Справа № 462/8132/20
УХВАЛА

22 грудня 2020 року м. Львів

Суддя Залізничного районного суду м. Львова Гедз Б.М., вивчивши заяву представника АТ «Універсал Банк» Мєшнік К.І. про забезпечення позову у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Представник АТ «Уніерсал Банк» Мєшнік К.І. 21.12.2020 року звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 20.02.2018 року у розмірі 123 867,50 грн. станом на 23.03.2020 року, з яких 81 225,24 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 42 642,26 грн. заборгованість за пенею та комісією та судові витрати у розмірі

2 102,00 грн.

Разом з позовною заявою 21.12.2020 року представником АТ «Універсал Банк»

Мєшнік К.І. до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме на будинок АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь-яким особм укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію, перереєстрацію, здійснювати його відчуження. Свою заяву мотивує тим, що 20.02.2018 року відповідач звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг «Monobank» від 20.02.2018 року. На підставі укладеного Договру відповідач отримав кредит у розмірі 40 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Станом на 29.09.2019 року у відповідача прострочення зобовязання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором сягнуло 90 днів, у зв`язку із чим, на підставі положення п.п. 5.16 п. 5 Розділу ІІ Умов та Тарифів за карткою «Monobank», відбулось істостне порушення позичальником своїх зобов`язнь. З метою досудового врегулювання спірних правовідносин, позивач неодноразово звертався до відповідача за допомогою різних каналів зв`язку, а саме: СМС інформування, ПУШ повідомлень у мобільний додаток, листів на електронну адресу та на адресу реєстрації місця проживання відповідача. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань за договором, погашення заборгованості поповнень картки не відбувається, тому представник просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту, що полягає у забороні відчуження відповідачем належного йому майна. На підтвердження своїх доводів заявником до заяви про забезпечення позову долучено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить будинок АДРЕСА_1 , житловою площею 39,9 кв.м.

Суд, вивчивши матеріали справи за заявою щодо вимог, заявлених у заяві позивача про вжиття заходів забезпечення позову, приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до положень ч.1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст.149 ЦПК України).

Згідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1. ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно п. 1 та п. 2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов може бути забезпечено, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Головною метою забезпечення позову є негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення завдання значної шкоди заявнику.

У постанові Верховного суду України від 25.05.2016 року, прийнятій за результатами розгляду справи №6-605цс16, викладено правову позицію, відповідно до якої, метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Так, судом встановлено, що предметом позову АТ «Універсал Банк» є стягнення заборгованості згідно договору про надання банківських послуг «Monobank» від 20.02.2018 року у розмірі 123 867, 50 грн.

З метою забезпечення виконання рішення суду представник позивача звернувся із заявою про забезпечення позову, мотивуючи її тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно утруднити виконання судового рішення.

Однак, представником позивача в обґрунтування поданої заяви не наведено суду жодних належних та допустимих доказів чи обставин, які б свідчили про наявність реальної загрози того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, також не наведено фактів, які б давали підстави стверджувати про можливі недобросовісні дії з боку відповідача щодо порушення інтересів позивача.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Наявність самого по собі позову про стягнення заборгованості в жодному разі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання на норми процесуального законодавства. Між тим, представником позивача жодним чином не обгрунтовано співмірність заходу забезпечення позову відповідно до заявлених у позові вимог.

Враховуючи наведене, а також інтереси відповідача, права якого можуть бути порушені шляхом вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов переконання, що заявником не надано достатніх доказів для вжиття заходів забезпечення поданого позову, не надано доказів співмірності накладення арешту на квартиру із сумою боргу, вказаною у позові. Викладені в заяві мотиви та долучені до неї докази не дають підстав вважати про наявність недобросовісних дій зі сторони відповідача. Також, заявником не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Крім того, суд також звертає увагу на те, що житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 та на який заявник просить накласти арешт з метою забезпечення позову знаходиться поза межами територіальної юрисдикції Залізничного району м. Львова.

За наведеного, суд дійшов висновку про відсутність необхідних підстав для забезпечення позову на даній стадії судового розгляду, тому вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні заяви представника АТ «Універсал Банк» Мєшнік К.І. про забезпечення позову у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення.

Суддя: (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз