Справа № 177/978/18
Провадження № 2/177/20/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 січня 2020 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Строгової Г. Г.

секретаря судового засідання Короновської Д. І.,

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Шиліна В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому уточнюючі позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 78017,65 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 18.03.2017 о 13-30 годині водій ОСОБА_4 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована відповідачем по справі, керуючи автомобілем МАЗДА д/н НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Кропивницький - Кривий Ріг - Запоріжжя в напрямку с. Чкалівка Криворізького району, перетнув зустрічну смугу дорожньої розмітки та виїхав на дорогу, призначену для зустрічного руху, де не надавши перевагу в русі автомобілю РЕНО д/н НОМЕР_2 під керуванням позивача допустив зіткнення з належним позивачу автомобілем, чим порушив вимоги п. п. 1.1 ПДР України.

Відповідно до висновків експертного автотоварознавчого дослідження сума матеріальної шкоди, спричиненої з технічної точки зору володільцю автомобіля РЕНО д/н НОМЕР_2 становить 75517,65 грн. До моменту складання даної позовної заяви завдана позивачу шкода винною особою ОСОБА_4 не відшкодована.

Так як відповідач є страхувальником цивільно-правової відповідальності винної особи, у випадку настання страхового випадку повинен відшкодувати постраждалій особі матеріальну шкоду у розміні 75517,65 гр. та витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 2500,00 грн., а всього 78017,65 грн., у позивач просить стягнути з відповідача.

Ухвалою судді від 02.08.2018 року після усунення позивачем недоліків позовної заяви провадження у справі відкрито та призначене підготовче засідання на 14 серпня 21018 року.

В підготовчому засіданні позивач неодноразово уточнював позовні вимоги. Ухвалою від 19 листопада 2019 року прийнято відмову позивача від позову в частині позовних вимог до ОСОБА_4 та справу в цій частині закрито. В цей же день судом прийнято уточнений позов та закрите підготовче провадження, справу призначене до судового розгляду по суті.

Представник відповідача 19.11.2019 року надіслав на адресу суду відзив на уточнену позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечував, вказуючи на незаконність та необґрунтованість позовних вимог. Зазначив, що законодавчими актами України, які регламентують обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначений чіткий порядок дій осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для виплатим страхового відшкодування, який позивачем не дотриманий, оскільки власником транспортного засобу або уповноваженою особою заяви про страхове відшкодування у встановлений законом строк не було подано. Крім того, вказує на відсутність порушень будь-яких прав позивача, оскільки на момент ДТП він не був законним володільцем пошкодженого транспортного засобу. Вважає неналежним та недопустимим доказом висновок автотоварознавчого дослідження, яким визначений розмір матеріальної шкоди, оскільки він складений без повідомлення страховика та має значні недоліки. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Присутні в судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача, який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, проти задоволення позовних вимог у повному обсязі заперечував.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29.06.2017 ОСОБА_4 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП (Том № 1 а.с. 14-15).

Відповідно до зазначеної постанови 18.03.2017 о 13-30 годині водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем Mazda 626, д/н НОМЕР_3 , рухаючись по автодорозі Кропивницький-Кривий Ріг-Запоріжжя, в напрямку с. Чкаловка Криворізького району Дніпропетровської області, перетнув зустрічну смугу дорожньої розмітки та виїхав на дорогу призначену для зустрічного руху, де не надав перевагу в русі автомобілю РЕНО КЕНГО д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по дорозі Кропивницький-Кривий Ріг-Запоріжжя в напрямку м. Кропивницький, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, чим порушив п.1.1 ПДР України.

Згідно проведеного 12.04.2017 автотоварознавчого дослідження № Д17/04/17 (Том № 1 а.с.16-44), сума матеріального збитку завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля РЕНО КЕНГО д/н НОМЕР_2 , станом на 18.03.2017, складає 75517,65 грн.. Експертиза проведена за рахунок позивача, та витрати на її проведення склали 2500,00 грн. (Том № 1 а.с. 52).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який за життя не відшкодував завдану позивачу шкоду та цивільно-правова відповідальність, якого була застрахована відповідачем по справі ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», про що свідчить поліс № АК/1986502 (Том № 1 а.с.51).

Відповідно до зазначеного полісу, страхова сума на одного потерпілого становить 200000,00 грн. - за шкоду заподіяну життю та здоров`ю, 100000,00 грн. - за шкоду заподіяну майну та 2000,00 грн. - розмір франшизи.

В своїй позовній заяві позивач посилається на, те що матеріальна шкода на даний час відповідачем не відшкодована, у зв`язку із чим, позивач за захистом своїх цивільних прав вимушений звернутися до суду.

Право на звернення до суду закріплено у ст. 124 Конституції України, якою передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Тобто, якщо на час звернення з позовом не було будь-яких обмежень для такого звернення, то з набранням чинності змін до Конституції України від 02 червня 2016, можливість звернення до суду пов`язується з дотриманням позивачем досудового порядку врегулювання спору, якщо такий порядок визначений законом як обов`язковий.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У зазначеному Законі детально регламентовано дії водія, транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IVстраховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

? навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

? неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Разом з тим у Законі № 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком.

Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону № 1961-IV не містять.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону № 1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19), зазначено, що у системному зв`язку зі статтею 36 вимоги підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону 1961-IV, щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові, зробила висновок, що попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону № 1961-IV, загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

При цьому Велика Палата Верховного Суду послалася на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі № 227/3573/16-ц, у якій зроблено висновок про необхідність стягнення страхового відшкодування незважаючи на те, що позивач не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернувся безпосередньо до суду в межах річного строку.

Аналогічні висновки зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 серпня 2018 року у справі № 227/3573/16-ц (провадження № 61-15026св18), Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду у постанові від 30 серпня 2018 року у справі № 732/865/16-к, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 643/19957/15-ц (провадження № 61-9436св18).

Судом встановлено, що страховий випадок (ДТП) стався 18 березня 2017 року, позивач не звернувся у встановлені Законом строки до страхової компанії, а позов до суду подано в травні 2018 року, тобто поза межами установленого Законом річного строку, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 81, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення матеріальної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду відповідно до п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України через Криворізький районний суд Дніпропетровської області.

Повний текст рішення суду виготовлено 11.01.2020.

Суддя: