КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/422/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м. Київ

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

при секретарі Маштаковій Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства СП «Партнер» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства СП «Партнер», третя особа: обслуговуючий кооператив «Товариство співвласників «Біличі», про визнання недійсними планових калькуляцій,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 липня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Сенька М.Ф.,-

встановила:

У грудні 2016 року ПрАТ СП «Партнер» звернулося до суду із названим позовом.

З урахуванням уточнень, просило стягнути борг в розмірі 36 550 грн 00 коп., інфляційні втрати в розмірі 4 603 грн 47 коп., пеню в розмірі 50 199 грн 35 коп., та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 червня 2010 року між ЗАТ СП «Партнер» (правонаступником якого є ПрАТ СП «Партнер») та ОСОБА_1 укладено договір № 990, відповідно до умов якого СП «Партнер» бере на себе обов`язки по зберіганню та охороні транспортних засобів ОСОБА_1 в гаражі № 1, встановленого на земельній ділянці, відведеній СП «Партнер» на праві довгострокової оренди по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 бере на себе зобов`язання вчасно вносити щомісячні внески на охорону автомобіля та експлуатаційні витрати.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов указаного договору виникла заборгованість.

ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати недійсними планові калькуляції собівартості утримання одного машиномісця на автостоянці АДРЕСА_4 станом на 01 серпня 2015 року та 01 січня 2017 року, які складені ПрАТ СП «Партнер».

Зустрічний позов обґрунтований тим, що оскаржувані калькуляції складені з порушенням ст. ст. 30, 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». ПрАТ СП «Партнер» включив в калькуляції послуги, які не передбачені договором, запропонований виконавцем послуг договір не відповідає типовому договору, тарифи за якими нараховувалася плата за відповідні послуги не затверджені Київською міською радою. Крім того, позивач за зустрічним позовом зазначає, що ПрАТ СП «Партнер» самовільно зайняло земельну ділянку, без правової підстави начебто сплатило земельний податок, ОСОБА_1 є членом Обслуговуючого кооперативу «ТС «Біличі» якому сплачує членські внески.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 липня 2019 року позов приватного акціонерного товариства СП «Партнер» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства СП «Партнер» 71 153 грн 47 коп. на погашення заборгованості за договором від 15 червня 2010 року № 990, що облікована станом на 10 січня 2019 року, та 1 498 грн 85 коп. судового збору, а всього стягнуто 72 652 грн 32 коп.

В задоволенні решти вимог позову приватного акціонерного товариства СП «Партнер» відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства СП «Партнер» про визнання недійсними планових калькуляцій відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду в частині стягнення 71 153 грн 47 коп., та відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ПрАТ «СП «Партнер» і задоволення зустрічного позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ СП «Партнер» зазначило, що зустрічні вимоги є надуманими та безпідставними.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник, який одночасно є і представником ОК «ТС «Біличі», вимоги апеляційної скарги підтримали.

Представник ПрАТ СП «Партнер» проти апеляційної скарги заперечив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПрАТ СП «Партнер», суд першої інстанції виходив із того, що укладаючи договір, сторони дійшли згоди про те, що розрахунок вартості послуг проводить позивач, розмір встановленого позивачем тарифу підлягає зміні, що відображається в плановій детальній калькуляції собівартості утримання одного машиномісця, яка є невід`ємною частиною договору. Розрахунки виконані ПрАТ СП «Партнер» згідно з вимогами чинного законодавства та не спростовані відповідачем.

Зменшуючи розмір пені, суд першої інстанції виходив із того, що заявлений розмір пені значно перевищує завдані збитки, а тому на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України пеню слід визначити в розмірі співмірному з боргом.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із його безпідставності.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з розпорядженням Ленінградської районної державної адміністрації міста Києва від 29 липня 1996 року № 1041 «Про будівництво напівпідземних гаражів - автостоянок на 35, 36, 37 ділянках в 13 мікрорайоні житлового масиву «Біличі» на підставі інвестиційного підрядного договору № 5 від 20 березня 1997 року, укладеного між Головним управлінням капітального будівництва Київської міської державної адміністрації та СП «Партнер», останнє виконало будівельні роботи з будівництва напівпідземних гаражів в 13 мікрорайоні на житловому масиві «Біличі» по АДРЕСА_1 .

Розпорядженням Ленінградської районної державної адміністрації міста Києва від 05 січня 1998 року № 10 «Про введення в експлуатацію об`єктів житлового та комунального призначення у Ленінградському районі міста Києва» затверджений акт державної приймальної комісії від 05 січня 1998 року про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом напівпідземних гаражів на 24 машиномісць на дільниці, та їх експлуатацію покладено на СП «Партнер».

Управління капітального будівництва Київської міської державної адміністрації 27 лютого 1998 року передало напівпідземні гаражі на 24 машиномісць на баланс СП «Партнер».

Рішенням Київської міської державної адміністрації від 18 березня 2004 року № 125/1335 було затверджено проект відведення земельної ділянки СП «Партнер» для експлуатації та обслуговування напівпідземного гаража на 24 автомобілі, а також було передано СП «Партнер», за умови виконання п. 17.1 даного рішення, в довгострокову оренду на 25 років земельну ділянку загальною площею 0,28 га для експлуатації та обслуговування напівпідземного гаража на 24 автомобілі за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

15 червня 2010 року між ЗАТ СП «Партнер» (правонаступником якого є ПрАТ СП «Партнер») та ОСОБА_1 укладено договір № 990 на експлуатацію та обслуговування.

Відповідно до п. 1.1. договору, СП «Партнер» за даним договором бере на себе обов'язки по зберіганню і охороні транспортних засобівОСОБА_1 в гаражі № 1 встановленого на земельній ділянці, відведеній СП «Партнер» на праві довгострокової оренди по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 бере на себе зобов'язання вчасно вносити щомісячні внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати на умовах цього договору.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що ПрАТ СП «Партнер» виконує свої обов`язки по зберіганню і охороні майна, а власник вносить внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати на основі щомісячних визначених розрахунків ПрАТ СП «Партнер», з урахуванням змін в нормативній та законодавчій базі, яка регулює правовідносини в оплаті праці, електроенергії, ставок орендної плати за користування земельною ділянкою, росту цін на матеріали та ремонт, у тому числі при проведенні державою індексації доходів населення, інших заходів, що впливають на зміну вартості експлуатаційних витрат та на утримання охорони.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 договору власник вносить грошові внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати не пізніше 10 числа кожного місяця, на основі розрахунку, що додається до договору. Розмір внесків за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати може змінюватися на умовах цього договору.

Згідно п. 4.1. договору власник зобов`язаний своєчасно вносити внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати. У випадку затримки оплати зі сторони власника, власник оплачує ПрАТ СП «Партнер» пеню в розмірі 0,5 % від суми затриманого платежу за кожний день прострочення.

Наказом генерального директора ПрАТ СП «Партнер» від 31 липня 2015 року № 88, у зв`язку із збільшенням витрат на утримання охорони та експлуатацію гаражних боксів у напівпідземних гаражах ПрАТ СП «Партнер» за адресою: вул. А. Єфремова, 25-а, встановлені щомісячні внески на відшкодування витрат у розмірі 700 грн 00 коп.

Наказом генерального директора ПрАТ СП «Партнер» від 30 грудня 2016 року № 131, у зв`язку із збільшенням витрат на утримання охорони та експлуатацію гаражних боксів у напівпідземних гаражах ПрАТ СП «Партнер» за адресою: вул. А. Єфремова, 25-а, встановлені щомісячні внески на відшкодування витрат у розмірі 1 210 грн 00 коп.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором виникла заборгованість, яка станом на 04 січня 2019 року становить 91 193 грн 82 коп., з яких:

- борг за внесками у розмірі 36 550 грн 00 коп.;

- інфляційні втрати у розмірі 4 603 грн 47 коп.;

- пеня у розмірі 50 199 грн 35 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПрАТ СП «Партнер» зазначило, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору, зокрема, щодо своєчасного внесення щомісячних внесків, виникла заборгованість. Оскільки відповідач не виконала належним чином своїх договірних зобов`язань, то на підставі п. 4.1. договору повинна сплатити суму основного боргу, а також пеню та індекс інфляції.

