ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-1340/06 Номер провадження 22-ц/814/2484/20Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж.О. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Бутенко С. Б.

суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря Кальник А. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 вересня 2020 року у складі судді Кривич Ж. О.

у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця,

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Автозаводського районного відділу ДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Пентелей Альони Анатоліївни.

В обґрунтування скарги посилався на те, що 27 березня 2006 року постановою державного виконавця Автозаводського відділу ДВС було відкрито виконавче провадження № 8708258 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1340, виданого 13 березня 2006 року Автозаводським районним судом м. Кременчука, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу).

Постановою державного виконавця Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Пантелей А. А. від 12.03.2020 за наявності заборгованості зі сплати аліментів, що перевищує суму відповідних платежів за три роки, на ОСОБА_1 було накладено штраф у розмірі 50% від суми заборгованості 144 140,19 грн, що складає 72 070,09 грн.

Своє рішення про накладення штрафу державний виконавець мотивувала наявністю заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.03.2020.

Між тим, з 2006 року по червень 2011 року він регулярно сплачував аліменти на утримання дитини, однак в червні 2011 року через закінчення строку дії картки стягувача ОСОБА_2 сплачені кошти йому було повернуто.

Він неодноразово звертався до державного виконавця щодо реквізитів для сплати аліментів, однак, йому не було надано інформації. Лише в липні-серпні 2019 року його викликав державний виконавець у зв`язку із тим, що стягувач ОСОБА_2 надала реквізити для перерахунку аліментів.

При ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження він виявив відсутність ряду його заяв, у тому числі про надання реквізитів для перерахування сум аліментів на рахунок виконавчої служби.

Посилаючись на викладені у скарзі обставини, боржник ОСОБА_1 просив визнати неправомірними дії державного виконавця по винесенню постанови від 12.03.2020 про накладення штрафу у розмірі 72 070,09 грн та скасувати дану постанову державного виконавця.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 вересня 2020 року провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Пантелей А. А. неправомірними та скасування постанови державного виконавця від 12.03.2020 року про накладення штрафу на ОСОБА_1 в розмірі 72 070,09 грн, закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України - у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись з даною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу про закриття провадження у справі скасувати та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що скарга стосується рішення державного виконавця, винесеного під час виконання судового рішення у цивільній справі, та у відповідності до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 447 ЦПК України має розглядатись у порядку цивільного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, пояснення апелянта та його представника, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, виходячи з наступного.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (пункт 1 частини першої статті 374, стаття 375 ЦПК України).

По справі встановлено, що на виконанні в Автозаводському відділі державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебуває виконавче провадження № 8708258 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1340, виданого 13.03.2006 Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , при виконанні якого державним виконавцем Пантелей А. А. встановлено заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.03.2020 у розмірі 144 140,19 грн, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, у зв`язку з чим 12.03.2020 винесено постанову про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу на користь ОСОБА_2 у розмірі 72 070,09 грн.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби урегульовано статтею 74 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до частини першої вказаної статті рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина друга статті 74 Закону № 1404-VIII).

В порядку, встановленому розділом VII. Судовий контроль за виконанням судових рішень ЦПК України розглядаються скарги сторін виконавчого провадження, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 287 КАС України учасникам виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особам, які залучаються до проведення виконавчих дій, надано право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином юрисдикція судів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, а також суб`єктів їх видання.

До владних повноважень виконавця при виконанні судових рішень про стягнення аліментів належить накладення на боржника штрафу у розмірі, що визначається у відсотках від сукупного розміру заборгованості боржника за правилами частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону № 2475-VIII від 03.07.2018, про що виконавець виносить відповідну постанову.

Постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII є виконавчими документами, на підставі яких рішення підлягають примусовому виконанню.

З урахуванням вищенаведеного можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, утому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц, що їх обґрунтовано враховано судом при винесенні оскаржуваної ухвали.

У справі, що переглядається, боржник ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою в порядку статей 447-448 ЦПК України на рішення державного виконавця про накладення штрафу, що не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції вірно встановивши характер спірних правовідносин та предмет оскарження, дійшов правильного висновку, що спірне питання підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства та обґрунтовано закрив провадження у справі.

Доводами апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовуються. Ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування апеляційним судом не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна