Справа №242/2188/19
Провадження №2/242/274/20
РІШЕННЯ

Іменем України

28 січня 2020 року Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого судді: Хацько Н.О., за участю секретаря судового засідання Дурової Н.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївки Донецької області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївки Донецької області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в обґрунтування якої зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина. Він є спадкоємцем першої черги. Вважає що фактично прийняв спадщину, оскільки до смерті та на момент смерті проживав разом зі спадкоємцем. У березні 2019 року звернувся до приватного нотаріуса м. Авдіївки Донецької області із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що пропустив шестимісячний строк, наданий для звернення до нотаріальної контори. З урахуванням уточнених позовних вимог просить суд визначити йому додатковий строк тривалістю три місяці після набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті його матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 19 квітня 2019 року цивільний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 16 травня 2019 року задоволено клопотання позивача та витребувано з Державного нотаріуса Авдіївського міського нотаріального округу копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 03 червня 2019 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду та було задоволено клопотання позивача та витребувано у Державного нотаріуса Авдіївського міського нотаріального округу копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 07 червня 2019 року задоволено клопотання позивача та витребувано у приватного нотаріуса Авдіївського міського нотаріального округу копію заповіту від імені ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи.

Представник співвідповідача - Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївки Донецької області - в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 01 жовтня 1963 року, батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Згідно до договору дарування квартири від 03 травня 2001 року посвідченого державним нотаріусом Авдіївської держконтори 03 травня 2001 року зареєстрованого в реєстрі за № 1492 та зареєстрованого у Донецькому бюро технічної інвентаризації за № 4904 16 травня 2001 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 .

Відповідно до довідок № 07-29д/1211, № 07-29д/1212, 14 березня 2019 року виданих Центром надання адміністративних послуг Авдіївської міської ради, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 25 травня 2001 року по 14 березня 2019 року, знято з реєстрації у зв`язку зі смертю.

Відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 21 березня 2018 року Авдіївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Приватним нотаріусом Авдіївсько міського нотаріального округу Донецької області 18 березня 2019 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини.

Згідно повідомлення Авдіївської державної нотаріальної контори від 06 червня 2019 року № 107/01-16, після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 березня ІНФОРМАЦІЯ_3 Авдіївською державною нотаріальною конторою спадкова справа не заводилась. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру заповіт посвідчений 22 липня 2003 року Авдіївською державною нотаріальною конторою по реєстру № 2297 було скасовано заповітом посвідченим 14 лютого 2014 року приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу Донецької області по реєстру № 264.

Згідно повідомлення приватного нотаріуса Авдіївського міського нотаріального округу Лук`яненко Л.В. від 05 липня 2019 року № 186/01-16, встановлено, що приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу Лук`яненко Л.В. було посвідчено 14 лютого 2014 року та зареєстровано в реєстрі за № 264 заповіт від імені ОСОБА_3 , яка зробила розпорядження та все своє майно заповіла онучці ОСОБА_2 .

Частиною 1 статті 1268 ЦК України, передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно зі ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

У відповідності ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК (435-15). Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК (435-15), звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Тобто, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

З урахуванням викладеного вище, суд не вбачає підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки під час розгляду справи позивачем не було надано суду доказів, що причини пропуску шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини є поважними, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, оскільки, як було встановлено судом на момент смерті матері, він був працездатним, не перебувала за межами України, мав всі правовстановлюючі документи на спадщину, до того ж, заяву про намір прийняти спадщину після смерті матері він міг направити нотаріусу поштою за місцем відкриття спадщини, чого не зробив.

Окрім цього позивач у своїй позовній заяві зазначив, що він фактично прийняв спадщину після смерті матері, так як доглядав за матір`ю з 2014 року по день смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , мав всі правовстановлюючі документи на спадкове майно та після смерті спадкодавця відкрито користувався спадковим майном, а саме квартирою розташованою за адресою АДРЕСА_2 , шляхом сплати комунальних послуг та робив в спадковій квартирі ремонт.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовляє особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.

Як зазначено у листі Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» необґрунтованою є практика місцевих судів щодо визнання поважності причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини фактичним користуванням і володінням майном спадкодавця або ж проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Також необхідно зазначити, що судом встановлено іншого спадкоємця за заповітом, який було посвідчено приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу Донецької області 14 лютого 2014 року та зареєстрованого в реєстрі за № 264 та яким ОСОБА_3 добровільно на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй належить на день смерті і на що вона законом має право, у тому числі квартиру АДРЕСА_1 , заповіла своїй онучці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Однак, позивач не довів суду, що спадкоємець за заповітом не бажає прийняти спадщину та фактично її не прийняла в порядку вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкоємця ОСОБА_2 . Тому, вирішуючи спір у цій справі необхідно враховувати свободу заповіту, як фундаментальний принцип спадкового права та дотримано принцип пропорційності між застосованим заходом і переслідуваною метою, якою є захист порушених прав спадкоємця в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За результатами розгляду справи, суд прийшов до висновку, що позивачем ОСОБА_1 не надано до суду належних, допустимих доказів того, що він, будучи достеменно обізнаним про смерть своєї матері, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , з об`єктивних, непереборних істотних труднощів для нього не зміг вчинити дії щодо прийняття у встановлений законом строк спадщини. Позивач не виконав свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилався як підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1221, 1270, 1272, 1277 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 89, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївки Донецької області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після початку її функціонування, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_4 .

Співвідповідач: Військово-цивільна адміністрація м. Авдіївки Донецької області, юридична адреса - Донецька область, м. Авдіївка, вул. Молодіжна, буд. № 5, .

Повний текст рішення виготовлено 04 лютого 2020 року.

Суддя Н.О. Хацько