Номер провадження: 22-ц/813/1486/20
Номер справи місцевого суду: 521/9196/19
Головуючий у першій інстанції Кузьменко Н.Л.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д.,

Дрішлюка А.І.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

переглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 03 червня 2019 року за поданням державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Дідур І.М., погоджене начальником Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 , без вилучення паспортного документа, -

В С Т А Н О В И В:

03 червня 2019 року старший державний виконавець звернулась до суду із поданням, в якому просив тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , Паспорт НОМЕР_2 , виданий 18.12.1996р. Приморським РВ УМВС України в Одеській області, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до виконання зобов`язань за рішенням суду.

Мотивуючи свої вимоги тим, що на виконанні Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - Відділ) знаходиться декілька виконавчих проваджень з виконання наступних виконавчих документів:

- виконавчого листа №1-кн-358/17 виданого 04.10.2018р. Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів, а саме розміру матеріальної шкоди 515,32 гривень та моральну шкоду 267 452,99 грн..

- виконавчого листа №1-кн-358/17 виданого 04.10.2018р. Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів, а саме розміру матеріальної шкоди 36 890,29 гривень та моральну шкоду в розмірі 154 965,10 гривень.

- виконавчого листа №1-кн-358/17 виданого 18.10.2018р. Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошових коштів, а саме розміру моральної шкоди у розмірі 153 382,23 гривень.

За вказаними виконавчими документами боржником є - ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , Паспорт НОМЕР_2 , виданий 18.12.1996р. Приморським РВ УМВС України в Одеській області, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

08 лютого 2018 року боржник, отримавши постанови про відкриття виконавчих проваджень, з`явився до Відділу та надав пояснення, що немає майна, на яке можливо звернути стягнення, а також офіційно не працевлаштований, лише отримує пенсію, але має намір вирішити питання щодо сплати боргу стягувачам, однак в подальшому будь - яких дій щодо погашення боргу не вчиняв.

Рішення суду на сьогоднішній день боржником не виконано, будь-яких дій спрямованих на його виконання ОСОБА_2 не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі зазначеного, державний виконавець звернувся до суду із вказаним поданням та просив суд задовольнити його вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03 червня 2019 року у задоволенні подання відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити вимоги подання у повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Розгляд справи призначено на 16 грудня 2020 року, однак відповідно до розпорядження голови Одеського апеляційного суду про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року №12, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в м. Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки: помаранчевий або червоний, зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань.

Окрім того, згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони сповіщені належним чином, при цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Від скаржника ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантину на території України та неможливістю розглядати справу за її відсутністю.

Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

На підставі зазначеного, колегія суддів дійшла до висновку про залишення клопотання про відкладення розгляду справи без задоволення та розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 22 грудня 2020 року.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах подання та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу боржника ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що на примусовому виконанні у Другому Малиновському відділі державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області знаходиться декілька виконавчих проваджень з виконання виконавчих документів:

- виконавчого листа №1-кн-358/17 виданого 04.10.2018р. Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів, а саме розміру матеріальної шкоди 515,32 гривень та моральну шкоду 267 452,99 грн..

- виконавчого листа №1-кн-358/17 виданого 04.10.2018р. Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів, а саме розміру матеріальної шкоди 36 890,29 гривень та моральну шкоду в розмірі 154 965,10 гривень.

- виконавчого листа №1-кн-358/17 виданого 18.10.2018р. Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошових коштів, а саме розміру моральної шкоди у розмірі 153 382,23 гривень.

За вказаними виконавчими листами було винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень, про що було повідомлено боржника.

Рішення суду на сьогоднішній день боржником не виконано, будь - яких дій спрямованих на його виконання не здійснено.

Державним виконавцем було вжито заходи примусового виконання рішення. Майно належне боржнику на праві власності відсутнє.

Згідно із ч. ч. 1, 3, 4 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Закон України «Про порядок виїзду з України громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

За правилом п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, в тому числі, якщо він ухиляється від виконання покладених на нього судовим рішенням зобов`язань - до виконання цих зобов`язань.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; за рішеннями майнового характеру неподання виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; своєчасно не з`являтися на вимогу виконавця; не надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Тобто, ухиленням від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Таким чином, право державного виконавця на звернення із поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Із матеріалів справи вбачається, що старший державний виконавець Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Дідур І.М. звернувся до суду із поданням та просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 ..

Посилався на те, що під час вжиття заходів примусового виконання рішення суду, було встановлено, що майно належне боржнику на праві власності, на яке можна було звернути стягнення, відсутнє, ОСОБА_2 просив звернути стягнення на єдине джерело доходу боржника пенсію, яка становить 1 497 грн. (а.с.15).

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що з часу ухвалення судового рішення по теперішній час ОСОБА_2 його не виконує.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що державним виконавцем вжито усіх передбачених законодавством заходів примусового виконання рішення, однак останнє не виконано, боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст. 18 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу про відсутність доказів, які б свідчили про факт умисного ухилення боржника у виконавчому провадженні не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що обмеження у праві виїзду за кордон ніяким чином не може порушувати права ОСОБА_2 , у якого немає коштів на погашення заборгованості за рішенням суду, а відтак і виїзду за кордон.

Також, колегія судів зазначає про розгляд подання без участі державного виконавця, яка є обов`язковою відповідно до положень ч. 4 ст. 441 ЦПК України, що є порушенням норм процесуального права.

Отже, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, у зв`язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права та ухваленням постанови нової про задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 ..

За таких обставин, вимоги апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при перегляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 03 червня 2019 року скасувати.

Подання державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Дідур І.М., погоджене начальником Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 , без вилучення паспортного документа задовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , Паспорт НОМЕР_2 , виданий 18.12.1996р. Приморським РВ УМВС України в Одеській області, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ).

Постанову суду направити для подальшого виконання до Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та подальшому оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено: 22 грудня 2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік