ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 289/1605/18

провадження № 61-5054св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - дошкільний навчальний заклад № 7 «Дзвіночок»,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 жовтня 2018 року в складі судді Василенка Р. О. та на постанову Житомирського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року в складі колегії суддів Галацевич О. М., Борисюка Р. М., Микитюк О. Ю.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до дошкільного навчального закладу № 7 «Дзвіночок» і просила визнати незаконним і скасувати наказ дошкільного навчального закладу № 7 «Дзвіночок» загального типу Радомишльського району Житомирської області від 28 лютого 2018 року № 7-к; поновити її на посаді, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди, а також допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середньої заробітної плати у межах платежу за один місяць.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 вказувала, що працювала на посаді вихователя в дитсадку та була безпідставно звільнення з посади за вчинення аморального проступку.

Уважала вказане звільнення незаконним, оскільки між нею та керівником дитсадка ОСОБА_2 виник конфлікт щодо розподілу коштів для дошкільного закладу, та на посаді, з якої звільнили позивача, працює подруга та знайома ОСОБА_2 .

Позивач указувала, що не вчиняла буд-які протиправні дії, працюючи на посаді вихователя дошкільного навчального закладу №7 «Дзвіночок», має відзнаки, а адміністративних стягнень за вчинені порушення до неї не застосовувалося.

Короткий зміст рішення суду першої інстанцїі

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що звільнення з роботи ОСОБА_1 проведено згідно з вимогами трудового законодавства, оскільки вона, як працівник, який виконує виховні функції, вчинила аморальний проступок, не сумісний з продовженням даної роботи.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Житомирського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 жовтня 2018 року - без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та на підставі належних доказів дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

07 березня 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на зазначені судові рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2019 року дана справа призначена до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Указує, що підставою для звільнення стали її неприязні стосунки та конфлікти з директором дитсадка. Вважає, що жодних дій, які можна кваліфікувати як аморальний проступок, вона не вчиняла й виконувала всі свої трудові обов`язки.

Відзив на касаційну скаргу

У травні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив відповідача на дану касаційну скаргу, в якому він просив залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 працювала вихователем у дитсадку.

01 лютого 2018 року керівнику дитсадка надійшла скарга від матері ОСОБА_3 щодо неправомірних дій вихователя ОСОБА_1 стосовно її дитини.

Наказом від 02 лютого 2018 року № 26-о створено комісію з розслідування вчинення аморального проступку ОСОБА_1 .

В акті проведеної перевірки від 05 лютого 2018 року вказано, що вихователька ОСОБА_1 , перебуваючи на прогулянці з дітьми старшої групи, тягнула вихованця ОСОБА_3 за верхній одяг (капюшон куртки), при цьому дитина плакала, кричала, а потім вихователька з силою штовхнула його до приміщення дитсадка.

Відповідно до доповідної записки медичної сестри ОСОБА_9 від 02 лютого 2018 року під час огляду ОСОБА_3 за зверненням його бабусі 01 лютого 2018 року ОСОБА_4 перебував у стресовому стані, був схвильований, пульс частить, обличчя бліде, при цьому дитина має вроджену хворобу серця.

ОСОБА_1 відмовилася від надання пояснень щодо зазначених обставин, як усних так і письмових, у присутності двох свідків: помічника вихователя старшої групи ОСОБА_5 та вихователя І молодшої групи ОСОБА_6 .

Згідно з посадовою інструкцією № 1 вихователя, затвердженої завідувачем дитсадка, статуту цього закладу його працівники зобов`язані особистим прикладом виховувати повагу до принципів загальнолюдської моралі, правди, справедливості, відданості, патріотизму, гуманізму, доброти, стриманості, працелюбства, інших доброчинностей; додержуватись педагогічної етики, моралі, поважати гідність дитини; захищати дітей від будь-яких форм фізичного або психічного насильства, шкідливих звичок; постійно підвищувати свій професійний рівень, педагогічну майстерність і загальну культуру.

Протоколом загальних зборів трудового колективу Дошкільного закладу від 27 лютого 2018 року, на яких були присутні ОСОБА_1 , батьки вихованців, працівники дитсадка, вирішено звільнити вихователя ОСОБА_1 за вчинення аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи. На порядку денному обговорювались скарги на вихователя ОСОБА_1 від батьків вихованців, колег, у тому числі й щодо випадку, який стався 01 лютого 2018 року, за скаргою матері ОСОБА_7 - ОСОБА_8 .

Наказом завідувача Дошкільного закладу № 7-к від 28 лютого 2018 року ОСОБА_1 звільнена з посади вихователя на підставі пункту 3 статті 41 КЗпП України, в зв`язку зі вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.

Підставою звільнення є акт комісії з розслідування факту вчинення аморального проступку від 06 лютого 2018 року № 4 і рішення трудового колективу (протокол від 27 лютого 2018 року № 7).

Згідно з копією акта від 01 березня 2018 року ОСОБА_1 відмовилася ознайомлюватися з наказом та отримувати свою трудову книжку, тому цього ж дня роботодавець цінним листом з описом вкладень надіслав на адресу працівника копію вказаного наказу про звільнення, лист - розрахунок по заробітній платі та лист про необхідність прибуття та отримання нею трудової книжки. Вказаний лист ОСОБА_1 отримала 01 березня 2018 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вимогам закону.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір - угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, є підставою для розірвання трудового договору з працівником.

Із підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням такої роботи, можуть бути звільнені лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, зокрема, вихователі. Звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.

У постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-248цс14 зроблено висновок, що звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію.

Таке звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Зокрема, аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб.

У постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року в справі № 6-3135цс16 зроблений висновок, що працівники, які виконують виховну функцію, - вчитель, педагог, вихователь зобов`язані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Особистий приклад викладача та його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні свідомості молоді. Тому якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України. З підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням такої роботи, можуть бути звільненні лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад, вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів. Звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.

Установивши, що вчинок ОСОБА_1 під час виконання нею своїх посадових обов`язків є аморальним проступком, оскільки її дії 01 лютого 2018 року відносно ОСОБА_3 суперечать вимогам педагогічної етики, моралі, поваги до гідності дитини, обов`язку вихователя захищати дітей від будь-яких форм фізичного або психічного насильства, а також суперечать загальноприйнятим нормам і правилам, порушують моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, суди зробили правильний висновок про те, що вона звільнена з посади з дотриманням вимог трудового законодавства, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судами обставин і незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених статтею 410 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 жовтня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук