Справа № 524/30/20
Провадження № 2/524/1100/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року, суддя Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області Рибалка Ю.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом і просить визнати недійсним договір відступлення права вимоги, укладений 03.10.2018 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал», в частині передачі права вимоги за кредитним договором № 7/AV7-07-08 від 03.07.2008, укладеним між банком та самим позивачем.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За загальним правилом відповідно до частини 2 статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Виняток з даного правила становить альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України).

За правилами частини 5 статті 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Зі справи вбачається, що 03.07.2008 між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено кредитний договір № 7/AV7-07-08, згідно умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 21 257 доларів США з цільовим призначенням - для придбання автомобіля.

03.10.2018 між відповідачами ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір відступлення права вимоги, в тому числі товариство набуло право вимоги за кредитним договором № 7/AV7-07-08 від 03.07.2008, позичальником за яким є ОСОБА_1 .

Позивач, вважаючи, що оскарженим договором порушені його права, звернувся до суду за місцем свого проживання з позовом про визнання договору недійсним у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів».

Разом з тим, відповідно до пункту 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до пункту 11 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

За змістом пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12 квітня 1996 року Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, тож судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі, надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Сам характер фінансово-кредитних відносин, стороною яких є фізична особа, а також використані у Законах України «Про захист прав споживачів» та «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» терміни "споживчий кредит", "фінансова установа", "фінансова послуга" дають підстави вважати, що правовідносини, які виникають із кредитних договорів, договорів банківського вкладу, договорів страхування, підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Як вбачається з матеріалів справи предметом позову є визнання недійсним договору купівлі-продажу права вимоги за кредитним договором, що укладений між двома юридичними особами, стороною якого позивач не є, та укладення якого не потребує його згоди, а тому Закон України «Про захист прав споживачів» до цих правовідносин застосовуватися не може.

З огляду на викладене, враховуючи, що позов пред`явлено ОСОБА_1 з приводу недійсності договору відступлення права вимоги за кредитним договором, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню Закон України «Про захист прав споживачів».

Отже, суд не може застосовувати для визначення підсудності у даній справі положення частини 5 статті 28 ЦПК України, згідно яких позов може бути подано за місцем проживання позивача.

Позивач в заяві зазначив місцезнаходження відповідачів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - м. Київ, вул. Січових Стрільців, 60, а ТОВ «Вердикт Капітал» - м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, 5-Б.

З позовної заяви вбачається, що позовні вимоги заявлені до юридичних осіб, місцезнаходженням яких є Шевченківський район м. Києва.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З огляду на викладене, дана справа не підсудна Автозаводському районному суду міста Кременчука, а тому підлягає передачі на розгляд до Шевченківського районного суду міста Києва (м. Київ, вул. Дегтярівська, 31-А) до територіальної юрисдикції якого, згідно зі ст. 27 ЦПК України, належить вищезазначена позовна заява.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 27, 31, 32, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу № 524/30/20, провадження № 2/524/1100/20, за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання недійсним договору передати на розгляд до Шевченківського районного суду міста Києва (м. Київ, вул. Дегтярівська, 31-А).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Рибалка