РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020

м.Харків

Справа № 639/6414/18

провадження 2/639/101/20

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря-Міжиріцької А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю та вселення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та просив усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення його в квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що його на підставі свідоцтва про право власності на житло належить 1/3 частина чотирьохкімнатної квартири, яка ним була отримана від Міністерства оборони України на сім`ю з трьох осіб- дружину ОСОБА_3 та її дочку ОСОБА_4 . Шлюб з дружиною розірвано у 2017, належну їй частину квартири вона подарувала відповідачеві. В подальшому ОСОБА_4 переїхала до чоловіка в інше місто, у 2017 р. ОСОБА_1 , як він зазначає, ремонтував їй квартиру, але повернувшись, в спірну квартиру не мав можливості потрапити. Як стало відомо, за погодженням з ОСОБА_4 ,її мати стала перешкоджати проживанню не тільки в квартирі, а і в придбаному будинку, змінила замки. Відповідач добровільно відмовляється визначити порядок користування власністю, а також надати ключі від нового замка, стверджуючи, що ключі віддала матері. Звернення до поліції до бажаних результатів не привело,том позивач вимушений тимчасово проживати у брата та звернутися до суду з позовом про захист свого порушеного права.

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги і просив їх задовольнити, стверджуючи, що саме ОСОБА_4 порушила його права, вступивши у змову з матір`ю замінити замки та перешкоджати його доступу до квартири , відмовляється надати ключі.

Представник відповідача проти позову заперечував, пояснивши, що між сторонами відсутній спір, оскільки відповідач не чинить перешкоди ОСОБА_1 у проживання. У 2017 р. позивач розірвав шлюб з її матір`ю, забрав речі і не приїздив до квартири, а через рік мати замок змінила, що можливо пов`язано з його зіпсуванням або з інших причин. Ключі вона пропонувала позивачу, але він їх не взяв. Доказів перешкоджання у користуванні квартирою, на думку представника відповідача, позивачем не надано.

Суд, вислухавши вступне слово позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу( а.с.16 ЦК).

Судом встановлено, що випливає зі свідоцтва про право власності на житло, виданого квартирно-експлуатаційним відділом м.Харкова Міністерства Оборони України від 01.06.2006 з реєстровим № 6-06-053, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна , ОСОБА_1 належить на праві власності 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 . У зазначеній квартирі позивач зареєстрований.

Як стверджує позивач, 08.04.2011 він уклав з відповідачем ОСОБА_4 договір довічного утримання ( позов про розірвання договору знаходиться на розгляді у суді), посвідчений державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори, згідно якого відповідач отримує у власність частину квартири на умовах довічного повного утримання позивача, надання необхідної грошової та іншої допомоги, забезпечення харчуванням і одягом, безоплатного довічного проживання в квартирі. З самого початку відповідач не виконує свої зобов`язання та перешкоджає доступу до житла, квартирою фактично користується колишня дружина ОСОБА_3 , якій відповідач передала ключі.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 11.12.2017 щлю між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 розірвано. Періодично, як зазначає ОСОБА_1 , вона замінює секрет на одному із замків, за узгодженням з дочкою.

У червні 2018 ОСОБА_1 звернувся до Новобаварського відділу поліції ГУ НП в Харківській області у зв`язку з перешкоджанням користуватися спільним майном, а саме спірною квартирою, вказавши, що 10.06.2018 він прийшов до квартири, але своїм ключем не зміг відчинити вхідні двері, а колишня дружина ОСОБА_3 відмовилася пускати його до квартири, оскільки спір про поділ майна знаходиться на розгляді в суді.Опитати ОСОБА_3 за цим фактом не надалося можливим, тому як остання від надання пояснень відмовилась . Вказані обставини підтверджуються висновком Новобаварського відділу поліції від 06.07.2018, актом, складеним за участю свідків про те, що 11.03.2019 ОСОБА_1 також не мав можливості потрапити до квартири, ОСОБА_3 замінила замки та чинить перешкоди у користування позивачем своєю власністю.

За вимогами ч.1 ст. 317 ЦК до правомочностей власника належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Під правомочністю володіння розуміється передбачена законом можливість мати (утримувати) у себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс, тощо).Правомочності користування означають передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.Правомочності розпорядження означають юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення.

Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України

Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За приписами ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а припинення права власності можливе лише з підстав, передбачених статтею 346 ЦК України.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Такими доказами на підтвердження наявності перешкод у користуванні майном, що належить особі на праві власності, зокрема у його вселенні до спірного житлового приміщення можуть бути: акти про не допуск до належного особі на праві власності майна, звернення до правоохоронних органів, пояснення осіб, які можуть підтвердити ті чи інші обставини, які мають значення для вирішення справи, показання свідків тощо.

З огляду на те, що позивачем надані належні та допустимі докази наявності у нього перешкод у користуванні своєю власністю, в силу ст. 391 ЦК України у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм майном ОСОБА_1 може вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення.

Доводи відповідача про відсутність у позивача перешкод у проживанні в спірній квартирі суперечить дослідженим судом доказам.

За наведених вище обставин, суд вважає, що право власності ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом вселення його у спірну квартиру.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 259, 264, 265 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 задовольнити повністю.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 1/3 частиною квартири АДРЕСА_1 , що належить йому на праві власності шляхом вселення його у вищезазначену квартиру.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони: Позивач- ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 );

Відповідач- ОСОБА_5 ( ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована АДРЕСА_2 ).

Повне судове рішення складено 22.12.2020.

СУДДЯ -