Провадження № 2/521/551/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Мирончук Н.В.

при секретарі - Юраш К.Ю,

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду міста Одеси із позовною заявою звернулась ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 17 липня 2016 року відповідач, керуючи автомобілем, скоїв адміністративне правопорушення, внаслідок чого сталась дорожньо-транспортна пригода та пошкоджено автомобіль позивача.

Позивач вважає, що, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталась з вини відповідача, тому за відшкодуванням матеріальної шкоди позивач звертається з позовом до відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не погодився з зазначеними позивачем сумами: на витрати за втрату товарної вартості автомобіля; на витрати, пов`язані з ремонтом пошкодженого автомобіля; на витрати на пальне та проживання позивачки в м.Одесі, вказавши, що позивачці не обов`язково було проживати в м.Одесі з 13.03.2017 року по 04.04.2017року, тоді як огляд її транспортного засобу праводився один день, а саме: 05.10.2017 року (а.с.62)

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

За змістом ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.

Згідно ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України, збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Судом встановлено, що 17 липня 2016 року о 10:00 годині, ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по місту Одесі на 5 км Об`їзної дороги, не врахував дорожню обстановку, безпечну швидкість руху та інтервал, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-111730» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який в свою чергу відкинуло на автомобіль марки «Ford Ecosport» з транзитним номером НОМЕР_3 , що зупинився попереду, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Вина відповідача підтверджується постановою Малиновського районного суду міста Одеси, від 26.09.2016 року, про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП (а.с.11-12), з якої вбачається, що саме внаслідок дій відповідача пошкоджено автомобіль позивача.

Автомобіль «Ford Ecosport», реєстраційний номер НОМЕР_4 належить позивачу, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_5 , від 31.08.2016 року (а.с.9).

На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована, відповідно до поліса зеленої картки, серії AB № 028983, зі строком дії з 21.03.2016 р. по 20.03.2017р., який був дійсним на момент ДТП (а.с.10).

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до ст. 9 цього ж Закону України, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно п. 22. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку, страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Оцінка нанесеного збитку автомобілю «Ford Ecosport», реєстраційний номер НОМЕР_6 складає 86374 гривень 17 копійок, в тому числі втрата товарної вартості, в розмірі 12974,48 гривень, що підтверджується Звітом № 30947160, від 10 листопада 2019 року (а.с.13-18).

Згідно до листа МТСБУ, прийнято рішення про здійснення регламентної виплати ОСОБА_3 в сумі 75239,17 грн., (у тому числі компенсація послуг експерта - 1839,48 грн.). Втрата товарної вартості, в сумі 12974,48 грн., МТСБУ не відшкодовує (а.с.34).

За змістомст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування), для повного відшкодування завданою нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна.

В силу ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до Акту № ЗН-1700535, позивачу розраховано відновлюваний ремонт автомобіля на суму 83847,88 грн. (а.с.35).

Згідно до акту виконаних робіт № ЗН-1700535, від 03.04.2017р., вартість ремонту склала 83847 гривень 88 копійок (а.с.36).

Отже різниця між виплаченою страховою сумою МТСБУ позивачці та спричиненою шкодою складає: 83847,88грн. - (75239,17 грн.- 1839,48 грн.)= 10448,19грн..

Тобто, різниця між виплаченим страховим відшкодуванням та реально витраченою позивачкою сумою, пов`язаною з ремонтом пошкодженого автомобіля, складає - 10448,19грн., тому вказану суму слід стягнути з відповідача.

Також, оскільки МТСБУ не відшкодувало втрату товарної вартості, у розмірі 12974 гривні 48 копійок, то вказана сума також підлягає стягненню з відповідача.

Щодо заявлених позивачем витрат у сумі 4510грн. на пальне, суд зазначає наступне.

Позивачем до позову долучено ксерокопії квитанцій банку та фіскальних чеків (а.с.38-39), але, вказані ксерокопії виконані так, що їх не можливо прочитати.

У судовому засіданні представником позивача для огляду надано оригінали вказаних квитанцій та фіскальних чеків.

При вивченні вказаних фіскальних чеків у судовому засіданні, встановлено наступне.

Так, відповідно до фіскального чеку № 482555, на АЗС селищної ради Усатівська Біляївського району, 21.09.2016 року в 11 год. придбано дизельне паливо на суму 209,9грн.

Згідно до фіскального чеку № 482558, на АЗС селищної ради Усатівська Біляївського району, 21.09.2016 року в 11.32 придбано дизельне паливо на суму 193 грн.

Відповідно до фіскального чеку № 579864, на АЗС Ізмаіл, 26.09.2016 року придбано дизельне паливо на суму 437грн.

Згідно до фіскального чеку № 410012, на АЗС Ізмаіл, 26.09.2016 року придбано дизельне пальне на суму 631,38грн.

Відповідно до фіскального чеку № 5035 , на АЗС Ізмаільського району с.Кринички, 05.10.2016 року придбано дизельне паливо на суму 185грн.

Згідно до фіскального чеку № 735193, на АЗС 38км Одеса-Рені, 05.10.2016 року в 09.46 год. придбано дизельне паливо на суму 639,99грн.

Відповідно до фіскального чеку № 8441, на АЗС Ізмаіл , 29.11.2016 року в 12.24 придбано дизельне пальне на суму 585грн.

Згідно до фіскального чеку №775178, на АЗС Маяківської селищної ради Біляївського району, 30.11.2016 року в 15.40 придбано дизельне паливо на суму 549,97грн.

Відповідно до фіскального чеку, на АЗС Б-Дністровська, 13.03.2017 року придбано дизельне паливо на суму 419,88грн.

Проте, хто у ці дати придбавав зазначене дизельне паливо, для якого автомобіля та чи пов`язано придбання у різні дати на різних АЗС дизельного палива з пошкодженням автомобіля позивачки, позивачкою у позові не вказано та на підтвердження не долучено жодного доказу.

Однак, оскільки відповідачем заявлено, що огляд автомобілю потерпілої проводився 05.10.2017 року і він вважає, що можливі витрати на пальне та переїзд у сумі 2425грн., то вказану вимогу суд задовольняє у зазначеному розмірі, а саме: у сумі 2425грн.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача коштів на проживання її у місті Одеса, в сумі 11000грн.

Позивачкою до позову долучено рахунок ФОП ОСОБА_4 , про те, що за проживання в АДРЕСА_1 з 13.03.2017 р. по 04.04.2017 року, позивачка повинна сплатити 11000грн.(а.с.41).

Також, до позову долучено квитанцію про сплату коштів позивачкою за проживання на квартирі 22 дні в м.Одесі (а.с.41 зворотній бік).

На підтвердження обгрунтованості проживання в м.Одесі, позивачка у позові вказала, що 14.03.2017 року вона здала на ремонт свій автомобіль і прийняла його з ремонту 03.04.2017 року.

Проте, доказів того, чому саме вона не змогла поїхати до дому та повернутись забрати свій автомобіль після його ремонту, вона не вказала та не надала.

Крім того, доказів чому позивачка проживала в м.Одесі на квартирі 22 дні, з 13.03.2017 р. по 04.04.2017 року, до суду нею не надано, як і не надано доказів стосовно того, яким чином проживання позивачки 22 дні в м.Одесі відноситься до пошкодження автомобілю та його ремонту.

Також, не надано доказів, чому, прийнявши, як стверджує позивач, свій автомобіль з ремонту 03.04.2017 року, вона ще залишалась в м.Одесі до 04.04.2017р.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вказаної вимоги позивача про стягнення з відповідача 11000грн.

Щодо позовної вимоги стосовно стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Проте, конкретної суми, позивачем у вимогах позову не зазначено.

Також, у вимогах позову не вказано, з чого саме складаються заявлені судові витрати.

Однак, долучено роздруківку, яку позивачем зазначено, як розрахунок суми, але в ньому відсутній будь-який розрахунок, лише вказано суму 8500грн. та вказано, що це витрати на правову допомогу (а.с.8).

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.

Для забезпечення права на надання правничої допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні, діє адвокатура.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно п.1 ч.2 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, на професійну правничу допомогу.

Проте, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Зі змісту діючих норм законодавства від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Однак, на підтвердження витрат на правничу допомогу, позивачем не надано жодного доказу та і конкретної суми ним у вимогах позову не вказано, до суду надано лише ордер адвоката (а.с.44), тому, вказана вимога позивача, судом не може бути задоволена.

Щодо вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача сплаченого ним судового збору, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем під час подання позовної заяви до суду було сплачено судовий збір, у розмірі - 768,40 гривень, що підтверджується квитанцією, від 16.07.2019 року.(а.с.1).

Оскільки, вимоги позивача суд задовольняє частково, то підлягає до стягнення з відповідача частково сплачений позивачем судовий збір.

Керуючись ст. ст. 22, 1166, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України; ст. ст. 1-18, 76-82, 95, 141, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (пасп. громадянина України з безконтактним електронним носієм, НОМЕР_8 , орган видачі -5129, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , дата реєстрації: 07.08.2012), на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_9 ) відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме за втрату товарної вартості автомобіля; витрати, пов`язані з ремонтом пошкодженого автомобіля, та витрати на пальне, а всього на загальну суму 25847,67 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (пасп. громадянина України з безконтактним електронним носієм, НОМЕР_8 , орган видачі -5129, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , дата реєстрації: 07.08.2012), на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_9 ), судовий збір, у розмірі 510,13 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 31 січня 2020 року.

Суддя: Н.В. Мирончук