Справа № 158/1100/19
Провадження № 2/0158/8/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 грудня 2020 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді - Корецької В.В.
за участю секретаря - Процик Л.В.
позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
представників відповідача Лавренчука О.В., Шимчук Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Ківерцівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги Ківерцівської районної ради Волинської області» про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до КП «Ківерцівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги Ківерцівської районної ради Волинської області» про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі.
Позовні вимоги мотивує тим, що 13.03.2019 року наказом №34/кп (ос) за підписом головного лікаря КП «Ківерцівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги Ківерцівської районної ради Волинської області» ОСОБА_3 вона була звільнена з посади, у зв`язку зі скороченням штату працівників, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.
Зазначає, що вона працює акушеркою у ФАП с. Карпилівка з 1986 року. За час її роботи керівництвом не було застосовано заходів дисциплінарного впливу відносно неї. Разом з тим вказує, що вона є членом профспілкової організації, будь якого повідомлення про засідання профкому вона не отримувала. Також повідомлення про її скорочення їй вручено не було.
З врахуванням наведеного просить визнати незаконним та скасувати наказ №34/кп (ос) від 13.03.2019 року та поновити її на посаді акушерки Карпилівського ФАП КП «Ківерцівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги Ківерцівської районної ради Волинської області».
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 22.04.2019 року у даній справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
24.05.2019 року від відповідача КП «Ківерцівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги Ківерцівської районної ради Волинської області» до суду подано клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 24.05.2019 року судовий розгляд даної справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.09.2019 року даний розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 18.11.2019 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 28.07.2020 року визнано явку позивача ОСОБА_1 обов`язковою.
18.11.2020 року ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області продовжено строки розгляду даної справи.
Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Петрук І.В., кожен зокрема, у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити.
Представники відповідача «Ківерцівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги Ківерцівської районної ради Волинської області» - Шимчук Ю.В., адвокат Лавренчук О.В. у судовому засіданні, кожен зокрема, заявлені вимоги не визнали та просили у їх задоволенні відмовити.
Заслухавши пояснення учасників справи, кожного зокрема, всебічно проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи.
Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.
Згідно з п. 3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).
Відповідно до пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
Судом встановлено, що наказом № 34/кп (ос) від 13.03.2019 року акушерку Карпилівського ФАП ОСОБА_1 звільнено у зв`язку із скороченням штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України) з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку та компенсації за невикористану відпустку у кількості 25 календарних днів /а.с.51/.
02.01.2019 року було видано наказ № 6/ОД про скорочення штату працівників та визначено скоротити 0,5 посади акушерки Карпилівського ФАП КП «Ківерцівський РЦПМСД» не пізніше 14.01.2019 року з метою дотримання трудового законодавства: згідно ст. 49-2 КЗпП України, персонально повідомлено про скорочення посади та звільнення працівників не пізніше ніж за два місяці до фактичного вивільнення; забезпечити виконання необхідних правових процедур для звільнення працівника відповідно до КЗпП України /а.с. 49-50, 52/.
Відповідно до акту від 09.01.2019 року вищезазначений наказ було доведено до відому позивача ОСОБА_1 , проте, від підпису про ознайомлення її з наказом про скорочення штату працівників остання відмовилася /а.с. 53/.
Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України визначено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.
Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
Оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
Як встановлено у судовому засіданні, генеральний директор КП «Ківерцівський РЦПМСД» ОСОБА_3 звертався до органів місцевого самоврядування щодо виділення щомісячної субвенції для нарахування заробітної плати медичним працівникам в тому числі для працевлаштування акушерки ОСОБА_1 , однак відповідно до рішення Карпилівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області №17/3 від 24.04.2018 року, у зв`язку з нестачею коштів відмовлено у видачі вказаної субвенції /а.с. 220/.
Вищевказане також було підтверджено поясненнями генерального директора КП «Ківерцівський РЦПМСД» ОСОБА_3 , допитаного у судовому засіданні в якості свідка та листом Волинської ОДА №14-451/16 від 10.09.2018 року. Крім того, останній також зазначив, що у зв`язку із медичною реформою скороченню підлягають посади акушерок. На неодноразові звернення до органів місцевого самоврядування щодо виділення щомісячних субвенцій для утримання посади акушерок, йому було відмовлено у зв`язку із нестачею коштів./а.с.16/.
Разом з тим, свідок ОСОБА_4 , яка працює на посаді інспектора з кадрів КП «Ківерцівський РЦПМСД» у судовому засіданні показала суду, що позивача ОСОБА_1 було повідомлено за 2 місяці про скорочення вказаної посади акушерки та її подальше звільнення, однак остання відмовилася від підпису про отримання зазначеного повідомлення, про що було складено відповідний акт. Після звільнення позивача ОСОБА_1 її було повідомлено про отримання трудової книжки, остання в свою чергу у запланований час не з`явилася.
Відповідно до вимог ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
Вимога позивача по застосуванню до неї ст. 42 КЗпП України є безпідставною, оскільки за змістом статті 42 КЗпП України переважне право й перевага в залишенні на роботі діють за наявності у роботодавця працівників, які займають таку саму посаду або виконують таку ж роботу, що й вивільнюваний, а не будь-яких інших.
У тому ж разі, коли певну посаду займала одна особа й ця посада скорочується, зазначене переважне право чи перевага не можуть бути реалізовані.
Оскільки в даному випадку скороченню підлягала посада акушерки Карпилівського ФАП, яку і займала позивач, інших працівників на цій посаді або які б виконували таку ж роботу на КП «Ківерцівський РЦПМСД» не існувало.
Таким чином, переважного права у позивача при скороченні посади акушерки КП «Ківерцівський РЦПМСД» не існувало і реалізувати його відповідач не міг.
Згідно висновку Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду викладеного у постанові від 09.08.2019 року по справі N 753/5149/17, за змістом статті 42 КЗпП України переважне право й перевага в залишенні на роботі діють за наявності у роботодавця працівників, які займають таку саму посаду або виконують таку ж роботу, що й вивільнюваний, а не будь - яких інших. У тому ж разі, коли певну посаду займала одна особа й ця посада скорочується, зазначене переважне право чи перевага не можуть бути реалізовані.
Окрім того, відповідно до ст. 43 КзПП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.
У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.
У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом.
Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.
Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Суд не бере до уваги твердження позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Петрука І.В. про те, що позивача було звільнено без рішення профспілкової організації, оскільки відповідно до протоколу №1 засідання ППО КП «Ківерцівський РЦПМСД» від 02.01.2019 року виключено з профспілки її членів та припинено нарахування членських внесків із заробітної плати на рахунок профспілкової організації у зв`язку із поданням її членів заяв про їх вихід з профспілки /а.с.217/.

Варто також зазначити, що допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , яка була головою вищевказаної профспілки показала суду, що до ППО КП «Ківерцівський РЦПМСД», головою якої вона була входило 136 осіб. У період 2018 року, 131 особи виявили бажання покинути вказану профспілку, про що написали відповідні заяви, які були розглянуті комісією 02.01.2019 року. При розгляді зазначених заяв, заяви позивача ОСОБА_1 не було, однак доцільності продовжувати діяльність профспілкової організації не було, оскільки її склад становив би 5 осіб.

Тобто, у судовому засіданні встановлено, що діяльність профспілкової організації припинилась до звільнення ОСОБА_1 , а тому адміністрація КП «Ківерцівський РЦПМСД» не мала можливості звернутись до них щодо звільнення останньої, в порядку ст. 43 КЗпП України

Суд встановив, що у відповідача мало місце скорочення штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, внаслідок чого було скорочено посаду акушерки Карпилівської ФАП, яку обіймала позивач ОСОБА_1 , останню в установленому законом порядку за два місяці було попереджено про наступне вивільнення, відповідачем не було запропоновано позивачу вакантну посаду у зв`язку з відсутністю посад, яку міг зайняти позивач, а тому дійшов висновку про те, що звільнення позивача відбулося з дотриманням норм трудового законодавства, оспорюваний наказ є законним і скасуванню не підлягає.

Суд також вважає, що процедура звільнення позивача у зв`язку зі скороченням чисельності або штату робітників за п. 1 ст. 40 КЗпП України проведена з урахуванням вимог чинного законодавства, порушень при звільненні в ході судового розгляду справи не виявлено.

Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у їх задоволенні, оскільки вони є похідними від основних позовних вимог про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

При таких обставин, та враховуючи, що позивачем не доведено обставини, на які вона та її представник, кожен зокрема, посилаються як на підстави своїх вимог, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Разом з тим, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача, а тому з ОСОБА_1 слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 9605 грн.

Керуючись ст. ст. 40, 42, 49-2 КЗпП України, ст. ст. 10, 13, 76, 89, 259, 263, 265, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Ківерцівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги Ківерцівської районної ради Волинської області» про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судові витрати пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 9605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду через Ківерцівський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 .

Представник позивача адвокат Петрук Ігор Володимирович, адреса: м. Луцьк, вул. Волі, 44, офіс, 3, Волинської області.

Відповідач Комунальне підприємство «Ківерцівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги Ківерцівської районної ради Волинської області», адреса: м. Ківерці, вул. Філатова, 6, Волинської області.

Представників відповідача:

адвокат Лавренчук Олександр Володимирович, адреса: м. Луцьк, вул. Лесі Українки, 65/3, Волинської області.

- ОСОБА_6 , робоча адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька