ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 січня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 739/2054/18

Головуючий у першій інстанції - Кочура О. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/56/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Губар В.С.,

сторони:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 18 березня 2019 року (ухвалене о 12:22, повний текс рішення складено 18 березня 2019 року) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом, -

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього на свою користь заборгованість в розмірі 19 569,43 грн за кредитним договором № б/н від 24.07.2010 та судові витрати у розмірі 1 762 грн.

Позов обґрунтовувало тим, що ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 24.07.2010, згідно якої отримав кредит у розмірі 2 100 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач в порушення умов кредитного договору, ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, зобов`язання за вказаним договором не виконав та не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображено у розрахунку заборгованості за договором, у зв`язку з чим, станом на 30.10.2018 має заборгованість у розмірі 19 569,43 грн, яка складається з:

503,61 грн - тіло кредиту;

2 731,93 грн - нараховано відсотків за користування кредитом;

14 925,82 грн - нараховано пені;

500 грн - штраф (фіксована частина);

908,07 грн - штраф (процентна складова).

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 18.03.2019 у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість, незаконність та ухвалення судового рішення без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що підписавши анкету-заяву від 24.07.2010, у той же день відповідач був повідомлений про умови кредитування, про що свідчить підписана ним Довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», тобто при укладенні кредитного договору відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків, пені та штрафів.

Заявник зазначає, що 25.10.2012 відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна» за № НОМЕР_1 , на яку 30.09.2014 встановлено початковий кредитний ліміт в розмірі 2 060 грн та в той же день його збільшено до 2 100 грн, а відповідач здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору.

Вказує, що вказані обставини підтверджуються належними та допустимими доказами по справі, зокрема випискою по карткових рахунках, що є первинним бухгалтерським документом, та розрахунком заборгованості.

Висновки суду щодо недоведеності встановлення кредитного ліміту на картки відповідача та використання відповідачем кредитних коштів не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки не лише з відповідної довідки Банку, а й з наявної в матеріалах справи виписки по рахунках відповідача чітко вбачається, що він користувався кредитними коштами, знімав кошти в банкоматах, поповнював за допомогою картки баланс мобільного телефону, розраховувався за товари та послуги.

Наголошує, що відповідач не лише не заперечував факт укладення кредитного договору, отримання кредитних карток та користування кредитними коштами, а й частково визнав позовні вимоги. Заперечення відповідача щодо частини позовних вимог стосувалися лише його непогодження із правомірністю підвищення Банком відсоткової ставки за користування кредитними коштами, а також його заперечень щодо нарахувань пені та штрафів.

Встановивши, що Банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих коштів (тіла кредиту) та відсотків по кредиту.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, зважаючи на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пунктом 3 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції не прийняв часткове визнання відповідачем позовних вимог та виходив з того, що позивач не довів обґрунтованості свого позову.

Однак погодитись з таким висновком районного суду не може апеляційний суд через невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, що є підставою для скасування рішення районного суду та ухвалення нового рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.07.2010 між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом подання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. В даній заяві в розділі «ознайомившись із Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку, прошу надати мені перераховані нижче послуги» проставлено відмітки у графах «платіжна картка кредитка «Універсальна» та «пенсійна картка» (а.с. 7).

У тексті вказаної заяви зазначено, що ОСОБА_1 погодився із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Зазначено, що він ознайомився і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Зобов`язався виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

Свою позовну заяву про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості, банк обґрунтовував тим, що відповідач отримав кредит у розмірі 2 100 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, не зазначаючи при цьому ані розмір відсотків за користування кредитом, ані розмір пені чи штрафів погоджених сторонами.

До позову Банком додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 8-23), які відповідачем не підписані.

За довідками Банку клієнт ОСОБА_1 згідно кредитного договору № б/н від 24.07.2010 отримав картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 04.2018 року, 30.09.2014 було встановлено кредитний ліміт в сумі 2 060 грн та підвищено його до 2 100 грн, 09.09.2016 кредитний ліміт було знижено до 0,00 грн (а.с. 64, 109, 150, 151).

Позивач свої зобов`язання за вказаним договором виконав, надавши відповідачу картку з установленим лімітом кредитної лінії.

Факт отримання кредитних карток та користування кредитними коштами відповідачем не заперечується, відповідачем визнано позов в частині заборгованості за тілом кредиту в розмірі 503,61 грн.

Відповідач користувався кредитними коштами, про що свідчать банківські виписки по рахунках ОСОБА_1 (а.с. 65-75, 110-115), однак свої зобов`язання щодо їх своєчасного повернення не виконав, припинивши сплату коштів на погашення заборгованості з 28.11.2016, у зв`язку чим згідно наведеного Банком у позові та доданого до позовної заяви розрахунку розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 24.07.2010 станом на 30.10.2018 становить 19 569,43 грн і складається з: 503,61 грн - тіло кредиту; 2 731,93 грн - нараховані відсотки; 14 925,82 грн - нарахована пеня; 1 408,07 грн - заборгованість по судовим штрафам (а.с. 4-6).

У відзиві на позов відповідачем не заперечується факт наявності заборгованості за тілом кредиту у визначеному позивачем розмірі, а саме в сумі 503,61 грн, а також зауважено, що заборгованість за відсотками має бути перерахована виходячи з незмінності процентної ставки - 32,4%, з посиланням на те, що процентна ставка змінювалась Банком в односторонньому порядку без дотримання визначеної законодавством процедури, жодних повідомлень про підвищення процентної ставки відповідач не отримував (а.с. 42-45).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Анкета-заява від 24.07.2010, яка знаходиться в матеріалах справи, не містить даних щодо визначеного розміру кредитного ліміту та процентної ставки, умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 24.07.2010, посилався на Умови та Правил надання банківських послуг та Тарифи банку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms як невід`ємні частини спірного договору.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) дійшла висновку, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (24 липня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (26.11.2018), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг у будь-якій редакції, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

З банківських виписок по рахунках ОСОБА_1 та розрахунку заборгованості за договором вбачається, що за користування кредитними коштами нараховувалися проценти спочатку з 30.09.2014 в розмірі 32,4 % річних та з 01.04.2015 процентна ставка підвищилась до 42% річних.

Разом з тим, як зазначалось вище, у підписаній відповідачем заяві від 24.07.2010 процентна ставка не визначена, при цьому відповідач визнає, що сторонами була погоджена процентна ставка за користування кредитними коштами у розмірі 32,4 % річних та погоджується на нарахування заборгованості по відсоткам за користування кредитом саме за цією ставкою.

Щодо вимог банку про стягнення відсотків апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

За змістом правової позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року у справі № 6-57ц12, та постанови Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 515/1844/16-ц боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Матеріали справи доказів належного повідомлення відповідача про підвищення відсоткової ставки не містять. АТ КБ «ПриватБанк» не надано жодних доказів на підтвердження виконання банком свого обов`язку проінформувати ОСОБА_1 про зміну відсоткової ставки з 32,4 % до 42 % у встановлений законодавством належний спосіб.

Встановивши, що зміна відсоткової ставки була проведена банком з порушенням норм чинного законодавства, з урахуванням визнання відповідачем заборгованості за відсотками, нарахованими за ставкою 32,4 %, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги про стягнення процентів за користування кредитом підлягають частковому задоволенню в межах строку позовної давності (з урахуванням заяви відповідача про застосування строку позовної давності) та виходячи з первинної відсоткової ставки у розмірі 32,4 %.

За період з 26.11.2015 (три роки до дня подання позову) по 30.10.2018 (в межах заявлених позовних вимог) заборгованість за процентами, нарахованими із розрахунку 32,4 % річних, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , становить 481,05 грн (503,61 грн (тіло кредиту) :100 х 32,4 % : 365 (кількість днів у році) = 0,45 грн (сума % за один день); 0,45 грн х 1069 днів (з 26.11.2015 по 30.10.2018) = 481,05 грн).

Виходячи з викладеного, загальна сума заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідача складає 984 грн 66 коп., з яких:

503,61 грн -тіло кредиту;

481,05 грн - заборгованість за відсоткам за користування кредитом.

Таким чином, рішення суду першої інстанції на підставі п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 984 грн 66 коп.

В іншій частині позовних вимог належить відмовити.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню на суму 984,66 грн (984,66 грн від 19 569,43 грн становить 5,03%), у матеріалах справи наявні належні докази понесення позивачем витрат по сплаті судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та апеляційний розгляд справи (а.с. 31, 154), то відповідно з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 221,57 грн (88,63 грн (1 762 грн х 5,03 %) - за розгляд справи судом першої інстанції + 132,94 грн (2 643 грн х 5,03 %) за апеляційний розгляд справи).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 18 березня 2019 року - скасувати.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, буд. 1 Д, м. Київ; ,) 984 (дев`ятсот вісімдесят чотири) грн 66 коп. заборгованості за кредитом та 221 (двісті двадцять одну) грн 57 коп. у відшкодування судових витрат, а всього 1 206 (одну тисячу двісті шість) грн 23 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: