Справа № 766/188/20
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви

про забезпечення позовної заяви до подання позову

03.01.2020 року суддя Херсонського міського суду Херсонської області Єпішин Ю.М., розглянувши матеріали заяви представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Тихоши Дмитра Сергійовича про забезпечення позовної заяви до подання позову,

встановив:

03.01.2020 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Тихоши Дмитра Сергійовича про забезпечення позовної заяви до подання позову, у якій просить застосувати заходи забезпечення позову до подання позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, шляхом накладання арешту на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

На обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначається, що позивачі мають намір звернутися до Херсонського міського суду Херсонської області із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої пожежею та її ліквідацією. Відповідач має намір відчужити належне їй майно з метою ухилення від відшкодування шкоди потерпілим та має наміри покинути територію України. На думку позивача в даному випадку існує необхідність у забезпеченні позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, дана заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріли заяви, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно норм ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно ч.ч.1-3 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Позивачем подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладання арешту на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 .

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, виходячи зі змісту положень п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно можливо виключно за умови належності його Відповідачу або якщо воно підлягає передачі або сплаті Відповідачеві.

З матеріалів справи убачається, що квартира АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №195483999.

Заявником визначається майбутній предмет позову - відшкодування шкоди завданої пожежею та її ліквідацією, при цьому у наданій до суду заяві про забезпечення позову до його пред`явлення, заявником не конкретизовано розмір завданої шкоди, і як наслідок неможливість визначення співмірності заходів забезпечення позову позовними вимогами, з якими позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають звернувся до суду. Заявники лише зазначають, що на час звернення до суду із зазначеною заявою триває проведення експертного дослідження з приводу визначення вартості відновлювальних робіт, та не відома точна ціна позову.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Підставою для забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Проте наявність існуючої реальної загрози невиконання чи утруднення виконання постановленого рішення суду по суті спору, ґрунтується виключно на припущеннях заявників, оскільки на час розгляду заяви не підтверджена належними та допустимим доказами.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник у своїй заяві лише зазначив, що відповідач ОСОБА_3 маєнамір відчужити належне їй майно з метою ухилення від відшкодування шкоди потерпілим та має наміри покинути територію України.

Разом із тим, заявником не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження підстав вважати, що майбутнє рішення суду у разі можливого задоволення позову, може бути утрудненим чи неможливим, зокрема, доказів на підтвердження намагання відповідача відчужити належне їй нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , залишити територію України та в інший спосіб перешкоджати виконанню рішення суду у разі можливого задоволення позову.

Відтак, заявник не обґрунтував належним чином необхідність вжиття вказаного заходу забезпечення позову і не зазначив причини, що можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову та не доведена співмірність заявленого заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Крім того, на час розгляду заяви про забезпечення позову до його подання, судом не встановлено, що між сторонами - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно виник спір з приводу відшкодування шкоди, доказів на підтвердження наявності спору з цього приводу (листування, претензія тощо), до суду не надано.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Частиною 4 ст. ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів.

Отже, визначившись з предметом позову, зазначивши конкретні позовні вимоги, обставини справі та відповідні докази, заявники не позбавлені можливості повторного звернення до суду із заявою про забезпечення позову одночасно з його пред`явленням чи після відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 151 -153, 157ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Заяву представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Тихоши Дмитра Сергійовича про забезпечення позовної заяви до подання позову - залишити без задоволення.

Розяснити заявникам право повторно звернутися до суду із заявою про забезпечення позову, оформленою відповідно ст. 151 ЦПК України.

Копію ухвали невідкладно направити заявникам та їх представнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня проголошення ухвали.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15-ти днів з дня отримання копії ухвали.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя: Ю.М.Єпішин