Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.11.2020 Справа №607/11533/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

у складі головуючого судді Грицай К.М.,

за участю секретаря судового засідання Стус К.І.,

представника позивача Ващука Я.С.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 0 про надання споживчого кредиту у розмірі 40267 грн. 86 коп.

Позов обґрунтовано тим, що між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 16.11.2007 року з додатковою угодою від 16.11.2007 року. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредит (грошові кошти) на загальну суму 29320,45 доларів США в межах ліміту кредитної ліні у розмірі 30000 дол. США шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача № НОМЕР_1 , а відповідач зобов`язався повертати кредит у повному обсязі в термін та розмірах, що встановлені графіком погашення, але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 14.11.2017 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту. За користування кредитними коштами відповідач зобов`язався сплачувати проценти у порядку та розмірі, встановленому п. 1.3. кредитного договору. За користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,25 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку якщо банк не повідомив про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Сторони домовилися, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених ч.1 п.5.2 договору. Позивач на виконання положень п. 5.2 договору направив відповідачу листа №50722 від 19.02.2008 року про застосування подвійної облікової ставки. Станом на день подання позову, зобов`язання щодо погашення заборгованості не виконуються, тому позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 40267,86 дол. США, нарахувати та стягнути відсотки у розмірі 26,5% річних від суми залишку по кредиту до моменту виконання рішення суду, а також судовий збір в розмірі 15909 гривень 84 копійки.

Ухвалою судді від 20 травня 2019 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

18 липня 2019 року було ухвалено заочне рішення уданій справі, ухвалою суду від 14 листопада 2019 року скасовано заочне рішення суду та призначено справу до підготовчого судового засідання.

Представник відповідача адвокат Гавдяк І.Б. подала відзив на позов, згідно якого вказав, що позовні вимоги не визнає, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві вказав, що позивач не довів, яку саме суму траншів отримав відповідач та що умови договору виконав належним чином. Також, зазначив, що надана відповідачем виписка про рух коштів по рахунку № НОМЕР_1 не може бути належним та допустими доказом у справі, оскільки не засвідчений належним чином. Крім того, позивачем не надано заяви на видачу готівки, що б підтвердила факт надання та факт отримання позичальником кредитних коштів, також, відповідно до довідки розрахунку заборгованості за кредитом на 11.03.2014 року зазначена сума 7000 доларів США за кредитним договором фактично погашена ОСОБА_1 27.03.2008 року, однак це не враховано в подальшому розрахунку заборгованості, не надано вірного і точного розрахунку відсотків за користування кредитними коштами. Крім того, зазначає, що згідно висновку експерта від 19 лютого 2017 року два підписи від імені ОСОБА_1 у заяві на видачу готівки №8 від 26 березня 2008 року на суму 7000 доларів США виконано не ОСОБА_1 а іншою особою. Також, вказала, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.05.2018 року у справі №607/4126/14-ц ухвалено в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 16 листопада 2007 р. в розмірі 19948,14 доларів США, що за курсом НБУ станом на день ухвалення судового рішення складає 521743 грн. 60 грн. звернути стягнення на користь ПАТ «Укрсиббанк» на предмет іпотеки, а саме квартиру загальною площею 51,9 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на праві спільної власності. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Тому вважає, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Вважає, що позивач мав право на стягнення процентів до пред`явлення вимоги, в даному випадку звернення до суду. З огляду на наведене просить суд відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача направив відповідь на відзив, в якому вказує на безпідставність заперечень відповідача. В матеріалах справи наявні усі докази надання відповідачу кредитних коштів. Кредитним договором встановлено домовленість сторін щодо нарахування процентів до моменту повернення коштів. Відповідачем не надано доказів повернення кредиту. Посилання відповідача на практику Верховного Суду не є обґрунтованим у зв`язку з іншим фактичними обставинами справи.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_5 заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить задовольнити позовні вимоги. Заперечення відповідача та посилання відповідача на те, згідно розрахунку заборгованості ним було сплачено 7000 доларів США вважає необґрунтованими та вказує, що у даному розрахунку міститься описка. Розрахунок процентів за договором вважає вірним та таким, що відповідає умовам договору. Вважає, що позивач не змінив строк виконання зобов`язання, тому просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнали з викладених у відзиві підстав, пояснили суду, що відповідач не отримував особисто транш в сумі 7000 доларів США, крім того, рішенням суду було звернуто стягнення на предмет іпотеки, тому позивач повторно просить стягнути з нього одну і ту ж суму боргу, що є неправомірним. Також, вважають, що позивач не довів розміру заборгованості за кредитом, на підтвердження своїх пояснень щодо наявності описки у розрахунку заборгованості про сплату відповідачем 7000 доларів США не подав належних та допустимих доказів.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

16.11.2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0. Відповідно до умов даного кредитного договору позивач надав відповідачу кредит (грошові кошти) на загальну суму 29320,45 доларів США в межах ліміту кредитної лінії у розмірі 30000 дол. США шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача № НОМЕР_1 , а відповідач зобов`язався повертати кредит у повному обсязі в термін та розмірах, що встановлені графіком погашення (додаток №1 до договору), але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 14.11.2017 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п. п. 1.1. - 1.2 кредитного договору).

За користування кредитними коштами відповідач зобов`язався сплачувати проценти у порядку та розмірі, встановленому п. 1.3. кредитного договору. За користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,25 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку якщо банк не повідомив про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці.

Сторони домовилися, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених ч. 1 п. 5.2 договору.

Відповідно до п. «а» п. 5.2 кредитного договору та п. 1.5 додаткової угоди від 16.11.2007 року у разі порушення позичальником кредитної дисципліни (зокрема неналежного виконання умов договору) процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до п. 1.3.1 договору, тобто у розмірі 26,5% (13,25%х2).

Позивач на виконання положень п. 5.2 кредитного договору направив відповідачу листа №50722 від 19.02.2008 року про застосування подвійної процентної ставки. Жодних заперечень від боржника з приводу нарахування процентів не надійшло.

Проценти нараховуються за методом «факт/360» на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику і не повернуті у власність банку відповідно до умов договору, за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, встановленому договором. (п.1.3 кредитного договору).

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, відповідно до ст. ст. 527, 530 ЦК України зобов`язаний виконати свій обов`язок у встановлений договором строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, та встановлений договором розмір нарахованих процентів.

Позивач в обґрунтування своїх вимог вказує, що всупереч умов Кредитного договору відповідач не здійснив своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк до 14.11.2017 року, передбачений п. 1.2.2 договору, чим прострочив виконання договірних зобов`язань.

Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 08.05.2019 року заборгованість за кредитним договором відповідача ОСОБА_1 становила 40267,86 доларів США, що станом на 08.05.2019 року згідно офіційного курсу НБУ 26.34002 грн. за 1 долар США еквівалентно 1060656,24 грн., з яких 17208,78 грн. заборгованість за кредитом, 23059,08 доларів США заборгованість за процентами, нарахованими по 30.04.2019 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 травня 2018 року у справі №607/4126/14-ц за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке залишено в силі Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 20.07.2018 року ухвалено в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 16 листопада 2007 р. в розмірі 19 948 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот сорок вісім) доларів США 14 центів, що за курсом НБУ станом не день ухвалення судового рішення складає 521 743 (п`ятсот двадцять одна тисяча сімсот сорок три) грн. 60 коп. звернути стягнення на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_2 та належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого та зареєстрованого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 20 грудня 2000 року, записано в реєстрову книгу за № НОМЕР_2 , загальна площа 51,9 кв.м., житлова 30,5 кв.м. із застосуванням процедури продажу - шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, із визначенням та встановленням початкової ціни, визначеної на підставі оцінки майна здійсненої суб`єктом оціночної діяльності проведеною відповідно до законодавства.

Згідно змісту рішення суду у справі №607/4126/14-цвстановлено, що заборгованість позичальника ОСОБА_1 з урахуванням сплачених ним коштів у 2014 році, складала 19 948 доларів США 14 центів, що за курсом НБУ станом на день ухвалення судового рішення складає 521743 грн. 60 коп., з яких 17208,78 доларів США - заборгованість за простроченим кредитом.

Також, даним рішення суду встановлено,що 13 лютого 2014 року позивачем направлено на адресу відповідачів вимоги про погашення простроченої заборгованості, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштового відправлення, які залишилися без реагування.

Крім того, у рішенні суду вказано, що відповідач ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в сумі 7000 доларів США шляхом перерахування на поточний рахунок, який був відкритий позичальнику, тому суд не бере до уваги заперечення відповідача про те, що він не отримував кредитних коштів у сум і 7000 доларів США на підставі зави про видачу готівки №8 від 26 березня 2008 року, оскільки вказані обставини були встановлені рішенням суду.

Таким чином, на підставі вищезазначеного рішення суду у справі №607/4126/14-цсудом встановлено, що звернення позивача з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінило порядок, умови та строк дії кредитного договору, тобто позивач термін повернення кредиту.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У висновках щодо застосування відповідних норм права, висловлених у постанові Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року, Велика Палата вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З огляду на вказане суд відхиляє доводи позивача про те, що на підставі умов договору мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом та відсотки у розмірі 26,5% річних до моменту виконання рішення суду.

Щодо визначення розміру заборгованості за кредитним договором, суд зазначає наступне.

Відповідач та його представник, заперечуючи проти позову, пояснили, що у розрахунку заборгованості вказано про сплату боржником 7000 доларів США 27.03.2008 року, що не відображено у подальшому розрахунку боргу та не надано вірного розрахунку процентів за кредитом.

Як вбачається із довідки-розрахунку заборгованості за кредитом станом на 08.05.2019 року вказано, що 27.03.2008 року заборгованість за кредитом становила 16639,55 доларів США та того ж дня було сплачено боржником ОСОБА_1 кошти в сумі 7000,00 доларів США, проте, загальний залишок заборгованості вказаний станом на 15.04.2008 року в сумі 16639,55 доларів США, тобто без урахування сплаченої суми.

Також, у довідці-розрахунку вказано, що боржнику видано за кредитом 29320,45 доларів США, станом на 08.05.2019 року сума погашення кредиту становить 12111,67 доларів США, загальний залишок заборгованості становить 17208,78 доларів США.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитом на 08.05.2019 року, 31.03.2008 року були нараховані проценти за користування кредитом на суму заборгованості 16639,55 доларів США. Тобто, нарахування відсотків здійснювалось без урахування відображеної у розрахунку заборгованості за кредитом здійсненої 27.03.2008 року оплати за кредитом в сумі 7000 доларів США.

Як пояснив представник позивача, у даному розрахунку заборгованості було допущено описку та оплата в сумі 7000 доларів США не була проведена позичальником ОСОБА_1 , тому не врахована у розрахунку заборгованості за кредитом та процентами.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача.

Однак, Банком на підтвердження позовних вимог щодо неналежного виконання зобов`язань по сплаті кредиту та відсотків надано лише вищенаведені довідку-розрахунок заборгованості за кредитом та довідку-розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом на 08.05.2019 року.

Жодних інших документів, зокрема, первинних документів бухгалтерського обліку, зокрема, виписок про стан рахунків позичальника, даних балансу, меморіальних ордерів, квитанцій, будь-які інших документів (їх засвідчених копій), що могли б підтвердити факт сплати боржником коштів на погашення кредиту та відсотків та наявну суму заборгованості позичальника станом на дату подання позову в обґрунтування своїх позовних вимог та на спростування заперечень відповідача щодо сплати ним коштів на погашення кредиту в сумі 7000 доларів США позивачем не надані суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд враховує висновок щодо застосування норм права, висловлений в Постанові від 30.01.2018 по справі №161/16891/15-ц Верховним Судом згідно якого зазначає, що «Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.».

Аналогічна позиція стосовно первинних документів відображена і в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2018 року у справі № 364/737/17, де зазначено: «розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, отже суди дійшли правильного висновку, що доводи позивача щодо тіла кредиту, розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами».

З огляду на наведене, суд встановив, що позивачем для спростування суперечностей у наданих ним розрахунках заборгованості за кредитом не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів відповідачу не є можливим.

Відтак, суд доходить висновку, що доводи позивача щодо тіла кредиту, розміру нарахованих сум не підтверджені належними та допустимими доказами.

Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Інші доводи сторін, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем не надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження доводів позовної заяви про наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у розрахунку вимог банку станом на 08.05.2019 року, тому суд вважає, що законні підстави для задоволення позову АТ «УКРСИББАНК» відсутні, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 525, 526, 527, 530, 625, 1048, 1049, 1054 ЦК України, керуючись ст. ст. 13, 81, 89, 95, 263, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Акціонерне товариства «Укрсиббанк» (місцезнаходження - м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, ідентифікаційний код в ЄДР 09807750, МФО 351005, р/р НОМЕР_3 ).

Відповідач: ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ).

Повний текст рішення суду складений 23 листопада 2020 року.

Головуючий суддяК. М. Грицай