Єдиний унікальний номер 229/3201/19
Номер провадження 22-ц/804/231/20
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Азевича В.Б., Халаджи О.В.,

за участю секретаря Ротар Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмут цивільну справу №229/3201/19 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Дружківського міського суду Донецької області від 01 жовтня 2019 року (суддя Лебеженко В.О.),

в с т а н о в и в :

10 червня 2019 року акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк» звернулося з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, шо відповідно до договору б/н від 12 квітня 2006 року ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 3010 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідачка при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором, заборгованість до стягнення становить 122475,72 грн., яка складається з: 2798,63 грн. заборгованість за кредитом; 119677,09 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 12 квітня 2006 року по 30 липня 2018 року. Просив суд стягнути з відповідачки заборгованість у сумі 122475,72 грн. за кредитним договором б/н від 12 квітня 2006 року та понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 1921 грн.

Заочним рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 01 жовтня 2019 року позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 12 квітня 2006 року у сумі 2798,63 грн. та понесені витрати за сплату судового збору у сумі 44,92 грн. В задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитом у сумі 119677,09 грн. відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач АТ КБ «Приватбанк» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду в частині відмови стягнення заборгованості за процентами та ухвалити в цій частині нове судове рішення, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки відсотків за кредитом, оскільки під час підписання анкети-заяви відповідачка ознайомилася та погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку щодо умов кредитування. Таким чином, відповідачка приєдналася до запропонованої банком пропозиції.

Відповідачкою відзив на апеляційну скаргу не надано.

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України та пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, лише в оскаржуваній частині судового рішення і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справа здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що 12 квітня 2006 року між публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит у сумі 3010 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у КБ «Приватбанк» (а.с.8).

У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Пам`яткою клієнта і Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення і погоджується з його умовами.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданому позивачем, відповідач ОСОБА_2 порушувала графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачувала та у зв`язку з чим станом на 30 квітня 2019 року має заборгованість в сумі 239361,45 грн., яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 2798,63 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 230777,82 грн., пені та комісії 5785 грн., при цьому заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 12 квітня 2006 року по 30 липня 2018 року складає 119677,09 грн. (а.с.4-7).

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з того, що анкета-заява, яка підписана відповідачкою, не містить ознак узгодження в письмовій формі умов щодо розміру процентів за користування кредитом, виду кредитної картки, тому стягненню підлягає тіло кредиту. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів за користування грошовими коштами суд виходив з того, що в заяві позичальника процентна ставка не зазначена, тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору банком дотримано вимоги, передбачені частиною 2 статті 11 Закону України № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можливо.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а відповідно до вимог частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно зазначив, що з відповідачки на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 2798,63 грн.

Однак, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови позивачу в задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів за користування кредитом.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті-заяві позичальника від 12 квітня 2006 року встановлена базова процента ставка 3% на місяць, що загалом на рік становить 36% (а.с.8, 96-97).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 12 квітня 2006 року проценти за користування грошовими коштами банк нараховував за ставкою 36% в період з 12 квітня 2006 року по 31 грудня 2012 року, за ставкою 30% - з 01 січня 2013 року по 31 серпня 2014 року, за ставкою 34,80% - з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року, за ставкою 43,20% - з 01 квітня 2015 року по 30 квітня 2019 року.

Колегія суддів вважає неправомірними дії позивача щодо підвищення з 01 вересня 2014 року процентної ставки до 34,80% річних і з 01 квітня 2015 року до 43,20% річних, оскільки це виходить за межі узгодженого сторонами договору розміру процентів за користування грошовими коштами.

Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивачем було дотримано вимог, передбачених частиною другою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, зокрема, щодо порядку нарахування процентів за кредитним договором.

Крім того, колегія суддів виходить з того, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Тому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Відповідно до довідки, наданої позивачем, за вказаним кредитним договором б/н від 12 квітня 2006 року, ОСОБА_1 були надані наступні кредитні картки: НОМЕР_1 (дата відкриття 12 квітня 2006 року, термін дії 02/13); 259271 (дата відкриття 20 березня 2013 року, термін дії 10/16) (а.с.50).

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимоги щодо стягнення процентів за користування грошовими коштами та стягнути з відповідачки проценти із визначенням розміру заборгованості, виходячи із узгодженої сторонами базової процентної ставки 36% річних з 01 вересня 2014 року по 30 квітня 2019 року.

Так, відповідно до наданого банком розрахунку, кількість днів прострочення сплати заборгованості за користування грошовими коштами за період з 01 вересня 2014 року по 30 квітня 2019 року становить 1702 дні.

Заборгованість за тілом кредиту станом на 01 вересня 2014 року (день підвищення процентної ставки) складала 2123,06 грн.

Отже, розмір заборгованості за процентами за вказаний період складає 3011,21 грн. (2123,06 грн. х 30%) / 360 х 1702 день.

Таким чином, за період з 12 квітня 2006 року до 30 квітня 2019 року загальна заборгованість за процентами за користування кредитом становить 4626,80 грн. (1615,59 грн. + 3011,21 грн.), де 1615,59 грн. сума процентів, нарахованих банком за період з 12 квітня 2006 року до 01 вересня 2014 року, тобто до неправомірного підвищення процентної ставки.

З огляду на вищевказане, апеляційний суд доходить висновку, що судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, та з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за процентами в сумі 4626,80 грн.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», з ОСОБА_1 слід стягнути на користь АТ КБ «Приватбанк» понесені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 116,41 грн. З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» з відповідачки на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в сумі 174,62 грн. Отже, всього з відповідачки на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір у сумі 291,03 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Дружківського міського суду Донецької області від 01 жовтня 2019 року в частині відмови в стягненні з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за процентами за користування кредитом та судового збору скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 4626 (чотири тисячі шістсот двадцять шість) грн. 80 коп., та витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та переглядом у суді апеляційної інстанції, в сумі 291 грн. 03 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції від 01 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2020 року

Судді І.В. Кішкіна

В.Б. Азевич

О.В. Халаджи