Провадження: 2/484/68/20
Справа: 484/3718/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Закревського В.І.

при секретарі - Ярославській С.Д.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Кравченко О .С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Первомайська цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Фермерського господарства "Олег" про визнання договору оренди землі недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2018 року представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фермерського господарства "Олег" про визнання договору оренди землі недійсним, в обгрунтування якого вказав, що позивач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0.10 га, що розташована в межах території Лисогірської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 132600, виданого 12.11.2008 року Первомайською райдержадміністрацією Миколаївської області, кадастровий номер :03:000:1828. В травні 2018 року позивач мав намір передати вказану земельну ділянку в оренду, в зв`язку з чим укласти та зареєструвати договір оренди земельної ділянки. Але, як з`ясувалось при підготовці необхідних документів для проведення державної реєстрації договору оренди, 23.12.2011 року в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди за № 00257 зареєстровано договір оренди земельної ділянки площею 0,10 га., кадастровий номер :03:000:1828, укладений між ОСОБА_3 та ФГ «Олег». При подальшому з`ясуванні дійсних обставин справи, а саме на поданий адвокатський запит до Відділу у Первомайському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, позивач отримав копію договору оренди землі, укладений 14 червня 2010 року від імені ОСОБА_3 , як орендодавцем, та ФГ «Олег» в особі голови Юрченко Олега Олександровича, як орендарем.

Про наявність даного договору позивачу не було відомо, так як він його особисто не підписував та не надавав нікому довіреності на його підписання, тому, відповідно, не був ознайомлений з його умовами. При ознайомленні з договором є очевидна несхожість підпису від імені позивача, яка міститься в договорі. Слід зазначити, що позивач не міг особисто укласти та підписати даний договір, оскільки з 20.12.2008 року по 16.08.2016 року відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби (довідка додається).

Згідно ст.ст. 14, 18, 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі є двостороннім договором, укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Він підлягає державній реєстрації і після цього набирає чинності.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а також положеннями ч. 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, який вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована сторона, заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи зазначене та керуючись ст. 16 Цивільного кодексу України просить визнанти недійсним договір оренди землі та стягнути з відповідача на його користь судовий збір.

14.02.2018 року ухвалою суду відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.

20.09.2018 року на адресу суду від представника відповідача Кравченко О.С. надішов відзив на позовну заяву про визнання договору оренди землі недійсним (а.с. 24-28), в обгрунтування якого вказано, що між позивачем та відповідачем 14.06.2010 року дійсно було укладено договір оренди землі, що належить позивачеві на праві приватної власності та який був зареєстрований 23.12.2011 року за № 00257 у книзі записів державної реєстрації договорів оренди. Волевиявлення на укладання вищезазначеного договору підтверджується підписом в графі орендодавець, який виконано особисто позивачем. Представник відповідача звертає увагу суду, що позивачем пропущено строк позовної давності зі зверненням з цим позовом до суду відповідно до ст.ст. 256, 261 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

22.10.2018 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача та призначено у справі судову почеркознавчу експертизу. Проведення експертизи доручено Миколаївській філії Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, на вирішення якої поставлено питання: чи виконано підпис в графі "Орендодавцеь" в договорі оренди землі, укладеного 14.06.2010 року від імені ОСОБА_3 , як орендодавцем, та ФГ "Олег", як орендарем, зареєстрованого у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі 23.12.2011 року за реєстровим № 00257 самим ОСОБА_3 або іншою особою з наслідуванням підпису та почерку? Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

14.11.2018 року на адресу суду від Миколаївської філії Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли лист щодо можливості проведення експертизи не раніше першого кварталу 2019 року та клопотання про надання вільних, експерементальних зразків ОСОБА_3 , оригіналу досліджуваного документу та здійснення оплати вартості за проведення експертизи за № 18-1022/07 згідно рахунку від 09.11.2018 року.

27.11.2018 року ухвалою суду відновлено провадження у справі.

Розгляд клопотання експертів неодноразово відкладався за заявами представників відповідача та позивача в зв`язку з їх зайнятістю в інших судових процесах.

19.02.2019 року ухвалами суду про витребування доказів зобов`язано відділ у Первомайському районі Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області та ФГ "Олег" надати оригінал вказаного договору оренди.

22.02.2019 року надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи оригіналу квитанції про сплату вартості за проведення експертизи в сумі 5148 грн.

22.04.2019 року від представника відповідача надійшла заява про виконання ухвали суду від 19.02.2019 року про витребування доказів та долучено до матеріалів справи другого примірника договору оренди землі, укладеного 14.06.2010 року, та зареєстрованого 23.12.2011 року за реєстровим №00257.

23.04.2019 року ухвалою суду повторно витребувано з відділу у Первомайському районі Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області оригіналу вказаного договору оренди.

03.05.2019 року від відділу у Первомайському районі Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області надійшов оригінал договору оренди землі, укладеного 14.06.2010 року, та зареєстрованого 23.12.2011 року за реєстровим №00257.

17.07.2019 року від Миколаївської філії Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло повідомлення № 18-1022 про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами справи в зв`язку з невиконанням клопотання експертів від 14.11.2018 року.

21.10.2019 року ухвалою суду призначено у справі судову почеркознавчу експертизу. Проведення експертизи доручено Миколаївській філії Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, на вирішення якої поставлено питання: чи виконано підпис в графі "Орендодавцеь" в договорі оренди землі, укладеного 14.06.2010 року від імені ОСОБА_3 , як орендодавцем, та ФГ "Олег", як орендарем, зареєстрованого у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі 23.12.2011 року за реєстровим № 00257 самим ОСОБА_3 або іншою особою з наслідуванням підпису та почерку? чи виконано підпис в Акті приймання-передачі земельних ділянок в натурі (на місцевості) самим ОСОБА_3 або іншою особою з наслідуванням підпису та почерку?Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

26.11.2019 року від Миколаївської філії Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок № 19-1138/1139 від 20.11.2019 року судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами справи.

16.12.2019 року ухвалою суду відновлено провадження по справі.

18.12.2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду на 09.01.2020 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник Кравченко О.С. , що діє в інтересах відповідача ФГ "Олег", заперечував проти задоволення позовних вимог, просив у їх задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення.

Так судом встановлено, що земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:000:1828, площею 0,10 га, яка розташована в межах території Лисогірської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, належить позивачу по справі ОСОБА_3 на праві приватної власності згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 132600 виданого 12.11.2008 року Первомайською районною держаною адміністрацією Миколаївської області (а.с. 4).

Згідно ч. 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем, який укладається в письмовій формі.

Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Чинним цивільним законодавством України, а саме: ст.ст. 210, 640 ЦК України, ст. 125 ЗК України, ст. 18 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого набуває чинності.

Судом встановлено, що 14.06.2010 року між орендодавцем ОСОБА_3 та орендарем ФГ "Олег", було укладено договір оренди вказаної вище землі, строком на 10 років, зареєстрований відділом Держкомзему у Первомайському районі, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі було вчинено запис за № 00257 від 23.12.2011 року, що підтверджується інформативною довідкою, наданою Відділом у Первомайському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 22.05.2018 р. та копією самого договору оренди (а.с.5-8).

Про наявність договору оренди землі позивачу не було відомо, так як він його особисто не підписував та не надавав нікому довіреності на його підписання, тому, відповідно, не був ознайомлений з його умовами. Крім того, позивач не міг особисто укласти та підписати даний договір, оскільки з 20.12.2008 року по 16.08.2016 року відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби, що підтверджується копією довідки про звільнення серії НОМЕР_1 (а.с. 9).

З самого тексту оскаржуваного договору оренди вбачається, що орендодавець ОСОБА_3 особисто укладає цей договір та підписує його, інформація про участь в укладанні договору інших осіб за довіреністю в інтересах позивача відсутня.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі" визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Положеннями ч. 1 ст. 16 вказаного Закону передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно п.2 ч.1 ст. 208 ЦК України, правочин між фізичною особою та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (правочини, які повністю виконуються у момент їх вчинення), належить вчиняти письмово. При цьому, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій, якщо він підписаний сторонами (ч.2 ст.207 ЦК України).

Отже, виходячи з аналізу норм цивільного законодавства та норм спеціальних законів про оренду землі в сукупності, судом встановлено, що однією з визначальних умов дійсності договору оренди землі є волевиявлення учасника правочину.

Моментом укладення договору оренди слід вважати момент, коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов, який з урахуванням письмової форми і обов`язкових реквізитів визначається моментом підписання договору у зазначену у ньому дату. Набрання чинності договором оренди законодавець пов`язує із виникненням у орендаря права оренди після державної реєстрації такого договору в установленому законом порядку.

Наведене відповідає висновку, висловленому Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року за результатом розгляду справи №575/476/16-ц, який на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Представник позивача заперечує факт особистого підпису позивачем оспорюваного договору оренди землі, в якому є очевидна несхожість підпису від його імені.

Висновком судово-почеркознавчої експертизи № 19-1138/1139 від 20.11.2019 року встановлено, що підписи в графі "Орендодавець" у двох примірниках договору оренди землі, укладеному 14.06.2010 року від імені ОСОБА_3 , як орендодавцем та ФГ "Олег, як орендарем, зареєстрованого у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі 23.12.2011 року за реєстровим № 00257, виконані не самим ОСОБА_3 , а іншою особою без наслідування підпису та почерку. Підпис в Акті приймання-передачі земельних ділянок в натурі (на місцевості), виконаний не самим ОСОБА_3 , а іншою особою без наслідування підпису та почерку (а.с. 67-78).

За таких обставин, суд вважає доведеним, що під час укладання договору оренди землі, текст такого договору було підписано від імені ОСОБА_3 сторонньою особою, а отже з її сторони не було вільного волевиявлення на розпорядження власністю, тому не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договору оренди землі, що є підставою, передбаченою ст. 15 Закону України «Про оренду землі», для визнання спірного договору недійсним, оскільки вказане відповідає обставинам справи та вимогам цивільного та земельного законодавства. Тому наявні підстави для задоволення позову шляхом визнання спірного договору недійсним, оскільки відсутність волевиявлення сторін на укладення договору оренди землі, також свідчить про наявність підстав застосування наслідків визнання правочину недійсним.

Представником ФГ «Олег» заявлено про застосування до позовних вимог ОСОБА_3 строку позовної давності, що відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України як на підставу для відмови у позові.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Частинами 1, 2 ст. 89 ЦПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В судовому засіданні представник ФГ «Олег» посилався, що ОСОБА_3 знав про існування спірного договору, оскільки щорічно, починаючи з 2010 року, отримував від відповідача орендну плату за землю, при цьому, будь-яких доказів її отримання представником відповідача надано не було.

Однак, такі доводи суд не може взяти до уваги, оскільки факт отримання орендної плати, сам по собі не є підставою вважати, що між позивачем та відповідачем існують договірні правовідносини щодо обумовленої земельної ділянки. Крім того, отримання такої плати за фактичне користування земельною ділянкою не свідчить про дійсність укладених з порушенням вимог ст. 203 ЦК України правочинів, так як не підтверджує волевиявлення орендодавця на час їх укладення.

Щодо посилань представника ФГ "Олег" про особистий підпис позивачем договору оренди землі укладеного між сторонами 14.06.2010 року, як доказ того, що позивачу було відомо про наявність спірного договору, то такий спростовується висновком судово-почеркознавчої експертизи № 19-1138/1139 від 20.11.2019 року.

За такого, суд вважає, що початком перебігу позовної давності є 2018 рік, що в розумінні ч.1 ст. 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності, а тому слід вважати, що ОСОБА_3 не пропустив строк звернення до суду із позовом, тому відсутні підстави для застосування до даних правовідносин позовної давності.

Оспорюваний договір ОСОБА_3 не підписував, тому про його існування з моменту його укладання, тобто з 14.06.2010 року не міг знати і позивач.

Суд вважає, що не підписання ОСОБА_3 договору оренди земельної ділянки позбавило його можливості дізнатися про порушення свого права на земельну ділянку, оскільки перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з часу укладення договору оренди чи отримання орендної плати, а з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права або особу що його порушила, бо саме по собі отримання плати не є свідченням обізнаності позивача з порушення його права.

Зміст правочину становлять права та обов`язки, а оскільки особа договір не підписувала і, відповідно, не знала про такі права і обов`язки по договору, строк позовної давності слід рахувати з моменту коли особа довідалася про порушення свого права.

Доказів на підтвердження проінформованості позивача щодо існування спірної угоди раніше, ніж як представник ФГ "Олег" зазначив, а саме з 14.06.2010 року, останнім суду надано не було.

Посилання ФГ "Олег" на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, оскільки позивач отримував плату за користування землею з 2010 року, суд визнає таким, що суперечить нормам ст. 261 ЦК України.

Саме така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Матеріали справи містять документальне підтвердження понесених ОСОБА_3 при зверненні до суду судових витрат (судового збору) в розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с. 1). На проведення судово-почеркознавчої експертизи, позивачем понесені витрати в розмірі 5148 грн.00 коп. (а.с. 63)

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 141ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи, що позов ОСОБА_3 задоволено, тому з відповідача ФГ "Олег" на користь позивача підлягає стягненню понесені ним судові витрати в сумі 5852 грн. 80 коп. (704,80+5148,00=5852,80).

Керуючись ст. ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати недійсним з моменту укладання Договір оренди землі від 14.06.2010 року, укладений від імені ОСОБА_3 , як орендодавцем, та Фермерським господарством "Олег", як орендарем, земельної ділянки, площею 0,10 га, кадастровий номер :03:000:1828, та зареєстрований 23.12.2011 року в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди за №00257.

Стягнути з Фермерського господарства "Олег" (місце знаходження: 55250, с. Лиса Гора, Первомайський район Миколаївська область, ) на користь ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13.01.2020 року.

СУДДЯ: