ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 січня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/5970/19

Головуючий у першій інстанції - Маслюк Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/155/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,

сторони: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Деснянський відділ державної виконавчої служби м. Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 05 листопада 2019 року (місце ухвалення - м. Чернігів, дата складання повного тексту - 08.11.2019) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам шляхом часткового зменшення,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам шляхом часткового зменшення. В обгрунтування посилався на те, що у 2008 році Новозводським судом м. Чернігова було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі 1 000 грн щомісячно. Виконавчий лист перебуває на виконанні, та станом на 01.05.2018 заборгованість по аліментам складала 78 969,98 грн. У 2014 році постановою Щорського районного суду стягнуто з ОСОБА_1 на користь УПСЗН Новозаводської районної у м. Чернігові ради суму сплаченої ОСОБА_2 тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, в сумі 45 662, 03 грн.

Позивач зазначає, що за період, коли відповідач отримувала тимчасову державну допомогу, державним виконавцем проводилось нарахування аліментів, що призводить до подвійного стягнення і відповідальності боржника, таким чином стягнення тимчасової державної допомоги та нарахування аліментів за цей же період дозволяє розраховувати на зменшення розміру нарахованої заборгованості в розмірі, що відповідає розміру стягнених грошових коштів - 45 662,03 грн.

В позові ОСОБА_1 просить частково звільнити від сплати заборгованості по аліментам ОСОБА_1 по виконавчому листу 2-1337 від 27.08.2008, виданий Новозаводським районним судом м. Чернігова, в розмірі суми 45 662, 03 грн, що були виплачені ОСОБА_2 від УПСЗН Новозаводської районної у м. Чернігові ради, а в подальшому стягнуті із ОСОБА_1 згідно Постанови Щорського районного суду Чернігівської області від 16.07.2014 по справі № 749/670/14.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.11.2019 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам шляхом часткового зменшення - відмовлено повністю.

Рішення суду обґрунтовано тим, що отримання відповідачем тимчасової державної допомоги, за період нарахування заборгованості по аліментам, не є підставою для звільнення позивача від сплати частини заборгованості по аліментам, оскільки взаємозалік стягнутої по рішенню суду з платника аліментів тимчасової допомоги у рахунок погашення (зменшення) розміру заборгованості по сплаті аліментів, чинним законодавством не передбачено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду від 05.11.2019, та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що оскаржуване рішення суду ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Доводи скарги є аналогічними доводам, викладеним в позовній заяві, та зводяться до того, що нарахування заборгованості по аліментах призводить до подвійного стягнення і відповідальності боржника.

Заявник зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував, що стягнення тимчасової державної допомоги та нарахування аліментів в період коли допомога виплачувалась, дозволяє розраховувати на зменшення розміру нарахованої заборгованості в розмірі, що відповідає розміру стягнених грошових коштів, а саме 45 662, 03 грн.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що на виконанні в Деснянському ВДВС м. Чернігова перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1337 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , 2003 р.н., Єлизавети 2004 р.н., ОСОБА_4 2006 р.н. у розмірі 1 000 грн щомісячно.

В матеріалах справи наявні копії довідок № 2125/18 від 23.10.2009 року, № 160/18 від 06.04.2010 року, № 160/18 від 01.10.2010 року, № 160/18 від 13.10.2010 року, № 48/18 від 03.10.2011 року, № 48/18 від 06.10.2011 року, № 160/25 від 18.04.2013, № 306/18 від 31.0-1.2014 року, з яких вбачається, що ОСОБА_2 не отримувала від ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей (а.с. 27-33).

Згідно копії розрахунку заборгованості по аліментам (а.с. 4-5) заборгованість по аліментах станом на 01.05.2018 складає - 78 969, 98 грн.

16.07.2014 постановою Щорського районного сууд Чернігівської області адміністративний позов УПСЗН Новозаводської районної в м.Чернігові ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь УПСЗН Новозаводської районної в м.Чернігові ради суму сплаченої ОСОБА_2 тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, в сумі 45 662, 03 грн (а.с. зв.ст. 5-6).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам шляхом часткового зменшення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що отримання відповідачем тимчасової державної допомоги, за період нарахування заборгованості по аліментам, не є підставою для звільнення позивача від сплати частини заборгованості по аліментам, оскільки взаємозалік стягнутої по рішенню суду з платника аліментів тимчасової допомоги у рахунок погашення (зменшення) розміру заборгованості по сплаті аліментів, чинним законодавством не передбачено.

З висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з"ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують враховуючи наступне.

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Частинами восьмою, дев`ятою, десятою статті 181 СК України передбачено, що якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога, яка не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року № 189 затверджено Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме (далі - Порядок № 189).

Цей Порядок визначає механізм надання тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання (перебування) їх невідоме (далі - тимчасова допомога) (пункт 1 Порядку № 189).

Відповідно до пункту 2 постанови Порядку № 189 тимчасова допомога призначається у разі, коли: рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується у зв`язку з ухиленням від сплати аліментів або відсутністю у боржника коштів та іншого майна, на які за законом може бути звернено стягнення; один з батьків перебуває під арештом, слідством, на примусовому лікуванні, у місцях позбавлення волі, якого визнано в установленому порядку недієздатним, а також перебуває на строковій військовій службі; місце проживання (перебування) одного з батьків не встановлено.

У пункті 5 Порядку № 189 вказано, що тимчасова допомога призначається та виплачується за місцем проживання (перебування) одного з батьків, який утримує дитину, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад. Допомога за місцем фактичного проживання призначається за умови неотримання зазначеної допомоги за зареєстрованим місцем проживання заявника. Перевірка відомостей щодо неотримання допомоги здійснюється органами соціального захисту населення з використанням інформаційних систем.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 189 тимчасова допомога призначається кожні шість місяців починаючи з місяця, в якому подано заяву з усіма необхідними документами. У разі коли до заяви не додані всі необхідні документи, орган соціального захисту населення повідомляє одержувачу про те, які документи повинні бути подані протягом місяця.

Пунктом 12 цього ж Порядку визначено, якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків та виявлено, що один з батьків може утримувати дитину або місце проживання (перебування) одного з батьків встановлено, у зв`язку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання дитини, орган праці та соціального захисту населення звертається до суду із заявою про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги. Стягнуті кошти зараховуються до державного бюджету.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 зверталась до УПСЗН Новозаводської районної у м. Чернігові ради із заявами про призначення тимчасової державної допомоги на дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько яких, ОСОБА_1 , ухиляється від сплати аліментів. ОСОБА_2 була призначена допомога з 01.10.2008 по 30.09.2013. Постановою Щорського районного суду від 16.07.2014 адміністративний позов УПСЗН Новозаводської районної в м. Чернігові ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів - задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь УПСЗН Новозаводської районної в м. Чернігові ради суму сплаченої ОСОБА_2 тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, в сумі 45 662,03 грн (а.с. 5-6).

Враховуючи викладене суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що підстави для часткового звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами відсутні, а факт отримання відповідачем державної допомоги не звільняє позивача від сплати аліментів і не може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Згідно з ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Таким чином, доводи скарги про безпідставне неврахування судом першої інстанції, що стягнення тимчасової державної допомоги та нарахування аліментів в період коли допомога виплачувалась, дозволяє розраховувати на зменшення розміру нарахованої заборгованості в розмірі, що відповідає розміру стягнених грошових коштів, не є підставою для скасування правильного по суті рішення.

Слід зазначити, що сама по собі та обставина, що з позивача по справі ОСОБА_1 постановою Щорського районного суду Чернігівської області від 16.07.2014 по справі №749/670/14 стягнуто на користь УПСЗН Новозаводської районної у м. Чернігові ради суму сплаченої ОСОБА_2 тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, в сумі 45 662 грн 03 коп (а.с. 6), не може безумовно свідчити про наявність підстав для зменшення розміру заборгованості по аліментах. Як вбачається, у вказаній постанові було встановлено, що підставами для задоволення позову є встановлення можливості утримання ОСОБА_1 дітей у період на який було призначено допомогу та підтверджена вина платника аліментів у їх несплаті.

З врахуванням наведеного є необґрунтованими та безпідставними доводи апеляційної скарги, щодо подвійного стягнення та відповідальності позивача, яке, на думку останнього, вбачається з нарахування заборгованості за аліментами та стягнення тимчасової державної допомоги дітям за спірний період, крім того суд першої інстанції прийшов до правильного висновку що підстави нарахування цих платежів на користь відповідача є різними за своєю правовою природою та вказані виплати не звільняють позивача від обов`язку нести витрати по утриманню неповнолітніх дітей, за відсутності доказів сплати, як аліментів, так і стягнутої допомоги за рішенням суду.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 05 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 13.01.2020.

Головуючий Судді :