ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/856/19 Номер провадження 22-ц/814/1205/20Головуючий у 1-й інстанції Шевченко В. М. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Коваль Лариси Миколаївни, представника ОСОБА_1 , на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2020 року (час ухвалення судового рішення з 15:04:03 до 15:48:01; дата виготовлення повного тексту судового рішення 24 лютого 2020 року) у справі за позовом адвоката Коваль Лариси ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 , до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мадег" про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року адвокат Коваль Л.М., представник ОСОБА_1 , звернулась до суду з вказаним позовом, просила: стягнути з ТОВ «Мадег» на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки у розмірі 355 215 грн. 36 коп., компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. та вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що судовим рішенням, яке набрало законної сили 26 березня 2019 року, визнана недійсною додаткова угода від 06 червня 2017 року до договору оренди землі від 03 травня 2012 року. У зв`язку з цим є очевидним той факт, що відповідач протягом двох сільськогосподарських років, а саме з червня 2017 року по кінець вересня 2018 року, безпідставно неправомірно використовував земельну ділянку, яка перебуває у власності ОСОБА_1 .

Отже, на підставі ст.390, ст.1212, ст.1214 ЦК України відповідач зобов`язаний відшкодувати власнику земельної ділянки доходи за весь період безпідставного неправомірного використання земельної ділянки, які розраховані виходячи з середньої урожайності кукурудзи і сої, що вирощувалися відповідачем на земельній ділянці позивача.

Незаконне використання відповідачем земельної ділянки позбавило позивача можливості самостійно обробляти належну їй земельну ділянку, що призвело до моральних страждань, які оцінені позивачем у сумі 20 000 грн.

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2020 року позов адвоката Коваль Л.М., представника ОСОБА_1 , задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Мадег» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 17 506, 31 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000,00 коп., судові витрати на правову допомогу у розмірі 832,00 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн.

Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ТОВ «Мадег» про стягнення збитків у розмірі 337 709,05 грн., моральної шкоди у розмірі 10 000,00 коп., судових витрат на правову допомогу в розмірі 9 568,00 грн., судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 4 704,75 грн.

Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 25 лютого 2020 року виправлено арифметичну помилку в рішенні Гребінківського районного суду Полтавської області від 13.02.2020р. шляхом редагування абзаців четвертого та восьмого резолютивної частини рішення:

«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мадег» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у розмірі 832,00 грн. (вісімсот тридцять дві грн 00 коп.)»;

«Відмовити ОСОБА_1 у стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мадег» судових витрат на правову допомогу в розмірі 9 568,00 грн. (дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят вісім грн 00 коп.).

Викладено таким чином:

«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мадег» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у розмірі 759, 20 грн. (сімсот п`ятдесят дев`ять грн. 20 коп.)»;

«Відмовити ОСОБА_1 у стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мадег» судових витрат на правову допомогу в розмірі 9 640,80 грн. (дев`ять тисяч шістсот сорок грн. 80 коп.).

Зазначено, що ухвала є невід`ємною частиною рішення Гребінківського районного суду від 13.02.2020 у цивільній справі № 528/856/19.

В апеляційній скарзі адвокат Коваль Л.М., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції у частині незадоволених позовних вимог, постановити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказувала на помилковість висновків суду щодо способу захисту порушеного права, посилаючись на постанову ВП ВСУ від 04.12.2019 року у справі № 917/1739/17.

Стверджується, що суд першої інстанції неправильно визначив характер спірних правовідносин, а тому зробив хибний висновок, що позивач мала довести розмір можливих доходів і неправомірність дій відповідача.

Також вказувала на те, що, оскільки відповідач не надав свій контррозрахунок щодо збитків, а також первинних документів на підтвердження отриманого ним доходу за час неправомірного користування землею, то суд мав прийняти до уваги розрахунок збитків (упущеної вигоди) позивача.

Зазначала що визначення збитків у виді невиплаченої орендної плати є неприйнятним до спірних правовідносин.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Мадег», навів свої заперечення на доводи апеляційної скарги та, стверджуючи про їх необґрунтованість, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення, у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, індексний № документа 159474087 від 14.03.2019р., ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер ЯМ 117397, виданого 27.03.2012р. відділом Держкомзему у Гребінківському районі Полтавської області на праві власності належить земельна ділянка кадастровий номер :00:001:0510, площею 9.2504 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.9,10).

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 22.02.2019 року визнано недійсною додаткову угоду від 06.06.2017р., зареєстровану 09.06.2017р. КП «Реєстраційна служба» Оржицької районної ради Полтавської області, до договору оренди землі від 03.05.2012р., зареєстрованого 14.06.2012 року у Відділі Держкомзему Гребінківського району Полтавської області, про що у державному реєстрі земель зроблено запис № 00862, та стягнуто з ТОВ «Мадег», код 35521374, на користь ОСОБА_1 , понесені нею судові витрати, які складаються із суми судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп. та витрат, понесених за проведення почеркознавчої експертизи у розмірі 5 005 грн. 00 коп., а всього 5 645 грн. 00 коп. (а.с.11,12).

Відповідно до інформації Гребінківської РДА від 28.08.2019р. №01-24/1346, наданої на адвокатський запит ОСОБА_3 , середня урожайність сільськогосподарських культур у Гребінківському районі становить:

пшениця озима у 2017 року 37 ц/га, у 2018 році 34 ц/га;

ячмінь озимий у 2017 року 30 ц/га, у 2018 році 30 ц/га;

ячмінь ярий у 2017 року 32 ц/га, у 2018 році 23 ц/га;

кукурудза за зерно у 2017 року 50 ц/га, у 2018 році 65 ц/га;

соя у 2017 року 20 ц/га, у 2018 році 20 ц/га;

соняшник у 2017 року 20 ц/га, у 2018 році 22 ц/га; (а.с.18).

Згідно інформації, яка надана зернотрейдерами України станом на вересень 2019р. вартість 1 т.: кукурудзи - 4 300 грн., пшениця 4 950 грн., ячмінь 4 600 грн., соя 8 700 грн. , соняшник 9 950 грн. (а.с.13-16).

Згідно калькуляції витрат на вирощування кукурудзи та зерна на підприємстві ТОВ «Мадег» затрати на 1 га становлять 30 797 грн. 41 коп. (а.с.62)

З довідки ТОВ «Мадег» вбачається, що ОСОБА_1 відповідно до договору оренди землі з ТОВ «Мадег» б/н від 03.05.2012р., зареєстрованого 14.06.2012р. за № НОМЕР_1 у відділі Держкомзему у Гребінківському районі Полтавської області, виплачувалася орендна плата у період 2012 2017 у сумі 72 214 грн. готівкою та на 2 235 грн. продукцією. Заборгованість за 2018 р. становить 17 506 грн. 31 коп. (а.с.96).

Видатковий касовий ордер від 28.12.2017р. свідчить про отримання ОСОБА_1 орендної плати за оренду земельного паю ТОВ «Мадег» за 2017р. у сумі 19 730 грн. (а.с.106).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ТОВ «Мадег» на користь ОСОБА_1 збитків у розмірі 337 709, 05 грн., 10 000 грн. моральної шкоди та судових витрат у розмірі 9 568 та 4 704,75 грн., суд першої інстанції виходив з того, що оскільки розмір збитків, що є предметом у даній справі, є неотриманим доходом на підставі наданих розрахунків, то саме сторона позивача повинна була довести, що ОСОБА_1 могла і повинна була отримати відповідні доходи у визначеному нею розмірі за визначений період, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток.

При визначенні способу захисту порушеного права суд застосував правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, та встановив, що в діях ТОВ «Мадег» наявний склад цивільного правопорушення, який полягає у користуванні земельною ділянкою без належної правової підстави, що спричинило майнову шкоду власнику ОСОБА_1 . Преюдиціальні обставини стосовно протиправного землекористування встановлені в межах іншої цивільної справи про визнання додаткової угоди до договору оренди недійсною, що підтверджує наявність причино-наслідкового зв`язку, необхідного для доказування заподіяних збитків, та унеможливило отримання позивачем доходу у виді орендної плати, який беззаперечно мав бути би отриманий, якщо б право позивача порушено не було б відповідачем, тобто вину останнього.