Обґрунтовуючи зустрічний позов, ОСОБА_1 зазначила, що ПрАТ СП «Партнер» не вправі надавати послуги відповідно до договору на експлуатацію та обслуговування від 15 червня 2010 року, договір не відповідає вимогам чинного законодавства, оскаржувані калькуляції складені з порушенням ст. ст. 30, 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ПрАТ СП «Партнер» включив в калькуляції послуги, які не передбачені договором, тарифи за якими нараховувалася плата за відповідні послуги не затверджені Київською міською радою. Крім того, позивач за зустрічним позовом зазначає, що ПрАТ СП «Партнер» самовільно зайняло земельну ділянку, без правової підстави начебто сплатило земельний податок.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану його послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Сторони у договорі погодили можливість односторонньої зміни розміру щомісячної оплати, які визначає ПрАТ СП «Партнер» за наявності відповідних підстав (п. 2.3., п. 3.2. договору).

Встановлення в договорі права ПрАТ СП «Партнер» визначати розмір щомісячних платежів, їх можливої зміни та перелік факторів, що впливають на встановлення та зміну вартості експлуатаційних витрат та на утримання охорони, відповідає вимогам ч. 2 ст. 632 ЦК України та п.п. 15, 16 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115, якими передбачено, що плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляються за тарифами, встановленими відповідно до законодавства. На всіх автостоянках плата за довгострокове зберігання транспортного засобу справляється на умовах, передбачених у договорі зберігання транспортного засобу.

Відповідно до п. 6.7. Закону України «Про ціни та ціноутворення» на всі види продукції, товари і послуги, за винятком тих, на які здійснюється державне регулювання цін і тарифів, встановлюються вільні ціни і тарифи.

Вартість послуги в період дії договору визначається ПрАТ СП «Партнер», виходячи із витрат по забезпеченню охорони транспортного засобу.

Наказом ПрАТ СП «Партнер» № 88 від 31 липня 2015 року встановлено щомісячні внески на відшкодування витрат в розмірі 700 грн.

Вказаний наказ ґрунтується на плановій детальній калькуляції собівартості утримання 1 м/м на автостоянці № 11 станом на 01 серпня 2015 року.

Наказом ПрАТ СП «Партнер» № 131 від 30 грудня 2016 року встановлені щомісячні внески на відшкодування витрат у розмірі 1 210 грн 00 коп.

Вказаний наказ ґрунтується на плановій детальній калькуляції собівартості утримання 1 м/м на автостоянці № 11 станом на 01 січня 2017 року.

Інформація про зміну тарифів була доведена на загальних зборах автовласників гаражних боксів, що не спростовано відповідачем.

ПрАТ СП «Партнер» визначало розмір внесків та відображало їх розрахунок у плановій детальній калькуляції собівартості утримання одного машиномісця на автостоянці, з урахуванням змін у нормативній та законодавчій базі, яка регулює правовідносини з оплати праці, електроенергії, ставок орендної плати за користування земельною ділянкою, росту цін на матеріали та ремонт, в тому числі при проведенні державою індексації доходів населення, інших заходів, що впливають на зміну вартості експлуатаційних витрат та на утримання охорони.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Отже, підставою недійсності правочину за ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є суперечність саме змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови.

З огляду на вищенаведені вимоги закону, колегія суддів вважає, що планові калькуляції не можуть бути визнані недійсними, оскільки вони є внутрішніми розрахунковими документами товариства. В суді вони можуть бути спростовані шляхом надання протилежною стороною доказів, які б ставили під сумнів нарахування в калькуляціях. Проте ні власного розрахунку, ні будь-яких інших доказів ОСОБА_1 та її представником суду надано не було.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що правильність зробленого позивачем розрахунку щомісячних внесків, які підлягають сплаті відповідачем, а також розміру заборгованості, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань, ОСОБА_1 не спростовано.

З урахуванням цього, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по внескам, пені та інфляційних витрат, та безпідставність зустрічних позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що калькуляція не може бути фактичною підставою для стягнення коштів та задоволення позову, колегія суддів відхиляє, оскільки калькуляція є підтвердженням наявності заборгованості у власника щодо сплати внесків.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не зобов`язана відшкодовувати позивачу витрати по сплаті податку на землю, оскільки ПрАТ СП «Партнер» не є належним суб`єктом сплати такого податку, колегія суддів не приймає, оскільки скаржником не надано належних доказів на підтвердження того, що ПрАТ СП «Партнер» не є платником орендної плати за землю, яка була йому надана в довгострокову оренду на 25 років.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 17 липня 2019 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки в силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому у відповідності до ч. 3 ст. 389 ЦПК України винесена постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 03 лютого 2020 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко