Ухвала

22 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 596/1219/18

провадження № 61-17229ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу Гусятинської районної ради Тернопільської області на постанову Тернопільського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року та додаткову постанову Тернопільського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Гусятинська комунальна районна лікарня», Гусятинської районної ради Тернопільської області про визнання незаконним та скасування пункту 3 рішення Гусятинської районної ради від 15 травня 2018 року № 337, визнання протиправним та скасування наказу заступника головного лікаря Гусятинської комунальної районної лікарні № 92-кп1 від 18 травня 2018 року, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 04 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 28 березня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Гусятинської районної ради Тернопільської області, Комунального некомерційного підприємства «Гусятинська комунальна районна лікарня» (далі - КНП «Гусятинська комунальна районна лікарня») про визнання незаконним та скасування пункту 3 рішення Гусятинської районної ради від 15 травня 2018 року № 337, визнання протиправним та скасування наказу заступника головного лікаря Гусятинської комунальної районної лікарні від 18 травня 2018 року № 92-кп1, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 20 травня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Тернопільського апеляційного суду від 28 березня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 04 червня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано пункт 3 рішення Гусятинської районної ради від 15 травня 2018 року № 337 та пункт 1 наказу заступника головного лікаря Гусятинської комунальної районної лікарні від 18 травня 2018 року № 92-к щодо звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Гусятинської центральної комунальної районної лікарні з 18 травня 2018 року.

Стягнуто з Гусятинської районної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 349 583,59 грн з відрахуваннями.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Додатковою постановою Тернопільського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року резолютивну частину постанови Тернопільського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року доповнено абзацом наступного змісту:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо укладення відповідачами з ним контракту згідно з чинним законодавством відмовлено.

У листопаді 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Гусятинської районної ради Тернопільської області на постанову Тернопільського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року та додаткову постанову Тернопільського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України визначено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо:

1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні;

4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу;

5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;

6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції;

8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або

4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зазначає постанови Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі № 6-84цс14, від 09 грудня 2015 року у справі № 6-849цс15, від 18 травня 2016 року у справі № 6-658цс15 та у справі № 6-94цс13 (без зазначення інших необхідних реквізитів судового рішення, зокрема, дати ухвалення).

Проте, суд касаційної інстанції звертає увагу заявника на те, що посилання у касаційній скарзі виключно на постанови Верховного Суду України, у яких викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах (а не Верховного Суду), не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Отже, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Також касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки викладаючи вимогу про скасування постанови Тернопільського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року, заявник не зазначає вимоги щодо додаткової постанови Тернопільського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року, якою було доповнено постанову Тернопільського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року, що не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

Крім того, касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Касаційна скарга містить квитанцію про часткову сплатуГусятинською районною радою Тернопільської області судового збору у розмірі 1 410 грн.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України

«Про судовий збір» від 08 липня 2011 року, який набрав чинності 01 листопада 2011 року.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 3 рішення Гусятинської районної ради від 15 травня 2018 року № 337 щодо звільнення його з посади головного лікаря Гусятинської центральної комунальної районної лікарні на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України;

- визнати протиправним та скасувати наказ заступника головного лікаря Гусятинської комунальної районної лікарні від 18 травня 2018 року № 92-кп1 про звільнення його з посади головного лікаря Гусятинської центральної комунальної районної лікарні на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України;

- поновити його на попередньому місці роботи з 15 травня 2018 року та зобов`язати відповідача укласти з ним контракт згідно чинного законодавства;

- стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 500 000 грн.

Згідно із частиною четвертою статті 6 Закону України «Про судовий збір» якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Вимоги касаційної скарги свідчать про те, що заявник оскаржує постанову Тернопільського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року в частині вирішення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування пункту 3 рішення Гусятинської районної ради від 15 травня 2018 року № 337 та пункту 1 наказу заступника головного лікаря Гусятинської комунальної районної лікарні від 18 травня 2018 року № 92-к щодо звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України; поновлення ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Гусятинської центральної комунальної районної лікарні з 18 травня 2018 року; стягнення з Гусятинської районної ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 349 583,59 грн з відрахуваннями.

Отже, судове рішення, яке оскаржує заявник, свідчить про існування двох вимог немайнового характеру (щодо визнання протиправним та скасування пункту 3 рішення Гусятинської районної ради від 15 травня 2018 року № 337 та пункту 1 наказу заступника головного лікаря Гусятинської комунальної районної лікарні від 18 травня 2018 року № 92-к) та однієї вимоги майнового характеру (щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу).

Ставка судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви за вимоги немайнового характеру складала 1 409,60 грн (1 762 грн * 0,4) * 2 = 1 409,60 грн) та за вимогу майнового характеру - 3 495,83 грн (349 583,59 грн * 1% = 3 495,83 грн).

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового

збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при

поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми та складає 9 810,86 грн (1 409,60 грн + 3 495,83 грн) * 200%= 9 810,86 грн).

Оскільки Гусятинська районна рада Тернопільської областісплатила судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1 410 грн, то їй необхідно доплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 8 400,86 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102, найменування податку, збору, платежу «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Гусятинської районної ради Тернопільської області на постанову Тернопільського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року та додаткову постанову Тернопільського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Р. А. Лідовець