Суд відхилив зазначений у позові спосіб захисту порушеного права на підставі статті 1214 ЦК України, оскільки позивач є власником земельної ділянки, а тому спірні правовідносини, що виникли з фактичного користування земельною ділянкою, яка оформлена як об`єкт нерухомого майна, за своїм змістом є не кондиційними, а деліктними (п. 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17).

Звернув увагу, що у рішенні «Віра Довженко проти України» Європейський Суд з прав людини встановив порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції, проте не розглядав справу за іншими критеріями (наявності суспільного інтересу, пропорційності заходу його меті), а тому, з огляду на предмет спірних правовідносин у цій справі, вказане рішення не підлягає застосуванню.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з засад розумності, виваженості та справедливості, надавши оцінку характеру та обсягу страждань, яких зазнала ОСОБА_1 , врахувавши тривалість правопорушення, отримання позивачкою в позасудовому порядку орендної плати за 2017 рік, а також часу та зусилля, необхідних їй для захисту порушеного права власності, сума у розмірі 10 000,00 грн на відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди є доведеною та достатньою.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Щодо характеру спірних правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню для правильного вирішення цього спору.

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 22 лютого 2019 року (а.с.11-12) встановлено, що 03 травня 2012 року між ОСОБА_1 як власником землі і ТОВ «Мадег» укладений договір оренди землі строком на п`ять років. Договір зареєстрований 14 червня 2012 року.

Отже, ТОВ «Мадег» до 14 червня 2017 року правомірно користувалося земельною ділянкою, що належить ОСОБА_1 .

Додаткова угода до договору оренди земельної ділянки укладена 06 червня 2017 року і зареєстрована уповноваженим органом 09 червня 2017 року.

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 22 лютого 2019 року зазначена додаткова угода визнана недійсною.

Суд першої інстанції, визначаючи спірні правовідносини як деліктні, послався на висновки, викладені у пункті 71 постанови ВП ВС від 04 грудня 2019 року по справі № 917/1739/17.

Таке посилання суду першої інстанції є помилковим.

У справі, розглянутій ВП ВС, предметом спору була вимога про стягнення з відповідача орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою без укладення договору оренди землі під об`єктом нерухомого майна після закінчення строку дії попереднього договору (див. п.17, п.69 постанови).

У зазначеній справі ВП ВС зробила висновок про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

З огляду на викладене відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України (див. п.71, п.72).

Отже, у справі № 917/1739/17, розглянутій ВП ВС (постанова від 04 грудня 2019 року), судами встановлені такі фактичні обставини: особа продовжувала без належної правової підстави користуватися землею після закінчення строку дії раніше укладеного договору оренди, що позбавило власника землі можливості отримати плату за користування цієї землею.

У цій справі відправною точкою для правильного визначення характеру спірних правовідносин і відповідного ефективного способу захисту порушеного права є судове рішення, яким визнана недійсною додаткова угода до раніше укладеного договору оренди землі.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч.1 ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином, ТОВ «Мадег», обробляючи землю, що належить позивачу, упродовж двох сільськогосподарських років (з червня 2017 року по вересень 2018 року), діяв на правовій підставі, яка ґрунтувалась на чинній на момент обробки землі додатковій угоді від 06 червня 2017 року до договору оренди землі від 03 травня 2012 року, яка в подальшому рішенням суду визнана недійсною лише у лютому 2019 року.

Отже, на час обробітку спірної земельної ділянки відповідачем між сторонами спору існували договірні відносини щодо оренди спірної земельної ділянки.

Враховуючи наведене не можна визнати правильним висновок суду першої інстанції про самовільне зайняття відповідачем спірної земельної ділянки та, відповідно, про застосування до даних правовідносин норм матеріального права, якими врегульовані питання відшкодування збитків, зокрема ст.157 ЗК України і Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затверджену постановою КМ України від 25 липня 2007 року № 963.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, сформульованою у постанові КЦС ВС від 15 січня 2020 року у справі №393/214/17.

Правові наслідки недійсності правочину визначені приписами ст.216 ЦК України.

У разі недійсності правочину кожна сторона зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Таким чином, за загальним правилом недійсність правочину породжує два види правовідносин: реституція і відшкодування шкоди.

Для певних видів правочинів можуть бути встановлені особливі умови застосування правових наслідків їх недійсності.

ЗУ «Про оренду землі» не встановлено особливих умов застосування правових наслідків недійсності договорів оренди землі, зокрема наслідків у виді відшкодування доходів від безпідставно користування землею.

Кондикція це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно.

Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Відповідно до частин першої, другої, пункту першого частини третьої ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином, незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до ст.1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що до спірних правовідносин підлягають до застосування норми глави 83 ЦК України.

Щодо доведеності розміру доходів, отриманих відповідачем від безпідставно набутого майна.

Положення глави 83 ЦК України, ст.216 ЦК України не містять спеціальних норм про порядок визначення розміру доходів або вартості одержаного від виконання недійсного правочину, отже це питання підлягає вирішенню на підставі загальних норм про доказування (глава п`ята розділу І ЦПК України), тобто встановлений законом обов`язок особи, яка набула або зберегла майно у себе без достатньої правової підстави, відшкодувати всі доходи, яків вона одержала або могла одержати від цього майна, не звільняє власника майна (позивача по справі) від обов`язку довести розмір цього доходу.

За змістом положень ст.12, ст.13, ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У підтвердження розміру доходу, який отримав чи мав би отримати відповідач за час користування земельною ділянкою, позивач надав суду інформацію Гребінківської РДА №01-24/1346 від 28.08.2019р., у якій повідомлені оперативні дані щодо середньої врожайності сільськогосподарських культур, зокрема кукурудзи і сої у 2017 і 2018 роках (а.с.18); інформацію зернотрейдерів України щодо вартості однієї тони кукурудзи і сої станом на вересень 2019р. (а.с.13-16).

Розрахунок проведений шляхом множення кількості гектар (площа земельної ділянки) на врожайність у певному році і на вартість однієї тони відповідно виду культури (кукурудзи і сої) (а.с.6).

Відповідач надав суду документи щодо понесених витрат на вирощування сільськогосподарських культур (а.с.62-95), проте всупереч вимогам ч.1 ст.81 ЦПК України не надав суду належних і допустимих доказів, які мають бути у нього в розпорядженні щодо розміру доходів, отриманих від безпідставного користування земельною ділянкою, що належить позивачу. Відповідач не спростував тверджень позивача про те, що на її земельній ділянці упродовж двох сільськогосподарських років вирощувалася кукурудза і соя, не надав доказів про розмір врожаю, тощо.

Оцінюючи наведені докази відповідно до правил ст.89 ЦПК України, апеляційний суд визнає, що позивач підтвердив належними і допустимими доказами розмір доходів, які міг би отримати відповідач за час безпідставного користування земельною ділянкою, що належить позивачу.

З огляду на встановлене слід дійти висновку, що вимога про стягнення з відповідача доходів, які він міг би отримати без достатньої правової підстави у сумі 355 215 грн. 36 коп., є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Враховуючи, що в апеляційній скарзі ставиться вимога про стягнення з відповідача 10 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, яка задоволена судом першої інстанції, то рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню лише у частині стягнення з відповідача на користь позивача 17 506 грн. 31 коп. збитків у формі недоотриманої орендної плати.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу адвоката Коваль Лариси Миколаївни, представника ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2020 року у частині стягнення з ТОВ «Мадег» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 17 506 грн. 31 коп. скасувати, ухваливши нове рішення.

Стягнути з ТОВ «Мадег» на користь ОСОБА_1 355 215 грн. 36 коп. доходів, отриманих без достатньої правової підстави за користування земельною ділянкою.

В іншій частині рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 22 липня 2020 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді А.І. Дорош

В.М. Триголов