Провадження №2-н/463/9/20
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу в частині вимог

08 січня 2020 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Леньо С.І., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електроенергію,

встановив:

Заявник ТОВ «Львівенергозбут» звернулось до Личаківського районного суду м. Львова із заявою про видачу судового наказу з вимогою стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електроенергію за період з 12.06.2015р. по 25.07.2017р. в розмірі 5364,57 грн.

Розглянувши надані матеріали, приходжу до висновку, що в частині вимог слід відмовити у видачі судового наказу виходячи з наступного.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність, відповідно до ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 ? 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004р., який був чинний у період нарахування заборгованості, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 32 цього Закону, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Аналогічне положення закону закріплено в ст. 68 ЖК УРСР, згідно якої квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.

Таким чином, оскільки плата за житлово-комунальні послуги здійснюється щомісячно, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Згідно матеріалів справи, із заявою про видачу судового наказу заявник 29.11.2019р., внаслідок чого в межах строку позовної давності підлягає стягненню заборгованість, з жовтня 2016р. (обов`язок сплати заборгованості за жовтень 2016р. виник у листопаді 2016р.)

Натомість, як вбачається з представленого стягувачем розрахунку, останній обрахував до стягнення заборгованість в тому чиcлі за період з 12.06.2015р. по 25.01.2016р в сумі 1397,66 грн. та за період з 25.01.2016р. по 01.08.2016р. в розмірі 2050,40 грн. і при цьому, згідно цього ж розрахунку, в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 264 ЦПК України позовна давність жодного разу не переривалась.

Таким чином, вимога про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію за період з 12.06.2015р. по 25.01.2016р в сумі 1397,66 грн. та за період з 25.01.2016р. по 01.08.2016р. в розмірі 2050,40 грн. пред`явлена стягувачем поза межами строків позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Таким чином, в частині вимог про стягнення заборгованості за період з 12.06.2015р. по 25.01.2016р в сумі 1397,66 грн. та за період з 25.01.2016р. по 01.08.2016р. в розмірі 2050,40 грн., що в загальному становить 3448,06 грн. належить відмовити у видачі судового наказу. В іншій частині, що стосується стягнення заборгованості за період, починаючи з 22.10.2016р. в розмірі 1916,51 грн. судовий наказ належить видати.

Керуючись ст. ст. 161, 165 ЦПК України, -

ухвалив:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» у видачі судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електроенергію за період з 12.06.2015р. по 25.01.2016р в сумі 1397,66 грн. та за період з 25.01.2016р. по 01.08.2016р. в розмірі 2050,40 грн., що в загальному становить 3448,06 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст. 354, 355, пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя Леньо С. І.