки ОСОБА_6 , сина ОСОБА_7 , дочки ОСОБА_8 , з подальшою індексацією відповідно до закону, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від

09 вересня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Змінено розмір стягнення аліментів, які стягуються із ОСОБА_1 за судовим наказом Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 березня 2018 року, та вирішено стягувати із ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 6 500,00 грн на кожну дитину, щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 вересня 2019 року змінено.

Зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 6 500,00 грн до 3000,00 грн на кожну дитину. Зменшено розмір стягнутого в дохід держави судового збору з 1 168,20 грн до 768,40 грн.В іншій частині рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від

09 вересня 2019 року залишено без змін.

У грудні 2019 року ОСОБА_1 подано касаційну скаргу, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 вересня 2019 року, постанову Полтавського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд вважає, що ця справа є малозначною в силу своїх властивостей, при цьому враховує характер правовідносин у яких виник спір, предмет і ціну позову.

Крім того, при визначенні справи малознаною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Верховним Судом також враховано, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі Azyukovska v. Ukraine (Азюковська проти України) від 09 жовтня 2018 року.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер правовідносин у яких виник спір, предмет і ціну позову у даній справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Разом з цим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимоги статтей 390 та 392 ЦПК України.

Ураховуючи, що оскаржувані судові рішення прийняті у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому касаційне провадження у цій справі не підлягає відкриттю.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 вересня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розмірів аліментів на трьох дітей та стягнення їх у твердій грошовій сумі - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Сердюк