ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Мамедової О.І.

розглянувши в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 лютого лютого 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про відшкодування моральної шкоди, зобов`язання надати інформацію за заявою від 09 серпня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 лютого лютого 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про відшкодування моральної шкоди, зобов`язання надати інформацію за заявою від 09 серпня 2019 року, в закритому судовому засіданні, а також про постановлення окремої ухвали у цій справі.

З такою ухвалою не погодився позивач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу скасувати, задовольнивши вимоги його заяви від 04 лютого 2019 року у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити за наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 04 лютого 2020 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява, в якій позивач просить суд постановити окрему ухвалу, оскільки вбачає в діях представника відповідача пана ОСОБА_2 , як представника АТ «Ощадбанк», порушення норм ст. 61 та 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» і надіслати її відповідним юридичним та фізичним особам.

Заява обґрунтована тим, що у доданій представником відповідача до відзиву на позов копії заяви про приєднання позивача до договору про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 24 грудня 2015 року, містяться його паспортні дані і картковий пароль. Також в заяві просить про розгляд цієї справи у закритому судовому засіданні, оскільки відкритий судовий розгляд може мати наслідком розголошення таємної, конфіденційної та інформації, що охороняється законом.

Відмовляючи у задоволені заяви суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч.ч.1,2,3 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Окрема ухвала суду - це ухвала, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Отже, підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для окремої ухвали немає.

Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Банківською таємницею, зокрема, є:

1) відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України;

2) операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди;

3) фінансово-економічний стан клієнтів;

4) системи охорони банку та клієнтів;

5) інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності;

6) відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація;

7) інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню;

8) коди, що використовуються банками для захисту інформації;

9) інформація про фізичну особу, яка має намір укласти договір про споживчий кредит, отримана під час оцінки її кредитоспроможності.

Інформація про банки чи клієнтів, що збирається під час проведення банківського та валютного нагляду, становить банківську таємницю.

Інформація про банки чи клієнтів, отримана Національним банком України відповідно до міжнародного договору або за принципом взаємності від органу банківського нагляду іншої держави для використання з метою банківського нагляду або запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, чи фінансуванню тероризму, становить банківську таємницю.

Отже, законодавством встановлено, що інформація, яка міститься в кредитному договорі є банківською таємницею, і є таємною, а не конфіденційною інформацією. До того ж, нормою ч.3 ст.61 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» чітко визначено: банк має право надавати інформацію, яка містить банківську таємницю, приватним особам та організаціям для забезпечення виконання ними своїх функцій або надання послуг банку відповідно до укладених між такими особами (організаціями) та банком договорів, у тому числі про відступлення права вимоги до клієнта, за умови, що передбачені договорами функції та/або послуги стосуються діяльності банку, яку він здійснює відповідно до статті 47 цього Закону.

Згідно з Законом України «Про захист прав споживачів» персональні дані, одержані від споживача або іншої особи у зв`язку з укладанням та виконанням договору про надання споживчого кредиту, можуть використовуватися виключно для оцінки фінансового стану споживача та його спроможності виконати зобов`язання за таким договором. В цьому законі передбачена відповідальність сторін кредитного договору як раз в тому випадку, якщо одна із сторін не надає інформації пов`язаної з укладенням договору та його виконанням (ст.ст.15,23 Закону України «Про захист прав споживачів»). Після укладення кредитного договору сторони переходять у площину, де їх відносини регулюються нормами спеціальних законів фінансового та банківського права.

Відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» під обробкою персональних даних розуміється будь-яка дія або сукупність дій, здійснених повністю або частково в інформаційній (автоматизованій) системі та/або в картотеках персональних даних, які пов`язані зі збиранням, реєстрацією, накопиченням, зберіганням, адаптуванням, зміною, поновленням, використанням і поширенням (розповсюдженням, реалізацією, передачею), знеособленням, знищенням відомостей про фізичну особу.

Статтею 11 Закону України «Про захист персональних даних» визначено правові підстави обробки персональних даних фізичних осіб, а саме: дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних виключно для здійснення його повноважень; укладання та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладанню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних; необхідність захисту законних інтересів володільців персональних даних, третіх осіб.

Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про розгляд його справи в закритому судовому засіданні, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції в оскарженій ухвалі, відповідно до вимог статті 301 ЦК України- суд зобов`язаний допустити закритий судовий розгляд за клопотанням особи, яка бере участь у справі в усіх справах, в усіх випадках, коли предметом дослідження в суді є обставини особистого життя людини. Оскільки сфера особистого життя людини є широкою і водночас законом не визначена, то будь-які відомості, пов`язані із особою, можуть тлумачитися як такі, що є її особистим життям. Відомості, що принижують честь та гідність особи, є різновидом відомостей, що стосуються особи.

Статтою 32 Конституції України передбачано, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ст.6 ЦПК України, суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу.

Згідно ст. 7 ЦПК України визначено один з основних принципів судочинства - принцип гласності.

Даний принцип закріплено у статті 129 Конституції України та статті 11 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

В розумінні статті 7 ЦПК України відкритість судового розгляду полягає в тому, що всі судові справи в усіх інстанціях розглядаються публічно. В судових засіданнях можуть бути присутні усі учасники процесу, а також особи, що не є учасниками, але бажають бути присутніми в залі суду.

Розгляд справи у закритому судовому засіданні проводиться у випадках, коли відкритий судовий розгляд може стати наслідком розголошення таємної чи іншої інформації, що охороняється законом, або за клопотанням учасників справи з метою забезпечення таємниці усиновлення, запобігання розголошенню відомостей про інтимні чи інші особисті сторони життя учасників справи або відомостей, що принижують їхню честь і гідність, а також в інших випадках, установлених законом. Відповідно до ч. 9 ст. 7 ЦПК України суд своєю ухвалою може оголосити судове засідання закритим повністю або закритою його частину.

Частиною 17 ст. 7 ЦПК України якщо судовий розгляд проводився в закритому судовому засіданні, прилюдно оголошується лише вступна та резолютивна частини рішення, якщо такі частини не містять інформації, для забезпечення захисту якої розгляд справи або вчинення окремих процесуальних дій проводилися в закритому судовому засіданні. Якщо вступна та (або) резолютивна частини рішення містять таку інформацію, їх оголошення здійснюється в закритому судовому засіданні.

А крім того, розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що не передбачає проведення відкритого судового засідання, а тому заява ОСОБА_1 про розгляд справи в закритому судовому засіданні, замість відкритого є зайвою.

Доводи апеляційної скарги про те, що посилання суду в оскарженій ухвалі на укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору, не відповідає обставинам, якими він обґрунтовує свій позов, колегія суддів вважає також надуманими, оскільки, як кредитний договір, так і договір про приєднання позивача до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 24 грудня 2015 року, є різновидом банківських договорів на які розповсюджуються вимоги ст.ст.15,23 Закону України «Про захист прав споживачів», а нормою ч.3 ст.61 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» чітко врегульовано питання стосовно надання банку права на сповіщення означеної інформації.

Таким чином, оскаржена позивачем ухвала Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04.02.2020 року є законною, обґрунтованою, та вмотивованою, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова