Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"24" липня 2020 р. Справа № 608/1304/20
Номер провадження2/608/459/2020
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Квятковської Л. Й.
за участю секретаря Маришевої Г.М.,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -
В липні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 11 лютого 1997 року в Білобожницькій сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №6. В шлюбі є повнолітні діти. Між ними виникають сварки, скандали, непорозуміння, тривалий час подружнім життям не живуть. Фактично їх сім`я розпалася, існує лише формально, тому позивачка просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище « ОСОБА_3 ».
Позивачка ОСОБА_1 позов підтримує, просить його задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнає, згідний на розірвання шлюбу.
Вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали шлюб 11 лютого 1997 року, який зареєстрували в Білобожницькій сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №6, про що свідчить свідоцтво про шлюб.
Сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, спільний сімейний бюджет у них відсутній. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально.
Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтуєтьсяна вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.
Позивачка скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.
Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Відповідно до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між сторонами носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам сторін, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.
Керуючись ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, ст. ст. 5, 13, 76, 81, 82, 200, 206, 258, 259, 263, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Розірвати шлюб, зареєстрований 11 лютого 1997 року в Білобожницькій сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №6, укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином України, уродженцем с. Полівці Чортківського району Тернопільської області, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянкою України, уродженкою с. Білобожниця Чортківського району Тернопільської області.
Після розірвання шлюбу позивачці ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_3 ».
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Тернопільському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя: (підпис) Л.Й. Квятковська

Копія вірна

Рішення набрало законної сили "___" ______________ 201___ року.

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи №608/1304/20.

Суддя: Л. Й. Квятковська