Провадження № 22-ц/801/73/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 рокуСправа № 127/20804/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниці апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вінницького міського суду від 21.10.2019 року, постановленого в приміщенні того ж суду під головуванням судді Борисюк І.Е., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В с т а н о в и в :

30.07.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказало, що 07.08.2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н на підставі якого остання отримала кредит у розмірі 29 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. У порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 30.06.2019 року складала 117 677, 11 грн., з яких: 100 161, 07 гривень - заборгованість за кредитом; 11 436, 18 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом; 500, 00 гривень - штраф (фіксована частина); 5 579, 86 гривень - штраф (процентна складова). Просило суд стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість та понесені судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду від 21.10.2019 року у задоволенні позову відмовлено, судові витрати залишено за позивачем.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просило рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Зазначило, що позичальник погодилась з умовами кредитного договору, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, що є складовою частиною кредитного договору, у зв`язку з чим остання була зобов`язана виконувати вимоги зазначених Умов та Правил. Вказало, що користування кредитом підтверджується випискою про рух коштів по картковому рахунку.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що останню слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Судом першої інстанції встановлено, 07.08.2015 року відповідач виявила бажання отримати банківські послуги, у зв`язку з чим уклала з позивачем договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у Анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. При цьому, докази, що підтверджували б обраний відповідачем вид банківських послуг та посвідчені підписом останнього, в матеріалах справи відсутні.

У підписаній анкеті-заяві від 07.08.2015 року процентна ставка не зазначена. Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з доданим банком до позовної заяви Витягом з Умов ознайомився і погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування.

У наданому банком розрахунку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором яка станом на 30.06.2019 року зазначена в розмірі 117 677, 11 грн., з яких: 100 161, 07 грн. - заборгованість за кредитом; 11 436, 18 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 5 579, 86 грн. - штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в обґрунтування своїх позовних вимог позивач не надав належних, допустимих і достовірних доказів конкретно обраної відповідачем банківської послуги і погоджених з відповідачем Умов та правил банківських послуг та Тарифів, оскільки анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 07.08.2015 року містить лише погодження про укладення договору про надання банківських послуг; про відкриття карткового рахунку та видачу кредитної картки. Відтак, позивач не довів належними і допустимими доказами неналежне виконання кредитного договору б/н від 07.08.2015 року відповідачем, розмір заборгованості, а тому відсутні й підстави для стягнення коштів.

Суд першої інстанції застосував висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 щодо застосування відповідних норм права у спірних правовідносинах ,у яких зазначено, що надані позивачем витяг із Умов і правил надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт не може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, в наслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог та про відмову у їх задоволенні.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявність між сторонами договірних кредитних правовідносин та погодження з відповідачем умов кредитування, є необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять підтверджень про вид конкретної обраної відповідачем банківської послуги, погодження розміру відсотків за користування кредитними коштами, повідомлення про відповідальність за несвоєчасне погашення кредиту, а надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил не підтверджені первинними доказами розрахунку не можуть розцінюватися як достатні для задоволення позову докази, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином, позивач не надав необхідних доказів, що відповідали б критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності ,передбаченими ст.ст.77-80 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не прийняв до уваги розрахунок суми заборгованості, що підтверджує отримання відповідачем кредиту, є необґрунтованими, оскільки розрахунок заборгованості за кредитним договором не є належним доказом видачі та отримання кредиту та наявності інших складових заборгованості, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, який повинен бути підтверджений первинними документами, які суду не надані. Наданий позивачем розрахунок не є первинним документом, оскільки не містить обов`язкових реквізитів, передбачених для первинних та зведених облікових документів.

Разом з тим, виходячи із принципу змагальності сторін, доведення належними та допустимими доказами умов кредитування та наявності заборгованості є обов`язком позивача.

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

До позовної заяви позивач додав докази, які він вважав за необхідне надати суду на підтвердження позовних вимог. Водночас, представником позивача подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та про розгляд справи за відсутності позивача (а. с. 37, 38).

Таким чином, АТ КБ «Приватбанк», як позивач, був зобов`язаний подати суду першої інстанції всі наявні у нього докази на підтвердження всіх обставин, що є підставою його позовних вимог. Натомість останній, отримавши відмову у задоволенні позовних вимог за недоведеністю надав нові докази, долучивши їх до апеляційної скарги.

Згідно ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відтак, додані позивачем до апеляційної скарги нові докази, а саме: довідки банку про надані відповідачу кредитні картки, довідки про зміну умов кредитування та виписка про рух коштів, на підставі ч.3 ст.367 ЦПК України колегією суддів до уваги не можуть бути прийняті, оскільки вони не були предметом розгляду судом першої інстанції, а доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції позивачем не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 не підлягають застосуванню у даному випадку, оскільки здійснені у справі за інших правовідносин та обставин, є безпідставними, так як така позиція стосується встановлення обставин про додержання письмової форми для Умов та правил надання банківських послуг, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору, на які посилався позивач, як на підставу позову.

Інші доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду не свідчать та правильні висновки суду не спростовують, а тому не можуть бути підставою для скасування законного рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір за подання апеляційної скарги залишається за її заявником.

На підставі викладеного, керуючись ст. 375, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду від 21.10.2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий : С.Г. Копаничук

Судді: С.К. Медвецький

В.В. Оніщук