Справа № 342/1515/19
Провадження № 2/342/201/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.,

з участю: секретаря судового засідання Козаченко Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за вищевказаною адресою, належав її батькам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Відповідно до записів у погосподарській книзі Раковецької сільської ради житлове господарство зареєстроване як об`єкт погосподарського обліку - «колгоспний двір». Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,14 га, що доводиться довідкою Раковецької сільської ради № 830 від 27.11.2019. Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів, виданої ОКП «Коломийське МБТІ» № 9132 від 16.10.2019, за архівними даними обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» право власності на житлове господарство по АДРЕСА_1 не було зареєстроване. У відповідності до технічного паспорта, виготовленого ОКП «Коломийське МБТІ», житлове господарство складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», загальною площею 195,5 кв.м, житловою площею 71,1 кв.м., двох літніх кухонь, двох комор, чотирьох сараїв, стодоли, навісу, гаража, погребу, вбиральні, криниці та огорожі. Будівництво житлового будинку здійснено у 1990 році. Відповідно до звіту про оцінку майна ЕТВО «Придністров`я» ринкова вартість житлового господарства по АДРЕСА_1 становить 156 400 грн. За результатами проведення технічного обстеження житлового будинку встановлено його відповідність вимогам надійності та можливість безпечної експлуатації. Батько позивача - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заповітного розпорядження на випадок своєї смерті він не залишив. На час смерті ОСОБА_6 з числа спадкоємців першої черги за законом разом з ним проживали позивач та її матір - ОСОБА_7 . Ніхто з них не звертався з приводу оформлення спадщини до нотаріальної контори. 06.11.2009 ОСОБА_7 вчинила на користь позивача заповіт, згідно з яким розпорядила їй житловий будинок по АДРЕСА_1 та все інше своє майно, що буде належати їй на день смерті. Заповіт посвідчений секретарем Раковецької сільської ради 06.11.2009, ніким не скасовувався та не оскаржувався. ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. З метою реалізації своїх спадкових прав ОСОБА_1 звернулася у Городенківську державну нотаріальну контору, де була заведена спадкова справа №111/2016. 24.06.2016 позивач отримала свідоцтво про право на спадщину на належний ОСОБА_7 земельний пай. Однак, державний нотаріус відмовила позивачу у видачі документів на спадщину на житлове господарство через реєстрацію житлового господарства як колгоспного двору без виділу часток його членів, що стверджується постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 26.11.2019. З довідки Раковецької сільської ради № 832 від 27.11.2019 вбачається, що станом на 15.04.1991 у житловому господарстві проживали: голова двору, батько позивача - ОСОБА_6 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), матір позивача - ОСОБА_7 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ), чоловік позивача - ОСОБА_2 , їх діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та позивач. Ніхто з вище перелічених осіб не звертався з приводу виділу частки у колгоспному дворі. Після смерті ОСОБА_7 , позивач фактично вступила в управління спадщиною - звернулася в нотаріальну контору, де була заведена спадкова справа, користується спадковим майном на власний розсуд, оплачує комунальні послуги, обробляє земельну ділянку, виготовила технічну документацію за власні кошти, тобто своїми діями фактично прийняла спадщину, однак оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не може через реєстрацію спадкового житлового господарства як колгоспного двору.

Сторони в судове засідання не з`явилися.

Позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій просила судове засідання провести без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задоволити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги визнають в повному обсязі, на частку у спадковому майні не претендують; на частку в колгоспному дворі також не претендують та не зверталися за її виділом; не заперечують щодо визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 вцілому за ОСОБА_1 .

Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного.

Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Копією виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» № 9132 від 16.10.2019 стверджується, що згідно архівних даних ОКП «Коломийське МБТІ» право власності на житловий будинок та господарські будівлі по АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 не зареєстровано.

Як вбачається з копії довідки № 761, виданої 17.10.2019 Виконавчим комітетом Раковецької сільської ради, житловий будинок та господарські будівлі в АДРЕСА_1 побудовані до 1991 року.

Про те, що житлове господарство по АДРЕСА_1 , що зареєстроване у по господарській книзі № 7, номер по господарського обліку 02-0466-1, є бувшим колгоспним двором стверджено довідкою № 57, виданою 24.01.2020 Виконавчим комітетом Раковецької сільської ради.

З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , виготовленого 28.10.2019 встановлено, що житловий будинок споруджено в 1990 році, господарські будівлі та споруди в 1958, 1980, 1990 роках.Копія висновку про вартість майна, складеного ЕТВО «Придністров`я» стверджує, що ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 станом на 27.11.2019 становить 156400 грн.

Із довідки № 830, виданої 27.11.2019 Виконавчим комітетом Раковецької сільської ради слідує, що за господарством в АДРЕСА_1 числиться земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд плошею 0,14 га.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

До часу набрання чинності Цивільним кодексом України (2003) та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на збудоване нерухоме майно не залежало від державної реєстрації такого права. Згідно п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 № 91, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 житлових будинків, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації права власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Станом на 15.04.1991 в господарстві в АДРЕСА_1 проживали і були зареєстровані: ОСОБА_6 , 1921 р.н., голова господарства; ОСОБА_7 , 1924 р.н., дружина; ОСОБА_2 , 1959 р.н., зять; ОСОБА_1 , 1960 р.н., дочка; ОСОБА_3 , 1983 р.н., внук; ОСОБА_4 , 1985 р.н., внука; ОСОБА_5 , 1994 р.н., внука, що підтверджується довідкою № 832, виданою 27.11.2019 Виконавчим комітетом Раковецької сільської ради.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у зв`язку з одруженням змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_4 », актовий запис за № 3 від 26.05.2005, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого виконкомом Раковецької сільської ради.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у зв`язку з одруженням змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_5 », актовий запис за № 6 від 19.10.2012, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Раковецькою сільською радою.

Член колгоспного двору ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 8 від 19 березня 2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 19 березня 2003 року Раковецькою сільською радою. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше ІНФОРМАЦІЯ_1. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Оскільки ОСОБА_6 помер до ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки(усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

На час смерті ОСОБА_6 , 1921 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а/з № 8 в господарстві в АДРЕСА_1 ( бувший колгоспний двір ) були зареєстровані і проживали: ОСОБА_7 , 1924 р.н., дружина; ОСОБА_2 , 1959 р.н., зять; ОСОБА_1 , 1960 р.н., дочка; ОСОБА_3 , 1983 р.н., внук; ОСОБА_4 , 1985 р.н., внука; ОСОБА_5 , 1994 р.н., внука, що підтверджується довідкою № 863, виданою 11.12.2019 Виконавчим комітетом Раковецької сільської ради.

Те, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 є дочкою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , стверджується копіями: свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 12 вересня 1960 року Раковецькою сільською Радою Обертинського району Станіславської області, запис за № 48 від 14 серпня 1960 року в книзі записів актів громадянського стану про народження, та свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 , виданого 25 грудня 1980 року Раковецькою сільською радою народних депутатів, з якого слідує, що позивач при реєстрації шлюбу змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », запис за № 21 від 25 грудня 1980 року.

Отже, спадкоємцями першої черги за законом, в рівних частках, після смерті ОСОБА_6 є його дочка ОСОБА_1 (позивач) та дружина ОСОБА_7 , які прийняли спадщину, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вступили в управління та володіння спадковим майном, однак документи про спадкування не оформили.

Повідомленням Городенківської районної державної нотаріальної контори №31/0116 від 15.01.2020 та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 58990985 від 14.01.2020 підтверджується, що спадкова справа після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилася.

За заповітом, посвідченим 06 листопада 2009 року виконавчим комітетом Раковецької сільської Ради, зареєстрованим під № 23, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , жителька с. Семенівка Городенківського району, належний їй жилий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , земельну ділянку, земельний та майновий паї, усе інше майно та цінні папери, рухоме і нерухоме, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, що буде належати їй на день її смерті і на що вона згідно закону матиме право заповіла дочці ОСОБА_1 .

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 87 років в с. Семенівка Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 11 від 06.07.2011 в Книзі реєстрації смертей, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого 06.07.2011 Раковецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1273 ЦК спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України.

На час смерті ОСОБА_7 , 1924 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а/з № 11 в господарстві в АДРЕСА_1 були зареєстровані і проживали: ОСОБА_2 , 1959 р.н.; ОСОБА_1 , 1960 р.н.; ОСОБА_16 , 1984 р.н.; ОСОБА_4 , 1985 р.н.; ОСОБА_17 , 2007 р.н.; ОСОБА_18 , 2010 р.н., підтверджується довідкою № 831, виданою 27.11.2019 Виконавчим комітетом Раковецької сільської ради.

Із копії спадкової справи № 111/2016, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою вбачається, що спадкоємець за заповітом позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як вона 05.04.2016 подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом. Копією Витягу № 43492308 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 05.04.2016 Першою Снятинською державною нотаріальною конторою підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 58809601 (номер у нотаріуса 111/2016), спадкодавець - ОСОБА_7 , дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, мають обов`язкову частку в спадщині ОСОБА_7 та прийняли спадщину, - судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

17.06.2016 ОСОБА_5 Дарії Дмитрівні в.о. державного нотаріуса К.С.Білоконь видано два свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровані в реєстрі за № 431, № 432 на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,4022 гектара та 0,3724 гектара, що належали померлій ОСОБА_7 .

24.06.2016 ОСОБА_1 в.о. державного нотаріуса К.С.Білоконь видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 456 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у спілці селян «Червона калина» розміром 34,38 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, належного ОСОБА_6 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_7 , яка фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав.

До складу спадщини ОСОБА_7 , яку вона заповіла спадкоємцю ОСОБА_1 , входить також частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Постановою державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 2420/02-31 від 23.11.2019 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на житловий будинок по АДРЕСА_1 , з посиланням на те, що спадкоємець не надала документ, який посвідчував би право власності спадкодавця на вищезгаданий житловий будинок, оскільки право власності в органах БТІ не було зареєстроване.

Довідкою № 57, виданою 24.01.2020 Виконавчим комітетом Раковецької сільської ради стверджено, що головою господарства по АДРЕСА_1 була ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 а/ з № 11; після її смерті головою господарства значиться ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Через відсутність у позивача правовстановлюючого документу про власність спадкодавця на вищезгаданий житловий будинок вона не має можливості отримати в нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно. Позивач, як спадкоємець за заповітом після смерті матері ОСОБА_7 фактично стала власником вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, користується ними.

Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 судом не встановлено, позов визнається відповідачами - колишніми членами колгоспного двору, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог.

На підставі ст.ст. 525, 526, 529, 548, 549 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316, 317, 325, 328, 1216, 1217, 1220-1223, 1233, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України, керуючись ст. ст. 206, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду або через Городенківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Місце проживання позивача ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_7 .

Місце проживання відповідача ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_8 .

Зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_3 - АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання - АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_9 .

Місце проживання відповідача ОСОБА_4 - АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_10 .

Місце проживання відповідача ОСОБА_5 - АДРЕСА_4 .

Судове рішення складене 03.02.2020.

Суддя: Федів Л. М.