Ухвала

22 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 359/9716/16-ц

провадження № 61-16837ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року у справі за позовом першого заступника прокурора Київської області, в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Бориспільське лісове господарство», до Бориспільської районної державної адміністрації, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , Громадської організації «Садове товариство «Ярило» про визнання недійсними розпоряджень місцевого органу виконавчої влади та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2018 року у задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області, в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Бориспільське лісове господарство» (далі - ДП «Бориспільське лісове господарство»), до Бориспільської районної державної адміністрації, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , Громадської організації «Садове товариство «Ярило» (далі - ГО «СТ «Ярило») про визнання недійсними розпоряджень місцевого органу виконавчої влади та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 червня 2019 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області, в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ДП «Бориспільське лісове господарство», задоволено частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог першого заступника прокурора Київської області, в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ДП «Бориспільське лісове господарство», щодо витребування спірних земельних ділянок з незаконного володіння відповідачів змінено в мотивувальній частині.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 17 червня 2020 року касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області, в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ДП «Бориспільське лісове господарство», задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 13 червня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області, в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ДП «Бориспільське лісове господарство», задоволено.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позов першого заступника прокурора Київської області, в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ДП «Бориспільське лісове господарство», задоволено.

Визнано недійсними розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації:

від 28 жовтня 2008 року № 6603 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ГО «СТ «Ярило» для ведення колективного садівництва на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області»;

від 25 березня 2009 року № 1048 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів для виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки для ведення садівництва громадянам ГО «СТ «Ярило» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області» в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів для виготовлення державних актів на право власності па земельні ділянки для ведення садівництва та передачі їх у власність ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 ;

від 27 березня 2009 року № 1083 «Про затвердження технічної документації землеустрою щодо складання документів для виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки для ведення садівництва громадянам ГО «СТ «Ярило» на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області» в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів для виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки для ведення садівництва та передачі їх у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Витребувано на користь держави, в особі Кабінету Міністрів України, земельні ділянки з незаконного володіння: ОСОБА_7 площею 0,1080 га з кадастровим номером № :04:004:0254; ОСОБА_6 площею 0,1070 га з кадастровим номером № :04:004:0255; ОСОБА_8 площею 0,1070 га з кадастровим номером № :04:004:0256; ОСОБА_9 площею 0,1070 га з кадастровим номером № :04:004:0257; ОСОБА_10 площею 0,1084 га з кадастровим номером № :04:004:0263; ОСОБА_1 площею 0,1048 га з кадастровим номером № :04:004:0267; ОСОБА_5 площею 0,1049 га з кадастровим номером № :04:004:0270; ОСОБА_4 площею 0,1084 га з кадастровим номером № :04:004:0275; ОСОБА_3 площею 0,1050 га з кадастровим номером № :04:004:0277; ОСОБА_2 площею 0,1049 га з кадастровим номером № :04:004:0278 з цільовим призначенням для ведення садівництва, які розташовані в адміністративних межах Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У листопаді 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки згідно відбитку штампу «Прийом громадян» подана 13 листопада 2020 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою та другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено, у тому числі, дата отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується.

Пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України передбачено, що до касаційної скарги додаються, зокрема, докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції вона отримала 16 жовтня 2020 року, на підтвердження чого надає копію конверта про направлення їй поштового відправлення з Київського апеляційного суду з трек-номером № 760.

Наведені особою, яка подала касаційну скаргу, підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки нею не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку.

До касаційної скарги заявником не додано супровідний лист (в оригіналах або завірена в установленому порядку його копія) про направлення на її адресу копії постанови Київського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року, а тому суд касаційної інстанції позбавлений можливості перевірити, що у поштовому відправленні з трек-номером № 760 заявнику було направлено саме копію оскаржуваної постанови апеляційного суду.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно із частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Також касаційна скарга ОСОБА_1 не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Касаційна скарга містить квитанцію про часткову сплату судового збору ОСОБА_1 у розмірі 11 024 грн.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України

«Про судовий збір» від 08 липня 2011 року.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2016 року мінімальна заробітна плата була встановлена у розмірі 1 378 грн.

Відповідно до підпункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається, зокрема, у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Згідно з підпунктом 9 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) за подання до суду позовної заяви немайнового характеру юридичною особою ставка судового збору становить 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У грудні 2016 року перший заступник прокурора Київської області, в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ДП «Бориспільське лісове господарство», звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив суд:

визнати недійсним розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 28 жовтня 2008 року № 6603;

визнати недійсним розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 25 березня 2009 року № 1048;

визнати недійсним розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 27 березня 2009 року №1083;

витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 земельні ділянки з кадастровими номерами № :04:004:0254, № :04:004:0257, № :04:004:0263, № :04:004:0267, № :04:004:0270, № :04:004:0275, № :04:004:0277 та № :04:004:0278 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовані на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Вимоги касаційної скарги свідчать про те, що ОСОБА_1 оскаржує постанову Київського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року у повному обсязі.

Судові рішення, які оскаржує заявник, свідчать про існування трьох вимог немайнового характеру (щодо визнання недійсними трьох розпоряджень) та однієї вимоги майнового характеру (щодо витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння).

Отже, при поданні позову за вимогі немайнового характеру судовий збір повинен був бути сплачений у розмірі 4 134 грн (1 378 грн * 3 = 4 143 грн).

Ураховуючи, що зі змісту поданої касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення неможливо встановити ціну позову станом на день звернення до судуіз вимогою майнового характеру (витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння), заявник зобов`язаний самостійно встановити й обґрунтувати розмір судового збору щодо вимоги майнового характеру з наданням відповідних доказів.

Отже, заявнику необхідно самостійно визначити і доплатити судовий збір за подання касаційної скарги з урахуванням вимог майнового та немайнового характеру.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до судукасаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового

збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при

поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102, найменування податку, збору, платежу «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Крім того, касаційна скарга ОСОБА_1 не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України визначено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо:

1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні;

4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу;

5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;

6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції;

8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або

4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 узагальнено посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження.

Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Отже, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Визнати наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Р. А. Лідовець