Житомирський апеляційний суд
Справа №280/1656/15-ц Головуючий у 1-й інст. Лівочка Л. І.
Категорія 26 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №280/1656/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Брусилівського районного суду Житомирської області від 04 листопада 2019 року в частині відмови у залученні до участі в справі ОСОБА_3 , яка постановлена під головуванням судді Лівочки Л.І. у смт Брусилові,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, в якій просив залучити його до участі в справі, як правонаступника позивача Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль». Заяву обґрунтовував тим, що на розгляді в суді перебуває цивільна справа за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 02 серпня 2007 року №Z012/11/532. У серпні 2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк», між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», а надалі між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та ним укладені договори відступлення права вимоги за вищезазначеним кредитним договором. За таких обставин, до нього перейшло право вимоги до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитним договором від 02 серпня 2007 року №Z012/11/532. Посилаючись на положення частини першої ст.512 ЦК України, вважає себе правонаступником банку в даній справі та просить залучити його до участі у справі як правонаступника у кредитних правовідносинах на підставі ст.55 ЦПК України.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 04 листопада 2019 року, крім іншого, в задоволенні заяви ОСОБА_3 про залучення його до участі у справі як правонаступника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.

Не погодившись із відмовою суду першої інстанції в залученні до участі у справі як правонаступника позивача, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу в оскарженій частині скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що ухвалою суду від 22 січня 2019 року він залучався до участі в справі, як правонаступник позивача. З аналізу статей 512-518 ЦК України випливає, що учасниками договору цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особи. При укладенні договору відступлення прав вимоги він виступав як фізична особа, а не як фізична особа суб`єкт підприємницької діяльності, а тому в даному випадку відсутній суб`єктний склад договору факторингу. Договір про відступлення права вимоги від 13 серпня 2018 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та фізичною особою ОСОБА_3 , не містить вимог ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а тому даний договір не є договором факторингу, а є правочином із відступлення прав вимоги цесією.

У відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що у 2015 році Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 02 серпня 2007 року №Z012/11/532.

Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором, а за суттю відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору.

13 серпня 2018 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Оксі Банк», а надалі між ПАТ «Оксі Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» були укладені договори про відступлення права вимоги, зокрема, за кредитним договором від 02 серпня 2007 року №Z012/11/532 (а.с.190-202 т.2).

13 серпня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» (кредитор) та фізичною особою ОСОБА_3 (новим кредитором) укладений договір про відступлення права вимоги №13-08/18, за умовами якого кредитор відступив за плату новому кредитору належні йому права вимоги, зокрема, за кредитним договором від 02 серпня 2007 року №Z012/11/532 (а.с.184-189 т.2).

Відповідно до п.1 частини першої ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення прав вимоги).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із зміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю. Змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг (ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Отже, фінансові послуги мають право надавати лише спеціалізовані установи, якими є банки, або інші установи, які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ.

У будь-якому статусі фізична особа не наділена правом надавати фінансові послуги.

Як убачається із договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором від 02 серпня 2007 року №Z012/11/532 фактично відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу ОСОБА_3 , який не може надавати фінансові послуги згідно з наведених норм права, а тому договір про відступлення права вимоги №13-08/18, який укладений 13 серпня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та фізичною особою ОСОБА_3 , є нікчемним, який не потягнув юридичних наслідків.

Статтею же 55 ЦПК України передбачено, що у разі заміни кредитора у зобов`язанні, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони.

Із огляду на вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив фізичній особі ОСОБА_3 у задоволенні його заяви про залучення до участі як правонаступника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Доводи апеляційної скарги спростовуються тим, що цесія (уступка права вимоги) є одним із обов`язкових елементів відносин факторингу, який характеризується тим, що йому притаманний спеціальний суб`єктний склад; його предметом може бути лише право грошової вимоги; метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування за рахунок відступлення права вимоги до боржника; відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі чи у формі відсотків від вартості вимог, що відступаються, або у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою вартістю тощо; вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Висновок суду першої інстанції узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 31 жовтня 2018 року в справі №465/646/11, відповідно до якої відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор банк або інша фінансова установа.

Отже, ухвала в оскарженій частині постановлена судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування в частині відмови у залученні до участі в справі ОСОБА_3 , як правонаступника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у кредитних правовідносинах, що відповідає приписам ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Брусилівського районного суду Житомирської області від 04 листопада 2019 року в частині відмови у залученні до участі в справі ОСОБА_3 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 03 лютого 2020 року.