справа № 489/2031/18 провадження №2/489/79/19
РІШЕННЯ

Іменем України

08 січня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Коденко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки

встановив:

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», яке в подальшому змінило назву на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», (далі - АТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом в якому просило в рахунок погашення заборгованості за договорами кредиту № Ф080606П та № Ф080607П від 06.05.2008, яка станом на 26.03.2018 становить 892388,92 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також стигнути з відповідачів витрати, понесені на сплату судового збору в розмірі 13385,84 грн.

Як на підставу позовних вимог позивач вказав, що 06.05.2008 між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 були укладені договори кредиту № Ф080606П та № Ф080607П, за умовами яких позичальник отримав кредитні кошти в розмірі 29000,00 доларів США зі сплатою 11,4 процентів річних та 17000,00 доларів США зі сплатою 11,4 процентів річних відповідно.

Зобов`язання позичальника за кредитними договорами забезпечені іпотечними договорами № 02-23-Ф080606П-903 та № 02-03-Ф080607П-904, укладеними 06.05.2008 між банком та ОСОБА_1 . Предметом іпотеки яких є двокімнатна квартира АДРЕСА_1 . Вартість предмету іпотеки за згодою сторін оцінено в 292274,00 грн.

Через неналежне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № Ф080606П станом на 26.03.2018 утворилася заборгованість, яка складається із 263072,02 грн. заборгованості за кредитом, 286421,04 грн. за відсотками, 9731,59 грн. інфляційних втрат за кредитом та 34513,53 грн. інфляційних втрат за відсотками.

Також, через неналежне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № Ф080607П станом на 26.03.2018 утворилася заборгованість, яка складається із 136568,99 грн. заборгованості за кредитом, 140236,98 грн. за відсотками, 5052,00 грн. інфляційних втрат за кредитом та 16792,77 грн. інфляційних втрат за відсотками.

На виконання умов кредитних договорів та іпотечного договору відповідачу було направлено вимогу про усунення порушення, але на дату подання позовної заяви до суду вимога банку не виконана. Тому позивач вважає, що набув право вимагати стягнення заборгованості по кредитним договорам за рахунок предмета іпотеки, у зв`язку із чим звернувся до суду за захистом свого права.

У відзиві на позовну заяву від 23.05.2018 відповідач ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог просила відмовити. Вказала, що сторони іпотечного договору домовилися, що банк набуває право на звернення стягнення на предмет іпотеки лише у один із способів із декількох можливих, передбачених договором, одночасне або послідовне застосування інших способів суперечить договору. Банк вже реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса від 27.07.2017, яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 в сумі 497885,50 грн. по кредитному договору.

Також відповідач в поданій до суду окремо заяві просила застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Вказала, що згідно розрахунків до позовної заяви останні платежі на погашення заборгованості позичальник ОСОБА_2 здійснив 10.04.2013 та 12.02.2013. Так як згідно умов кредитних договорів ПАТ «Укрсоцбанк» набуває право вимоги не пізніше 90 днів з моменту порушення строку чергового платежу за кредитом, тому строки позовної давності за кредитами сплинули 10.07.2016 та 12.06.2016 відповідно.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.04.2018 (суддя Тихонова Н.С.) позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 04.09.2018 провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 11.01.2019 провадження в цивільній справі поновлено.

Через відставку судді Тихонової Н.С. на підставі розпорядження керівника суду від 12.03.2019 № 47 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи, відповідно до якого цивільну справу розподіллено на суддю Коваленка І.В., ухвалою якого від 03.04.2019 справу прийнято до розгляду та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 10.09.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 08.01.2019 здійснено заміну в порядку процесуального правонаступництва, передбаченому статтею 55 ЦПК України, позивача АТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк».

Відповідно до частини другої статті 55 ЦПК України усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

В судове засідання, призначене на 05.12.2019 16:00 годину, учасники справи не з`явилися. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника, а відповідач відзив на позовну заяву, заяву про застосування строку позовної давності і клопотання про врахування позиції Великої Палати Верховного Суду.

Третя особа пояснень на позовну заяву не надала.

З врахуванням наведеного та строків розгляду справи, суд вважає за можливе розгляд справи здійснити за відсутності учасників справи та вирішити спір на підставі наявних в ній доказів.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановивши фактичні обставини, дійшов наступного.

Із матеріалів справи встановлено, 06.05.2008 між АТ «Укрсоцбанк» (на момент укладення договору - АКБ СР «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2 був укладений Договір про надання невідновлюваної кредитної лінії № Ф080606П, відповідно до умов якого позичальнику надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 29000,00 доларів США.

Відповідно до пунктів 1.1.1, 1.1.2 кредитного договору, повернення кредиту здійснюється згідно графіку з кінцевим терміном повернення до 05.05.2023, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,4 % річних та комісій, в розмірі та в порядку визначеному у Додатку № 1 до цього Договору. Відповідно до пункту 1.2 цього Договору, кредит надано на споживчі потреби.

Пунктом 4.4 кредитного договору передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього Договору (стосуються сплати процентів, комісії та погашення кредиту), протягом більше ніж 90 (дев`яносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Згідно пункту 7.3 Договору він набирає чинності з дати його укладення та діє до повного виконання сторонами прийнятих зобов`язань.

11.11.2008 між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до вказаного Договору, якою збільшено процентну ставку до 12,9 процентів річних та зазначено дату початку дії збільшеної процентної ставки з 17.11.2008. Інші умови Договору залишено незмінними та сторони підтвердили за ними свої зобов`язання (пункт 2).

03.08.2009 між сторонами укладено Додаткову угоду № 2 згідно з пунктом 1 якої сторони внесли зміни до підпункту 1.1.1 пункту 1.1 статті 1, пункту 2.1 та підпункту 2.4.5 пункту 2.4 статті 2, підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 та статті 6 діючого Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № Ф080606П від 06.05.2008 з урахуванням Додаткової угоди № 1 від 11.11.2018, виклавши їх в новій редакції. Інші умови Договору залишили незмінними (пункт 4).

19.01.2011 між сторонами укладено Додаткову угоду № 3 до вказаного Договору, якої підтвердили, що залишок заборгованості за кредитом станом на дату укладення цієї Додаткової угоди складає 26708,00 доларів США, залишок за нарахованими процентами 2507,31 доларів США. Також встановили нову процентну ставку за користування кредитними коштами в розмірі 12,20 процентів річних, графік погашення заборгованості та умови дострокового погашення позичальником свої зобов`язань у разі порушення строків повернення кредиту та/або процентів. Інші умови Договору залишили незмінними та підтвердили за ними свої зобов`язання (пункт 7).

12.06.2012 укладено Договір про внесення змін № 5 до договору № Ф080606П від 06.05.2008, яким сторони змінили валюту кредиту та перевели суму кредиту 26708,00 доларів США в гривню за курсом 8,12 гривень за 1 долар США, що становить 216868,96 грн., визначили нову процентну ставку за користування кредитом, порядок сплати процентів, порядок погашення заборгованості та умови дострокового погашення позичальником свої зобов`язань у разі порушення строків повернення кредиту та/або процентів.

Пунктом 1.1.1 Договору про внесення змін сторони погодили, що погашення заборгованості по кредиту, яка станом на дату укладення цього Договору про внесення змін становить 263396,40 грн. здійснюється згідно з Графіком погашення кредиту, який є Додатком № 1 до цього Договору про внесення змін, в наступному порядку до 10 числа (включно) кожного місяця, починаючи з 10.07.2012 та з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 05.05.2028 (включно), на умовах, визначених цим Договором про внесення змін та Договором кредиту.

Інші умови Договору кредиту залишили незмінними та підтвердили що, вони діють в частині, що не суперечать Договору про внесення змін, при цьому підтвердили за ними свої зобов`язання (пункт 7 Договору про внесення змін № 5 від 12.06.2012).

Крім того, 06.05.2008 між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений Договір про надання невідновлюваної кредитної лінії № Ф080607П, відповідно до умов якого відповідачеві було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 17000,00 доларів США.

Відповідно до пунктів 1.1.1, 1.1.2 цього кредитного договору, повернення кредиту здійснюються згідно графіку з кінцевим терміном повернення до 05.05.2023, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,4 % річних та місій, в розмірі та в порядку визначеному у Додатку № 1 до цього Договору. Кредит надано на споживчі потреби.

11.11.2008 стороно уклали Додаткову угоду № 1 до вказаного Договору, якою збільшили процентну ставку до рівня 11,9 процентів річних та встановили початок дії якої з 17.11.2008. Інші умови Договору залишено незмінними та сторони підтвердили за ними свої зобов`язання (пункт 2).

19.01.2011 сторони уклали Додаткову угоду № 2 до вказаного договору, якою підтвердили залишок заборгованості за Кредитом, який на дату укладення Додаткової угоди складає 14553,34 доларів США та нарахованими процентами 546,04 доларів США, а також встановили нову процентну ставку за користування кредитними коштами в розмірі 12,14 процентів річних, порядок сплати процентів, порядок погашення заборгованості та умови дострокового погашення позичальником свої зобов`язань у разі порушення строків повернення кредиту та/або процентів. Інші умови Договору залишили незмінними та підтвердили за ними свої зобов`язання (пункт 7).

12.06.2012 укладено Договір про внесення змін № 3 до Договору № Ф080607П від 06.05.2008 згідно з яким сторони дійшли згоди Договір кредиту викласти в новій редакції. Зокрема, встановили надання кредиту окремими частинами в розмірі 14186,00 доларів США зі сплатою 12,2 процентів річних, із кінцевим строком повернення кредиту до 05.05.2028 (пункти 1.1.1, 1.1.2); порядок надання кредиту та сплати процентів і комісії; права та обов`язки сторін; звільнення від відповідальності; відповідальність сторін; врегулювання спорів; заключні положення.

Пунктом 4.4 статті 4 цього Договору про внесення змін сторони визначили, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього Договору (стосуються сплати процентів, комісії та погашення кредиту), протягом більше ніж 90 (дев`яносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Відповідно до пункту 7.6 цього Договору, він набирає чинності з дати його укладення та діє до повного виконання сторонами прийнятих зобов`язань.

12.06.2012 між сторонами укладено Договір про внесення змін № 4 до договору №Ф080607П від 06.05.2008, яким змінено валюту кредиту та переведено суму кредиту 14553,34 доларів США в гривню за курсом 8,12 гривень за 1 долар США, що становить 118173,12 грн. Також сторони договору визначили процентну ставку за користування кредитом та умови дострокового погашення позичальником свої зобов`язань у разі порушення строків повернення кредиту та/або процентів.

Пунктом 1.1 Договору про внесення змін № 4 від 12.06.2012 сторони погодили, що погашення заборгованості по кредиту, яка станом на дату укладення цього Договору про внесення змін становить 136737,39 грн. здійснюється згідно з Графіком погашення кредиту, який є Додатком № 1 до цього Договору про внесення змін, в наступному порядку до 10 числа (включно) кожного місяця, починаючи з 10.07.2012 та з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 05.05.2028 (включно) , на умовах, визначених цим Договором про внесення змін та Договором кредиту.

Інші умови Договору кредиту залишили незмінними та сторони підтвердили за ними свої зобов`язання (пункт 8 Договору про внесення змін № 4 від 12.06.2012).

Основні зобов`язання позичальника за кредитними договорами забезпечені іпотечним договором № 02-23-Ф080606П-903 від 06.05.2008, укладеним між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 , відповідно до умов якого остання передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 (пункт 1.1 іпотечного договору). До якого 19.01.2011 сторонами були внесені зміни.

Згідно пункту 1.3 цього договору вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 292274,00 грн.

Також, між вказаними сторонами укладено іпотечний договором № 02-23-Ф080607П-904 від 06.05.2008, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 (пункт 1.1 іпотечного договору). До якого 19.01.2011 та 12.06.2012 сторонами були внесені зміни.

Згідно пункту 1.3 цього договору вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 292274,00 грн.

Через порушення позичальником грошових зобов`язань за кредитним договором № Ф080606П від 06.05.2008 на адресу позичальника ОСОБА_2 та іпотеокдавця ОСОБА_1 за вих. № 129 від 30.05.2017 банк направив вимогу про усунення порушень, яка мала бути виконана протягом 30 календарних днів з дня її отримання, в іншому випадку банк вимагав добровільно звільнити всіма мешканцями житлове приміщення, яке є предметом іпотеки.

Вимоги банку на дату звернення позивача до суду третя особа і відповідач не виконали.

Із розрахунку позивача вбачається, що станом на 26.03.2018, внаслідок неналежного виконання позичальником ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором № Ф080606П, утворилася заборгованість, яка складається із 263072,02 грн. заборгованості за кредитом, 286421,04 грн. за відсотками, 20730,94 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 73091,85 грн. пені за несвоєчасне повернення відсотків, 9731,59 грн. інфляційних втрат за кредитом та 34513,53 грн. інфляційних втрат за відсотками, всього на загальну суму 687560,97 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору № Ф080607П, станом на 26.03.2018 утворилася заборгованість, яка складається із 13656,99 грн. заборгованості за кредитом, 140236,98 грн. за відсотками, 10762,13 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 35613,69 грн. пені за несвоєчасне повернення відсотків, 5052,00 грн. інфляційних втрат за кредитом та 16792,77 грн. інфляційних втрат за відсотками, всього на загальну суму 345026,56 грн.

Заборгованість в позовних вимогах вказана позивачем без урахування пені та станом на 26.03.2018.

З Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що в червні 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звертався з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення як солідарних боржників заборгованості по Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № Ф080606П, яка утворилася станом на 28.02.2017.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27.07.2017 у справі № 485/911/17 (провадження № 2/485/357/17) позовні вимоги задавлено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 06.05.2008, станом на 28.02.2017 у розмірі 99768,80 грн., з яких: 85245,13 грн. заборгованість за відсотками та 14523,67 грн. розмір інфляційних витрат, та 1496,50 грн. судового збору. В іншій частині позовних вимог (до поручителів) відмовлено.

12.08.2019 ОСОБА_2 оскаржив вказане рішення в апеляційному порядку, але ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 05.09.2019 відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 29.10.2019 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 05.09.2019 та витребувано із Снігурівського районного суду Миколаївської області матеріали цивільної справи № 485/911/17. Питання щодо зупинення виконання рішення місцевого суду касаційною інстанцією не вирішувалося.

Таким чином, рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27.07.2017 вважається таким, що набрало законної сили.

Із рішення місцевого суду також вбачається, що рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 05.01.2016 з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» була стягнута заборгованість за кредитом станом на 04.09.2015 в загальному розмірі 529587,17 грн., з яких: тіло кредиту 263072,02 грн., заборгованість по відсоткам 149406,64 грн., пеня за прострочення по кредиту - 13977,81 грн., пеня за прострочення по процентах в розмірі 44397,87 грн. та інфляційні витрати в розмірі 58732,82 грн., що було враховано судом при вирішенні позову банку.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 31.08.2018 по справі № 489/4913/17 задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса, вчинений 27.07.2007, яким рекомендовано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Укрсоцбанк» за іпотечним договором № 02-23-Ф080606П-903 від 06.05.2008, укладеного в забезпечення зобов`язань за кредитним договором від 06.05.2008 № Ф080606П.

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного правого регулювання.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 638 цього Кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, та на це звертає увагу відповідач в своїй заяві про застосування строку позовної давності, що відповідно до умов пунктів 4.4 кредитних договорів у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цих договорів (сплати процентів, комісії та погашення кредиту), протягом більше ніж 90 (дев`яносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорах питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів, які є обов`язковим до виконання з відповідними правовими наслідками для обох сторін.

Після зміни строку виконання зобов`язання усі наступні платежі, передбачені графіками сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, оскільки за вимогами пунктів 4.4 кредитних договорів позичальник зобов`язаний був повернути кредит у повному обсязі у строк визначений цим пунктом.

У постанові Верховного Суду України від 02.11.2016 у справі № 6-1174цс16 зроблено висновок, що «згідно з пунктом 4.5 кредитного договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.8 (сплата процентів), 3.3.9 (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів».

Крім наведеної правової позиції Верховного суду України, наведений вище висновок суду відповідає висновкам Верховного Суду в постановах від 28.08.2019 у справі № 522/23075/16 (провадження № 61-30711св18) та 23.10.2019 у справі № 654/2518/15-ц (провадження № 61-29926св18).

Згідно розрахункам заборгованості по кредитному договору Ф080606П від 06.05.2008, який додано до позовної заяви, останнє погашення заборгованості позичальник здійснив 12.02.2013, а по кредитному договору Ф080607П від 06.05.2008 - 10.04.2013.

Таким чином, відповідно до пункту 4.4 кредитних договорів строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів після сплати боржником останнього платежу, тобто 11.05.2013 та 09.07.2013 відповідно, і з цього часу в банку виникло право на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права.

Оскільки після зміни строку виконання зобов`язання усі наступні платежі, передбачені графіками сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, тому банк має право на повернення кредиту в повному обсязі, за вирахуванням погашеної заборгованості, що і слідує з доданих до позову розрахунків позивача в частині визначення заборгованості по кредиту та нарахованих до вказаної дати процентів.

Так, заборгованість по процентам по кредитному договору Ф080606П від 06.05.2008 за розрахунком суду станом на 11.05.2013 складає 30509,05 грн. (виходячи з розрахунку позивача зменшеного на заборгованість, що утворилася за 20 календарних днів після настання строку дострокового погашення кредиту).

Заборгованість по процентам по кредитному договору Ф080607П від 06.05.2008 за розрахунком суду станом на 09.07.2013 складає 19849,13 грн. (виходячи з розрахунку позивача зменшеного на заборгованість, що утворилася за 1 (один) календарних днів після настання строку дострокового погашення кредиту).

Разом з тим, суд не може погодитися із розрахунком позивача в частині нарахування процентів за період після настання строку дострокового повернення кредиту.

Так, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За такого, вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах заборгованості по процентам, обрахованої після настання строку повернення позичальником кредиту в повному обсязі виходячи з умов кредитних договір та нарахованих за період з 11.07.2013 по 25.03.2018 не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, тому нарахування такою заборгованості по відсоткам є неправомірним.

Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі № 14-10цс18.

Із позову слідує, що позивач скористався правом, передбаченим статтею 625 ЦК України, в частині нарахування інфляційних втрат на заборгованість по кредиту та процентам.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За загальним правилом суд має з`ясовувати правильність розрахунку інфляційних втрат та трьох відсотків річних, а також здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Із розрахунків позивача нарахування інфляційних втрат по кредиту та відсоткам здійснено за період з березня 2017 року по лютий 2018 року, тобто за один рік до звернення до суду та за межами трирічного строку позовної давності, про застосування якого заявила відповідач.

Крім того, нарахування інфляційних втрат по процентам здійснено позивачем на заборгованість по процентам, правових підстав для нарахування яких після настання строку дострокового повернення кредиту, у банку не було. Тому, вказана заборгованість по інфляційним витратам є безпідставною

Оцінку розрахунку штрафних санкцій, вказаних в розрахунках позивача, суд не здійснює відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, так як банк не вимагає врахування такої заборгованості при звернені стягнення на предмет застави.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Враховуючи, що в частині заборгованості по кредитним договорам вимоги є часткового правомірними, відповідно суд приходить до висновку про порушення позичальником грошових зобов`язань та відповідно виникнення в позивача права на звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Доводи відповідача про те, що банк використав своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки, так як на його користь вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки, суд вважає безпідставними так як рішенням суду від 31.08.2018 за позовом ОСОБА_1 виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню.

Щодо застосування строку позовної давності то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується.

У постанові Великої Палати від 24.04.2019 у справі № 523/10225/15-ц (провадження № 14-159цс19) викладено висновок про те, що позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається. Обов`язковою умовою переривання позовної давності шляхом пред`явлення позову також є дотримання вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції та інших, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, сформульованої у постанові від 24.05.2017 у справі № 6-1763цс16 позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Не перериває перебігу такого строку подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 у справі № 183/183/16-ц (провадження № 61-21050св18) суд дійшов висновку, про те, що подання позову про стягнення заборгованості за кредитним договором не перервало позовної давності щодо вимог про звернення стягнення на предмет застави. На вимоги про звернення стягнення на заставлене майно поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).

Доказів того, що строк позовної давності переривався відносно зобов`язань відповідача ОСОБА_1 , як іпотекодавця, матеріали справи не містять.

Згідно кредитних договорів та додаткових угод і договорів про внесення змін до них, так як і іпотечних договорів в них відсутні умови щодо встановлення сторонами строків позовної давності.

Таким чином, на спірні правовідносини поширюється позовна давність, встановлена ЦК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (Stubbings and other v. The United Kingdom, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; Zolotas v. Greece (№ o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин, дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, так як позивач пропустив строк позовної давності відносно стягнення основної заборгованості (по кредитам та процентам, нарахованим до спливу строку дострокового повернення кредиту), тому враховуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення кредиту та вказаних процентів, задоволенню не підлягають за спливом позовної давності.

Вказаний висновок суду відповідає висновкам Верховного Суду викладеним в постановах від 30.10.2019 у справі № 369/7610/17 (провадження № 61-38366св18) 09.10.2019 у справі № 390/669/17 (провадження № 61-31554св18), 13.03.2019 у справі №724/640/17 (провадження № 61-3935св18), 20.03.2019 у справі №273/684/15-ц (провадження №61-35848св18).

Щодо інфляційних втрат по кредиту, які розраховано позивачем за останній рік перед зверненням до суду то на них хоча і не впливає на закінчення строку позовної давності за основною вимогою, так як грошові кошти нараховані відповідно до статті 625 ЦК України не є додатковими вимогами, у розумінні статті 266 ЦК України, та те, що стягнення таких грошових коштів можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову (постанови Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 3-1522гс16, Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17), то визначена позивачем по них грошова сума, яка крім того є незначною, не є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки, так як згідно пункту 1.1 іпотечних договорів відповідач зобов`язалася нести відповідальність предметом іпотеки за основним зобов`язанням, зміст та розмір якого, строк і порядок виконання якого визначено в підпунктах 1.5.1 - 1.5.4 пункту 1.5 цих договорів, до яких не віднесено нарахування, передбачені статтею 625 ЦК України, що не перешкоджає банку вимагати їх стягнення з позичальника.

Враховуючи встановлені обставини та оцінивши в сукупності наявні у справі докази, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Альфабанк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Ленінський районний суд м. Миколаєва або безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач: Акціонерне товариство «Альфа-Банк», ідентифікаційний номер 23494714, місцезнаходження: м. Київ, вул.Велика Васильківська,100;

відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: м. Миколаївська область, Снігурівський район, с. Киселівка ;

третя особа: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: м. Миколаївська область, Снігурівський район, с.Киселівка;

Повний текст судового рішення складено 08.01.2020.

Суддя І.В.Коваленко