ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року

м. Харків

справа № 953/1913/20

провадження № 22-ц/818/4841/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Хорошевського О.М.

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.

за участі секретаря Пузікової Ю.С.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 липня 2020 року, постановлену суддею Якушею Н.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Регіональний сервісний центр МВС в Харківській області про визнання договору купівліпродажу автомобіля недійсним,

у с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом в якому просив суд визнати недійсним договір купівліпродажу №7284/20/005721 від 14.01.2020 року, за яким ОСОБА_2 продала а ОСОБА_3 придбала автомобіль марки Toyota Corolla 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; скасувати державну реєстрацію автомобіля Toyota Corolla 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 01.03.2013 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, від якого вони мають двох дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

15.01.2020 року рішенням Київського районного суду м. Харкова по справі №953/25063/19 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, проте питання щодо поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя не було вирішено. За час перебування у шлюбі спільними зусиллями та за спільні кошти сторонами було придбано майно автомобіль TOYOTA COROLLA, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_2 , який за спільною домовленістю було зареєстровано на ім`я дружини ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 від 27.05.2016 р. З дня придбання вищезазначеного автомобіля фактичним володільцем та користувачем автомобіля був ОСОБА_1 , він же здійснював поточний ремонт автомобілю, оплачував страховку.

Вказав, що з моменту подачі позову до суду про розірвання шлюбу ОСОБА_2 заволоділа документами і ключами від автомобілю TOYOTA COROLLA, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , забрала автомобіль з місця стоянки і сховала його, мотивуючи це тим, що вона є власницею зазначеного автомобіля, оскільки свідоцтво про реєстрацію видано на її ім`я.

15.01.2020 року Київським районним судом м. Харкова була винесена ухвала про забезпечення позову шляхом заборони відчуження вказаного автомобіля, проте така ухвала не могла бути виконана, з огляду на те, що у резолютивній частині даного рішення власником даного автомобіля була вказана ОСОБА_2 , а станом на 15.01.2020 року власник автомобіля змінився, оскільки 14.01.2020 відповідач ОСОБА_2 без відома, дозволу і згоди позивача перереєструвала автомобіль на свою матір - ОСОБА_3 на підставі Договору №7284/20/005721 від 14.01.2020 року.

Позивач зазначив, що ОСОБА_2 , будучи повідомленою про спір щодо майна подружжя, діючи недобросовісно та не визнаючи право позивача на даний транспортний засіб, здійснила відчуження спільного майна без згоди позивача. При цьому, ОСОБА_3 знала про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі та мають двох доньок, була присутня під час багатьох свят, повинна була знати, що автомобіль був придбаний позивачем і її дочкою в період шлюбу за спільні кошти, що він не давав згоди на його відчуження і, таким чином, сприяла незаконній операції, порушивши права позивача, передбачені ст.60 СК України. Наголошував, що зазначений договір купівлі-продажу відповідачами був укладений з метою позбавити ОСОБА_1 його права власності, приховавши незаконну угоду, тобто відповідачі діяли недобросовісно, тому він є фіктивним і не передбачає настання правових наслідків. Також зазначив, що в межах розгляду іншої цивільної справи 21.01.2020 року позивач звернувся до суду ще з однією заявою про забезпечення позову про визнання договору недійсним шляхом накладення арешту на автомобіль TOYOTA COROLLA, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_2 , який вже належить ОСОБА_3 22.01.2020 року Київським районним судом м. Харкова було винесено ухвалу про забезпечення позову із забороною відчуження вказаного автомобіля. Оспорюваний договір купівліпродажу був укладений відповідачами з метою позбавити позивача права власності, адже після його продажу автомобіль вже не є спільною сумісною власністю подружжя та не може бути предметом спору про поділ майна подружжя.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №7284/20/005721 від 14.01.2020 року, укладений між ОСОБА_2 в особі суб`єкта господарювання ВП «Харківська філія ТОВ «ДІМІТРЕЛ» який діяв на підставі договору комісії та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на автомобіль марки TOYOTA COROLLA, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . Скасовано державну реєстрацію автомобіля марки TOYOTA COROLLA, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 за ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що законодавством не передбачено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про поділ спільного спірного майна та визнання недійсними правочинів з - підстави його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Звертає увагу на позицію Верховного суду у справі 671/922/18.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Звертає увагу суду на те, що крім зазначених у позові порушень, відповідачі не підтвердили факт перерахунку грошових коштів за продаж автомобілю, що також підтверджує факт недобросовісних дій з їх боку.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.03.2013 року по 15.01.2020 року.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова по справі №953/25063/19 від 15.01.2020 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Під час шлюбу сторони придбали майно, а саме: легковий автомобіль марки - TOYOTA COROLLA, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_2 , який за спільною домовленістю був зареєстрований на ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 27.05.2016 р.

З відповіді Регіонального сервісного центра МВС в Харківській області № 31/20-195 від 22.01.2020 вбачається, що легковий автомобіль TOYOTA COROLLA, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_2 , який був зареєстрований з 27.05.2016 року за ОСОБА_2 , перереєстровано на іншого власника - на ім`я ОСОБА_3 , 14.01.2020 року на підставі договору №7284/20/005721 від 14.01.2020 року, виданий ВП «Харківська філія ТОВ «Дімітрел». Номерні знаки не змінювались.

Згідно копії договору комісії №7284/20/005721 від 14.01.2020 року вбачається, що між ВП «Харківська філія ТОВ «ДІМЕТРЕЛ» (комісіонер) в особі ОСОБА_7 та ОСОБА_2 (комітент) було укладено договір, за яким комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу марки TOYOTA COROLLA, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_2 , який зареєстрований за комітентом 27.05.2016 року.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу транспортного засобу №7284/20/005721 від 14.01.2020 року суб`єкт господарювання, що здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу, та перебуває на обліку в ГСЦ МВС за реєстраційним номером №7284 ВП «Харківська філія ТОВ «ДІМЕТРЕЛ», який є комісіонером та діє на підставі укладеного з власником транспортного засобу Договору комісії №7284/20/005721 від 14.01.2020 року в особі відповідального ОСОБА_7 з однієї сторони і ОСОБА_3 (покупець) а особі ОСОБА_3 , з другої сторони уклали договір про передачу у власність транспортний засіб марки TOYOTA COROLLA, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_2 , зареєстрований за власником (комітентом за договором комісії) транспортного засобу 27.05.2016 року.

Також у матеріаліалах справи наявні акт огляду реалізованого транспортного засобу від 14.01.2020 року з відомостями про суб`єкта господарювання, що здійснює торгівлю транспортними засобами, власника, покупця та відомості про транспортний засіб, який реалізується; акт технічного стану транспортного засобу №7284/20/005721 від 14.01.2020 року за участі цих же сторін та заява від ОСОБА_2 від 14.01.2020 року про те, що остання підтверджує, що протягом 2020 року нею не проводились операції з продажу чи обміну об`єктів рухомого майна, відповідальність залишає за собою.

Відповідно до отриманої на ухвалу суду про витребування доказів від 25.03.2020 року копії актового запису про народження №67 від 21.01.1992 року, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 під час укладення договору щодо спільного майна подружжя та третя особа-контрагент за таким договором ОСОБА_10 діяли недобросовісно. ОСОБА_10 на час укладення угоди достовірно знала, що її донька та позивач мають намір розірвати шлюб. Укладення договору купівлі-продажу автомобіля, який є цінним майном, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, без відома та згоди позивача, викладеній в передбаченій законом формі, є суттєвим порушенням майнових прав ОСОБА_1 та вчинено з порушенням вимог ч. 3 ст. 65 СК України.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 60 CK України, майно, набуте, подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до ч.2 ст. 369 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України при укладенні одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Згідно ч. 4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 07 вересня 2016 року у цивільній справі № 6-727цс16 та правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 31 жовтня 2018 року у цивільній справі № 359/5597/16-ц, укладення одним з подружжя договору про розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на підставі спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто уклав договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 216 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваних правочин).

З правового аналізу вищезазначених норм права та наданих пояснень, колегія суддів дійшла висновку про беззаперечне встановлення того факту, що відповідачі під час укладення договору купівлі-продажу діяли недобросовісно, зокрема, що ОСОБА_10 знала про те, що майно належить подружжю на підставі спільної сумісної власності і що ОСОБА_2 укладаючи договір, не отримала згоди на це ОСОБА_1 .

Що стосується посилань ОСОБА_2 на правову позицію Верховного суду, викладену в постанові від 21 квітня 2020 року у справі № 671/922/18 стосовно того, що відсутність згоди одного з подружжя на продаж спільного сумісного майна сама по собі не може бути підставою для визнання договору укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним, а дає підстави для отримання грошової компенсації то колегія суддів у даній справі її не застосовує, а застосовує вищезазначену правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 07 вересня 2016 року у цивільній справі № 6-727цс16 та в постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у цивільній справі № 359/5597/16-ц, оскільки в даній справі є інша обставина, що є правовою підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним, а саме недобросовісність сторін під час укладення правочину, а саме обізнаність ОСОБА_10 про те, що автомобіль належить подружжю на підставі спільної сумісної власності і що ОСОБА_2 не отримала згоди на продаж автомобілю від ОСОБА_1 .

Таким чином доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Підстав для перерозподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.М. Хорошевський.

Судді колегії І.В. Бурлака.

В.Б. Яцина.

Повний текст судового рішення складено 23 грудня 2020 року.