Справа № 196/1495/19
№ провадження 2/196/205/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2020 року смт. Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючої - судді Гудим О.М.

за участю секретаря - Шевченко Т.І.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду смт. Царичанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком та зняття з реєстрації місця проживання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком та зняття з реєстрації місця проживання.

На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він є власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 на підставі рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 26.01.2009 року, зареєстрованого в ОКП "Царичанське бюро технічної інвентаризації". На даний час він у вказаному будинку не проживає, оскільки зареєстрований і проживає в будинку АДРЕСА_2 .

У будинку по АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі в даній справі: ОСОБА_2 (його донька) та ОСОБА_3 (його онук), але фактично не проживають в ньому з 2000 року, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Цибульківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 04.09.2019 року №1025. Відповідачі з моменту державної реєстрації місця проживання жодного дня не проживали і на даний час не проживають у вказаному будинку. Його донька та онук більше 19 років проживають в м. Москва Російської Федерації.

Відповідачі в справі ні в чому йому не допомагають, не сплачують комунальних послуг та не беруть участі в утриманні будинку, проте їх реєстрація за зазначеною адресою не дозволяє йому як власнику розпоряджатись будинком на власний розсуд і значно обмежує його законні права, а саме: він не може отримати субсидію.

Відмова відповідачів в добровільному порядку знятися з реєстрації місця проживання змушує звернутися його до суду з даним позовом.

Враховуючи вищевикладені обставини та посилаючись на вимоги ст.ст.15, 16, ч.1 ст.29, 316, 317, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України, прохає суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком в АДРЕСА_1 ; усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим будинком в АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в житловому будинку в АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в підготовче засідання не з`явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в підготовче засідання не з`явилися, надіславши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають повністю.

Вивчивши всі надані по справі докази та даючи їм оцінку у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно п.40 рішення ЄСПЛ в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 2 грудня 2010 року згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Прокопович проти Росії").

Статтею 386 ЦК України встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого ОКП "Царичанське бюро технічної інвентаризації" 13.02.2009 року за №21871869, позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.8).

При цьому, в спірному домоволодінні зареєстровані, але не проживають з 2000 року відповідачі в даній справі: ОСОБА_2 (донька позивача) та ОСОБА_3 (онук позивача), що підтверджується довідкою виконавчого комітету Цибульківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 04.09.2019 року №1025 (а.с.9).

Таким чином, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишаються зареєстрованими в житловому будинку АДРЕСА_1 , проте в житловому будинку не мешкають, особистих речей в ньому не мають, оплату комунальних послуг не здійснюють.

Отже, дії відповідачів по відношенню до позивача, що проявляються в перешкоджанні йому користуватися та розпоряджатися, шляхом нездійснення відміни своєї реєстрації, належним йому на праві власності майном, у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є неправомірними та такими що порушують його законні права та інтереси, передбачені ст.41 Конституції України.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Оскільки, відповідачі своїми діями порушили законні права та інтереси позивача, то у відповідності зі ст.391 ЦПК України, позивач як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду у разі: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою;4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, з якого вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Враховуючи, що позивач як власник спірного житлового будинку АДРЕСА_1 , не порушує прав фізичних та юридичних осіб, за захистом своїх прав звернувся до суду, відзив на позовну заяву відповідачами подано не було, зустрічних позовних вимог також, крім того, відповідачі без достатніх підстав до нині зареєстровані за адресою житлового будинку, в ньому не проживають, суд вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстраційного обліку знайшли своє підтвердження, а тому можливо усунути для позивача перешкоди в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 , визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, шляхом зняття їх з реєстраційного обліку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляв, тому судовий збір слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.379, 386, 391 ЦК України, ст.с.4, 13, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354, п.п.15 п.15 ч.1 Перехідних положень Розділ ХІІІ ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком та зняття з реєстрації місця проживання, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 .

Усунути в здійсненні ОСОБА_1 , як власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , права користування та розпорядження майном, шляхом зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Судовий збір залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Царичанський районний суд Дніпропетровської області.

Головуюча: О.М.ГУДИМ