ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк",

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 лютого 2019 року

по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2018 року до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 лютого 2019 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця та ухвалити нове, яким позов АТ КБ "ПриватБанк" задовольнити в повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 лютого 2019 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.02.2011 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір №б/н, відповідно до якого він отримав кредит розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 20.07.2014 року, актовий запис №685 (а.с.51).

Згідно ч.1 ст.608 ЦК України зобов`язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Згідно ст.1216 ЦК України у разі смерті фізичної особи (спадкодавця) відбувається перехід прав і обов`язків (спадщини) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України (ст.ст. 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст. 1220 ЦК України).

Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 02.02.2011 року становить - 17107,70 грн., з яких: 4474,60 грн. - заборгованість за кредитом, 12433,10 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 200,00 грн. - пеня.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що звертаючись до суду з позовом, позивач в обґрунтування своїх вимог не надав належних доказів на підтвердження існування заборгованості на час смерті спадкодавця, а також коли позичальником було допущено пропуск строку погашення кредитної заборгованості і в якому розмірі. Матеріали справи не містять виписки по особовому рахунку (картковому рахунку) боржника, яка могла би бути належним доказом на підтвердження розміру заборгованості станом на час смерті ОСОБА_2

24 листопада 2017 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до Першої Дніпровської державної нотаріальної контори з претензією кредитора, на підставі якої була відкрита спадкова справа (а.с.52-55).

21 грудня 2017 року надійшла відповідь Першої Дніпровської державної нотаріальної контори, в якій зазначалося, що спадкова справа була заведена на підставі претензії кредитора, кредиторські вимоги включені в спадкову масу, в разі звернення до нотаріальної контори, спадкоємці померлого будуть ознайомлені про наявність заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 17107,70 грн. (а.с.56).

Згідно зі ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені ч.2,3 цієї статті, позбавляється права вимоги.

Недотримання кредитором визначених законом строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Як вбачається з матеріалів справи у позовній заяві АТ КБ "ПриватБанк" зазначає, що спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 , що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена: АДРЕСА_1 , у зв`язку з цим в травні 2018 року направив ОСОБА_1 лист-претензію (а.с. 57).

Також, судом першої інстанції було встановлено, що про смерть спадкодавця позивачу стало відомо у жовтні 2017 року, що підтверджується направленням з боку позивача до нотаріальної контори претензії від 14.10.2017 року.

Крім того, як свідчить надана позивачем копія паспорту ОСОБА_1 , з відміткою «копія верна» від 29.08.2016 року, про спільне проживання відповідача з позичальником за однією адресою та прийняття ним спадщини в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України позивачу було відомо на час смерті спадкодавця.

Однак, порушуючи терміни, що передбачені ст.1281 ЦК України, з вимогою до відповідача, як до спадкоємця позивач з листом-претензією від 24.05.2018 року за вих.№SAMDNWFC1 звернувся 15.07.2018 року, про що свідчить реєстр поштових відправлень та фіскальний чек (а.с. 58, 63).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк", суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивачем пред`явлено вимоги з пропуском визначеного законом шестимісячного строку, який є присічним (преклюзивним).

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника та спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини, не заслуговують на увагу, оскільки вони не мають правового значення, так як позивачем пропущений строк для пред`явлення вимоги до спадкоємця.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича