ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року

м.Суми

Справа №591/6459/20

Номер провадження 22-ц/816/2492/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Ковпаківський відділ державної виконавчої служби м.Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми),

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 30 жовтня 2020 року про повернення позовної заяви, у складі судді Ніколаєнко О.О., постановлену у м. Суми,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ковпаківського відділу ДВС м.Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про зобов`язання вчинити дії (закрити виконавче провадження) та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Ковпаківського відділу ДВС м.Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, повернуто позивачеві на підставі п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України у зв`язку з порушенням правил об`єднання позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що в позовній заяві нею ставляться дві вимоги: 1) про зобов`язання закрити виконавче провадження, яка розглядається у порядку судового оскарження дій або бездіяльності посадової особи державної виконавчої служби при виконанні рішень місцевого суду, та 2) про стягнення моральної шкоди з органу державної влади, що розглядається в порядку цивільного судочинства. В оскаржуваній ухвалі суд вказав, що позивачем у позовній заяві об`єднано дві вимоги, одна з яких не підлягає розгляду в порядку позовного провадження у цивільному судочинстві, при цьому не вказав яка саме з позовних вимог.

Доводить, що висновок суду про порушення правил об`єднання позовних вимог та повернення позовної заяви не відповідає суті її вимог. Вважає, що повернувши позовну заяву, суд в порушення ст. 129 Конституції України ухилився від вирішення спору по суті, тому просить апеляційний суд захистити її права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

За пунктом 6 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що в апеляційному порядку оскаржується ухвала про повернення позовної заяви позивачеві (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України), розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону ухвала суду не відповідає.

З позовної заяви вбачається, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2010 року стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованість за кредитним договором.

На виконанні у Ковпаківському відділі державної виконавчої служби м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) перебуває виконавче провадження ВП № 26307729 з примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2010 року у справі № 2-5327.

ОСОБА_1 у позові просила :

- зобов`язати начальника Ковпаківського відділу ДВС м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) закрити виконавче провадження № 26307729 від 26 квітня 2011 року, протиправно відкрите за неіснуючим виконавчим листом № 2-5327 від 10 листопада 2010 року та виконати всі дії, визначені ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» щодо наслідків закінчення виконавчого провадження;

- стягнути з відповідача - Ковпаківського відділу ДВС м.Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) на її користь 200000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої шляхом протиправного тривалого здійснення відносно неї виконавчих дій, як компенсацію потерпілому.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви позивачеві, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , яка просила зобов`язати відповідача закрити виконавче провадження № 26307729 від 26 квітня 2011 року з виконання виконавчого листа № 2-5327 від 10 листопада 2010 року, виданого Ленінським районним судом м. Харкова, є боржником у виконавчому провадженні та фактично оскаржує дії начальника відділу, а тому виходячи з положень ст.ст. 447, 448 ЦПК України, ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та враховуючи суб`єктний склад учасників справи, характер спірних правовідносин, предмет позовних вимог, дійшов висновку, що такі вимоги не підлягають розгляду в порядку позовного провадження цивільного судочинства.

Також у мотивувальній частині ухвали суд зазначив про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі у частині вимог про зобов?язання посадової особи органу виконавчої служби вчинити дії.

При цьому суд зазначив, що оскарження дій державних виконавців, чи інших посадових осіб органу державної виконавчої служби регулюється Розділом VII ЦПК України, отже зі скаргою на дії державного виконавця Рибіна Л.О. має право звернутися у порядку судового контролю за виконанням судових рішень, а не у порядку позовного провадження.

Встановивши, що одна з вимог ОСОБА_1 не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, суд дійшов висновку про недотримання позивачем вимог ст. ст. 20, 188 ЦПК України щодо правил об`єднання позовних вимог та на підставі п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України повернув позовну заяву.

Проте, колегія суддів апеляційного суду з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи, зокрема, є позовна заява.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що у разі наявності спору між сторонами особа має право звернутися до суду із позовною заявою, а у разі оскарження рішення, дій чи бездіяльністю державного виконавця особа має право звернутися до суду зі скаргою.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції керувався п. 2 ч. 4 ст.185 ЦПК України й виходив із того, що позивач об`єднав позовні вимоги без дотримання правил об`єднання позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Відповідно до положень ч.1 ст.20, ч.4 ст. 188 ЦПК України, не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Так, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд має перевірити належність справи до юрисдикції та підсудності суду.

Визначити підсудність суду значить з`ясувати коло цивільних прав, які компетентний вирішувати по суті цей суд.

Якщо на стадії відкриття провадження буде встановлено, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі (п. 1 ч.1 ст.186 ЦПК України).

У своєму позові ОСОБА_1 об`єднала між собою основну та похідну вимогу, а саме: про зобов?язання посадової особи органу виконавчої служби вчинити дії, що є основною вимогою, та відшкодування моральної шкоди, завданої протиправним здійсненням відносно неї виконавчих дій, яка є похідною вимогою.

Суд першої інстанції дійшовши висновку про те, що позовна вимога про зобов?язання вчинити дії не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, не відмовив у відкритті провадження у справі по цій вимозі відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України позовна заява повертається позивачу у випадках, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Постановляючи ухвалу про повернення позову на підставі п. 2 ч. 4 ст.185 ЦПК України, суд першої інстанції не врахував викладені вище положення законодавства та не вирішив питання щодо відкриття провадження у справі в частині вимоги, яка належать до цивільної юрисдикції, та щодо відмови у відкритті провадження у справі стосовно вимоги, яка не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а тому колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про повернення позовної заяви є передчасними.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 на підставі п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України у зв`язку з порушенням правил об`єднання позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо здійснення апеляційним судом контролю над дотриманням верховенства права судом першої інстанції та захист її прав щляхом розгляду позову судом апеляційної інстанції, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Ураховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла до висновку, що оскаржувана ухвала відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до Зарічного районного суду м. Суми.

Керуючись ст. ст. 367-369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 379, ст. ст. 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 30 жовтня 2020 року про повернення позовної заяви, а справу направити для продовження розгляду до Зарічного районного суду м. Суми.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді : О.Ю. Кононенко

О.І. Собина

С.С. Ткачук