Провадження 22-ц/812/1966/20 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Постанова

Іменем України

22 грудня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Лівінського І.В., Тищук Н.О.,

із секретарем Богуславською О.М.,

за участю:

представника заявників ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва, постановлену 19 серпня 2020 року, під головуванням судді Щербини С.В., в приміщенні цього ж суду, у цивільній справі №487/4684/20, за заявою представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_4 , приватного виконавця Куліченка Дмитра Олександровича, третя особа Акціонерне товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним результатів публічних торгів,

в с т а н о в и л а:

В серпні 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , інтереси яких представляє ОСОБА_1 , звернулися в суд з позовною заявою, в якій просили визнати недійсними результати публічних торгів від 03 серпня 2020 року, з продажу квартири АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що 31 березня 2008 року між ОСОБА_2 та АТ «Райффайзен Банк Аваль», в рахунок забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, укладено договір іпотеки, предметом якого була квартира АДРЕСА_2 .

26 квітня 2014 року між позивачами зареєстровано шлюб.

12 травня 2014 року стався вибух побутового газу в зазначеному вище будинку, внаслідок чого предмет іпотеки було знищено. У зв`язку з цим, 13 листопада 2014 року ОСОБА_2 за рішенням Миколаївської міської ради №44/2 було передано у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 .

Надалі, 07 листопада 2019 року, на виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2011 року №2-2376/11, приватним виконавцем Куліченко Д.О. винесена постанова про арешт вказаного нерухомого майна.

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів, через систему «Сетам», від 03 серпня 2020 року відбувся продаж (реалізація) квартири АДРЕСА_1 , переможцем яких став ОСОБА_4

14 серпня 2020 року право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_4 .

Посилаючись на те, що спірна квартира не є заставним майном, електронні торги проведені з порушенням вимог Закону, позивачі просили визнати їх результати недійсними.

Одночасно з подачею позовної заяви ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам Державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо цієї квартири.

Заява мотивована тим, що існує ризик продажу спірної квартири новим власником, внаслідок чого він втратить можливість відновлення своїх прав до вирішення даного спору. В подальшому йому доведеться докладати значних зусиль, часу та витрат на відновлення своїх прав.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 серпня 2020 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Заборонено державним реєстраторам прав на нерухому майно та органам Державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо цієї квартири.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на спірне нерухоме майно, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, за захистом якого позивач звернувся до суду.

В апеляційній скарзі АТ «Райффайзен Банк Аваль» просить скасувати ухвалу районного суду від 19 серпня 2020 року, відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції залишив поза увагою, що за заявою позивача накладено арешт на майно, власником якого вже є інша особа на підставі протоколу № 494910 про проведення електронних торгів.

Апеляційна скарга також містить посилання на те, що електронні торги були проведені з дотриманням вимог Закону, а під час реалізації арештованого майна приватний виконавець з метою виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 січня 2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованості за кредитним договором в розмірі 202 428 грн. 20 коп. діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, визначений Законом.

Судом не взято до уваги, що ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2020 року боржника ОСОБА_2 оголошено у розшук, останній уникає виконання судового рішення, а забезпечення позову призведе до обмеження суб`єктивних прав відповідача.

Звертає увагу, що судом не виконано вимоги щодо зустрічного забезпечення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 посилаючись на безпідставне застосування судом першої інстанції заходів забезпечення позову, внаслідок чого порушуються його права у користуванні належним йому житлом, просив задовольнити апеляційну скаргу Банку.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Як видно із матеріалів справи, 11 січня 2012 року Ленінським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист № 2-2376 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості у розмірі 202 428 грн. 20 коп та судових витрат у розмірі 1 820 грн.

На виконання зазначеного виконавчого листа постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області відкрито виконавче провадження № 60540041.

07 листопада 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. винесено постанову про арешт майна боржника, а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею 54,4 кв м, розташовану по АДРЕСА_3 та передано ДП «Сетам» заяву на реалізацію зазначеного нерухомого майна.

03 серпня 2020 року продаж вказаної квартири здійснено через електронні торги за допомогою організатора Державного підприємства «СЕТАМ». Відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 494910 переможцем визнано ОСОБА_4 .

Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Машковою С.М. 12 серпня 2020 року на ім`я ОСОБА_4 видане свідоцтво про придбання майна з електронних торгів, зареєстроване в реєстрі за № 638.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується шляхом, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Завданням забезпечення позову є негайне вжиття заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається із змісту позовної заяви предметом заявленого ОСОБА_2 позову є вимоги про визнання електронних торгів з реалізації квартири АДРЕСА_1 недійсними , тобто ставиться під сумнів законність набуття ОСОБА_4 права власності на спірну квартиру.

Отже, спір між сторонами є реальним, а вказана вище квартира є предметом спору.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції правильно вказав на те, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Встановивши наявність реального спору між сторонами, надавши оцінку обставинам справи, суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив заяву про забезпечення позову у спосіб, який було заявлено позивачем, оскільки він є доцільним та співмірним з вимогами його позову.

Доводи апеляційної скарги Банку про те, що суд першої інстанції протиправно наклав арешт на майно, власником якого є інша особа, колегія суду визнає необґрунтованими, оскільки положення пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України не виключає можливість накладення арешту на майно, що належить іншій особі, яка є відповідачем у справі, якщо це питання становить предмет спору (п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Посилання Банку в апеляційній скарзі на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд не з`ясував можливість вжиття заходів зустрічного забезпечення позову є безпідставними, оскільки суд самостійно оцінює необхідність зустрічного забезпечення. За загальним правилом, вирішення цього питання має диспозитивний характер. Тобто реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком.

Більш того, питання щодо зустрічного забезпечення може бути вирішене судом на підставі заяви ОСОБА_4 від 29 вересня 2020 року, яка міститься в копіях матеріалів даної справи (а.с.56).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що накладення арешту обмежує права Банку на виконання рішення суду, як стягувача у виконавчому провадженні, є необгрунтованими, оскільки обов`язковість судового рішення не позбавляє боржника можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про його права, свободи чи інтереси.

Що стосується посилань на законність проведення електронних торгів, то слід мати на увазі, що при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Оскільки предметом позову є правомірність передачі у власність спірної квартири, щоб уникнути будь-яких негативних наслідків для виконання у майбутньому рішення у справі, у разі її відчуження власником, суд дійшов вірного висновку про задоволення заяви ОСОБА_2 та вжив заходів забезпечення позову у спосіб, визначений заявником.

З огляду на наведені обставини, й посилання апелянта на те, що суд не зазначив мотиви, із яких дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, є безпідставними.

Щодо посилань ОСОБА_4 у відзиві на апеляційну скаргу на те, що вжитими судом заходами забезпечення позову порушуються його права у користуванні належним йому житлом, то вони є безпідставними, оскільки застосований судом першої інстанції вид забезпечення позову не призводить до обмеження майнових прав ОСОБА_4 , з огляду на те, що спірна квартира залишається у власності, користуванні та володінні відповідача, а обмежується виключно правом розпорядження (відчуження) нерухомого майна, яке є предметом даного спору. Застосований судом першої інстанції арешт є тимчасовим заходом та діє до вирішення спору по суті.

За таких наведених обставин, колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 серпня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді:

_____________________

Повний текст судового рішення виготовлено 23.12.2020 р.