№ 2/336/189/2020
УХВАЛА

Іменем України

11 січня 2020 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя, у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі судового засідання Брагіній І.В.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Об?єднання співвласників багатоквартирного будинку «Авраменка-18», третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про визнання недійсним протоколу загальних зборів та протоколу зборів правління, зобов?язання внести запис про скасування державної реєстрації змін,

ВСТАНОВИВ:

17.09.2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСББ «Авраменка-18», вказавши, що позивач є власником квартири в будинку АДРЕСА_1 , входить до складу правління та з 04.01.2018 року її було обрано головою правління ОСББ «Авраменка-18». У вересні позивач дізналась про те, що загальними зборами співвласників будинку 19.08.2018 року головою правління ОСББ обрано ОСОБА_2 . Вказуючи, що скликання загальних зборів співвласників будинку відбувалось з порушенням чинного законодавства, а самі збори проведені без дотримання встановленої процедури, за результатами голосування кількість голосів учасників визначено невірно, ОСОБА_3 просила визнати недійсним протокол загальних зборів ОСББ «Авраменка-18» від 19.08.2018 року та протокол зборів правління членів ОСББ «Авраменка-18» від 19.08.2018 року, зобов?язати Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради внести до Єдиного державного реєстру запис про скасування проведення державної реєстрації зміни керівника ОСББ «Авраменка-18», де керівником визначений ОСОБА_2 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.09.2018 року відкрите провадження у цивільній справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

11.01.2020 р.представником відповідача подано клопотання,яке він підтримав в судовому засіданні,про закриття провадження у справі з підстав,передбачених ст.255 ч.1 п.1 ЦПК України.

В обґрунтування клопотання його автор зазначає,що спірні правовідносини,які виникли між сторонами справи,мають вирішуватись за правилами господарського судочинства відповідно до ст.20 ГПК України,оскільки спір між ОСОБА_1 як членом ОСББ та ОСББ «Авраменка-18»пов`язаний з діяльністю юридичної особи,не є трудовим або іншим цивільно-правовим спором.

Представник позивач заперечував проти задоволення клопотання та посилався на те,що ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав,порушених незаконним переобранням голови ОСББ на підставі рішення,прийнятого загальними зборами ОСББ,що відбулися з порушенням порядку їх скликання та підрахунку голосів,вимог про припинення державної реєстрації юридичної особи або пов`язаних з її діяльністю,про що йдеться у правових позиціях,зазначених у клопотанні представником відповідача,у цій справі не заявлено.

При вирішенні клопотання суд встановив наступне.

У відповідності до положень ст. 4 ч. 1, ст. 5 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

За змістом статті 19 ЦПК України під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком справ, розгляд яких прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа), по-третє, пряма вказівка закону про вирішення спору в порядку певного судочинства.

При цьому суди повинні враховувати принцип правової визначеності і не допускати наявності проваджень, а отже, і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами з того ж предмета, але судами різних юрисдикцій.

У свою чергу, предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Тобто, за загальним правилом,критеріями належності справи до господарського судочинства є в сукупності суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин.

Згідно зі статтею 385 Цивільного кодексу України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України від 29 листопада 2001 року № 2866-III «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (далі - Закон № 2866-III).

Статтею 1 цього Закону встановлено, що ОСББ - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Відповідно до статті 4 Закону № 2866-III об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання й використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Основна діяльність ОСББ полягає в здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Отже, значений Закон визначає ОСББ як юридичну особу, створену власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

Тобто, ОСББ за своїм правовим статусом є особою приватного права (створена в добровільному порядку шляхом її заснування власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку на підставі домовленості між собою), метою діяльності якої є реалізація інтересів визначеного кола приватних осіб та вирішення замість них питань у сфері отримання комунальних послуг та послуг утримання будинку і його прибудинкової території, вирішення інших завдань.

Отже, суть й суб`єктний склад спірних правовідносин дає підстави вважати, що спір у вказаній справі пов`язаний із захистом прав, свобод та інтересів позивача і стосується захисту його приватних інтересів, як співвласника багатоквартирного будинку, не вирішується питання про відміну державної реєстрації юридичної особи,тому має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.20 ГПК України,ст.255 ч.1.п.1 ЦПК України,суд-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі відмовити.

Ухвала не оскаржується.

Суддя Ю.А.Галущенко