БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/548/19
Провадження № 2/497/14/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2020 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання - Бекметова Х.В.,

за участю: представника позивача Шишлюка М.О.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Державний Ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , - про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

29.10.2018 року представник позивача звернувся до суду з позовом, яким просить в рахунок заборгованості ОСОБА_3 перед позивачем за кредитним договором №1418 від 02.09.2008року, в розмірі 161987,76грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, на житловий будинок АДРЕСА_1 ; а також просить виселити з будинку мешканців - відповідача та членів його родини зі зняттям з реєстрації за вказаною адресою та стягнути з відповідача судові витрати.

В обгрунтування вимог позову представник позивача стверджує, що вказаний будинок є заставним майном згідно іпотечного договору від 02.09.2008р. між позивачем і поручителем - іпотекодавцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач є спадкоємцем іпотекодавця, оскільки був зареєстрований на момент його смерті за однією адресою - у спірному будинку, і протягом встановленого Законом 6-ти-місячного строку від спадщини не відмовився, а значить, прийняв її.

Заочним рішення Болградського районного суду Одеської області від 28.05.2013р. було задоволено позов позивача до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором, позивачем отриманий виконавчий лист, який не виконаний відділом державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області, і саме з листа цієї виконавчої служби від 17.10.2014р. позивач, отримавши його 23.10.2014р., дізнався про смерть іпотекодавця, тривалий час з`ясовував коло правонаступників спадкового майна, що є й іпотечним, і тому, отримавши 27.09.2017р. відповідь з Третьої Одеської нотаріальної контори про відсутність спадкової справи щодо майна ОСОБА_4 , вирішив звернутися до суду за захистом свого права на іпотечне майно, стверджуючи, що не отримав коштів від боржника за вищевказаним кредитним договором.

Представник позивача у судовому засіданні, що частково здійснювалося в режимі відеоконференції, підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, застосувавши до вимог позивача строк позовної давності, стверджуючи, що у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем і позивачем не надано належних доказів наявності такої заборгованості, крім того, про смерть іпотекодержателя позивачу стало відомо ще у 2014 році, і з того часу сплинув строк позовної давності. До того ж, позивач з невідомої причини не звертається до боржника ОСОБА_3 як до відповідача, адже він також є спадкоємцем, оскільки був зареєстрований разом зі спадкодавцем-іпотекодавцем ОСОБА_4 на день його смерті разом, за однією адресою - у спірному домоволодінні, де є зареєстрованим й станом на теперішній час, є живим, від спадщини не відмовлявся, незважаючи на відсутність відомостей про його місце перебування.

Вивчивши позовні вимоги, дослідивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Згідно матеріалів, наданих суду, вбачаються правовідносини між позивачем і ОСОБА_3 , як основним боржником за кредитним договором, - що виникли 02.09.2008року. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 02.09.2008 року між Банком та майновим поручителем ОСОБА_4 - спадкодавцем, з метою забезпечення виконання зобов`язання, був укладений іпотечний договір.

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_3 забов`язань за кредитним договором, позивач (далі - Банк) у 2013 році звернувся за захистом своїх порушених прав до Болградського районного суду Одеської області з позовною заявою про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначений позов заочним рішенням суду від 28.05.2013 року (справа №497/699/13-ц, провадження №2/497/314/13), - було задоволено в повному обсязі.

Позивачу було відомо про дату смерті іпотекодавця ОСОБА_4 - батька основного боржника ОСОБА_3 , - ще з 23.10.2014 року, проте, у заяві від 14.04.2015 року, Банк з невідомих причин повідомляє нотаріуса про іншу дату - 23.01.2015 року (а.с.13).

Відповідно до ст.35 ЗУ «Про іпотеку», в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш, ніж тридцятиденний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання цієї вимоги. Зазначене також міститься у п.6.6вищезгаданого іпотечного договору.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять як права так обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Виходячи із змісту статті 1281 ЦК України, законодавець допускає два способи пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: безпосередньо до спадкоємців, та опосередковано - через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, а за межами України - через консула. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом мінюсту№296/5 від 22.02.2012р. зі змінами, претензії кредитора визначені однією з підстав заведення нотаріусом спадкової справи (пп.2.1 п.2 глави 10 розділу ІІ Порядку). Законодавство не містить будь-яких вимог до форми і змісту вимоги кредитора та не покладає на нотаріуса обов`язку перевіряти обґрунтованість вимог (залучати будь-які документи на підтвердження кредиторської заборгованості спадкодавця). Строк пред`явлення кредитором вимоги за загальним правилом складає 6 місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини. В свою чергу, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (ст. 1281 ЦКУ).

Тобто, в таких випадках кредитор зобов`язаний довести, що його ніхто зі спадкоємців не повідомляв про відкриття спадщини і пред`явити свою вимогу не пізніше одного року з дня, коли борг мав був бути погашений.

Якщо боргове зобов`язання виникло на підставі розписки чи будь-якого іншого договору, кредитор зобов`язаний довести, що заборгованість дійсно існує. Сам факт наявності боргових зобов`язань не підтверджує обов`язку спадкоємців задовольнити таку вимогу. Кредитор зобов`язаний довести, що борг дійсно не був повернутий спадкодавцем. В такому випадку необхідно звертатись до суду з позовом про стягнення грошових коштів зі спадкоємців боржника.

Кредитний договір припиняє свою дію з дати направлення боржнику вимоги про дострокове погашення всієї суми боргу, у зв`язку з чим навіть вимоги про стягнення відсотків після цієї дати задоволенню не підлягають (ВС/КЦС від 14.02.2018р., справа№564/2199/15-ц).

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір між позивачем і боржником за основним кредитним договором ОСОБА_3 припинив свою дію ще до 28.05.2013-го року, що підтверджується наявністю рішення Болградського районного суду Одеської області від 28.05.2013р., оскільки саме в цей період (точну дату встановлювати немає необхідності з-за дуже великого строку, що минув з того часу) позивач звернувся до суду з позовом до боржника ОСОБА_3 , а після отримання рішення суду від 28.05.2013р. - представники позивача звернулися до державного виконавця з виконавчим листом для стягнення заборгованості, про що йдеться у позові, що унеможливлює заперечення з боку позивача факту встановлення точного часу припинення дії кредитного договору.

Оскільки дія основного кредитного договору була припинена ще до ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості - у 2013-му році, позивач, дізнавшись про смерть поручителя-іпотекодавця за цим кредитним договором ще 23.10.2014 року, як зазначено в позові, набув право звернутися до нотаріуса з заявою про відкриття спадкової справи протягом 6-ти місяців, тобто, до 23.04.2015року, або до спадкоємців, яким є й сам Боржник за основним договором (і цей факт не міг бути невідомим позивачу, який оформлював кредит Боржнику і іпотечний договір його батькові) - до 23.10.2015року.

Станом на теперішній час строк звернення позивача до спадкодавців та нотаріуса з заявою про прийняття спадщини спадкодавця й одночасно іпотекодавця - сплинув, тобто, є пропущеним без поважної причини, оскільки поважність пропуску цього строку позивачем не доведено.

Заяви Позивача - кредитора, що були, на твердження позову, його представниками надіслані до нотаріальної контори протягом 2014-2017 років, не відповідають вимогам чинного законодавства про прийняття спадщини та пред`явлення вимоги до спадкодавців іпотекодавця, адже за своїм змістом є запитами про звернення щодо наявності відомостей про спадкоємців і їх звернень з заявами про прийняття спадщини, але не містять твердження позивача про намір бути спадкоємцем майна іпотекодавця, який помер.

Зазначене вище додатково підтверджується надсиланням банком нотаріусу аналогічного змісту запитів тричі, про що йдеться у позові, а відтак, вимогою до спадкоємця в даному випадку слід вважати звернення до суду з зазначеним позовом, який в контексті приписів ст.1281 ЦК України, та наявних матеріалах справи, подано поза межами встановленого цією нормою строків пред`явлення вимог до спадкоємців, наслідком чого є позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Наведене обумовлює наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Отже, вимоги до спадкоємців мали бути подані позивачем згідно вимогам ст.35 ЗУ «Про іпотеку» та у строки, предбачені ст.1281 ЦК України, - протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, тобто відповідно ч.2 ст.1220 ЦК України, - з дня смерті спадкодавця, або протягом одного року від настання строку вимоги, а саме, з дня, коли борг повинен був бути погашений. Додатково слід зазначити, що зверненню стягнення на успадковане майно, що є предметом іпотеки, відповідно ст.1282 ЦК України, має передувати відмова спадкоємця від одноразового платежу за вимогою кредитора.

Таким чином, визначення позивачем початку відліку строків для заявлення вимог до спадкоємців, що пов`язується з моментом, коли Банку стало відомо про смерть спадкодавця, є хибним оскільки, ст.1281 ЦК України, пов`язує настання строку пред`явлення вимоги до спадкоємців від дня, коли кредитор дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, а не з часу його обізнаності щодо наявності спадкоємців, які прийняли спадщину, що вбачається з змісту запитів Банку до нотаріуса (ВС-КЦС Постанова від 11.07.2018, спр.№495/1933/15-ц).

Згідно наявних у матеріалах справи доказів, кредит мав бути повернутим не пізніше 02.09.2018 року. Кредитор реалізував право дострокової вимоги, що передбачено ст.1050 ЦК України, шляхом звернення до суду у 2013 році, чим змінив строк дії договору та виконання зобов`язання і таким чином, за умови, що він не знав і не міг знати про відкриття спадщини, відповідно ст.1281 ЦК України, мав право пред`явити вимоги до спадкоємців протягом року.

З наведеного вбачається, що з позовною заявою до спадкоємця про звернення стягнення на предмет іпотеки, Банк звернувся до Болградського районного суду у 2019 році поза межами строків встановлених ст.1281 ЦК України, наслідком чого є позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Крім цього у даній справі позивач не зазначив співвідповідачем іншого спадкоємця - основного боржника за кредитним договором - ОСОБА_3 , який, згідно приписів ст.1282 ЦК України, також відповідає за зобов`язаннями спадкодавця і мав би набути статус відповідача на підставі чинного законодавства, оскільки прийняв спадщину.

Таким чином, за таких обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.62ч.3 Конституції України, ст.ст.1,2,12,13,76-89,95,247ч.2,258-259,263-265, 273, 352,354 ЦПК України, ст.ст.1281,1282 ЦК України, ст.35 ЗУ «Про іпотеку», суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову Акціонерного товариства "Державний Ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , - про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня отримання ним повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення виготовлено 03.02.2020 року.

Суддя А.В. Кравцова