Справа № 182/518/20
Провадження № 2/0182/1178/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23.12.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нікопольської територіальної громади в особі Нікопольської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності за набувальною давністю, посилаючись на наступне.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою 06 травня 1995 року, вона є власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 . Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину від 06 травня 1995 pоку, на 1/2 частину житлового будинку свідоцтво про право на спадщину другому спадкоємцю не видано. Проте, їй невідомо, хто є другим спадкоємцем. З моменту отримання у спадщину зазначеної частини домоволодіння, жодних претендентів на право власності на житловий будинок не з`являлось, права власника ніхто не заявляв. Вона володіє та користується житловим будинком з надвірними будівлями АДРЕСА_1 одноособово і повністю, сплачує всі належні платежі, робить косметичні та капітальний ремонти, доглядає за земельною ділянкою та обробляє її. Зазначений житловий будинок має 48 м.кв. загальної площі, та 35,7 м.кв - житлової. Будинок на 2 окремі частини не поділений. Як зазначено в п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 pоку, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Тобто фізична особа, що звернулась із заявою про прийняття спадщини у вигляді Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , не є власником зазначеного майна, оскільки так і не отримала свідоцтва про право на спадщину. Також, відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 195783586 від 09 січня 2020 року, відомості щодо власників житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 відсутні. Відповідно до ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом (ч.1). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч.4). Оскільки вона володіє житловим будинком з надвірними будівлями АДРЕСА_1 вже більше 24 років (з травня 1995 pоку), вважає, що набула право власності на 1/2 частину зазначеного будинку за набувальною давністю. Верховний суд України в Постанові від 20 травня 2019 року по справі № 205/6780/16-ц, відповідно до положень частин 1, 4 ст.344 Цивільного кодексу України, зазначив, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.344 Цивільного кодексу України (яка визначена підставою позову) можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння; відкритості; безперервності. Встановлення характеру володіння (добросовісне й недобросовісне) при виникненні спору здійснюється судом з урахуванням обставин справи, з якої виникло володіння чужою річчю. Володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним. Володіння має бути безперервним упродовж визначених законом строків (для нерухомого майна упродовж 10 років, а для рухомого майна - 5 років). Отже, суттєвим для виникнення права власності за набувальною давністю є встановлення моменту виникнення права власності за набувальною давністю та строк володіння; характер володіння (добросовісне, недобросовісне, відкрите, безперервне). Аналіз ст.344 ЦК України дає підстави для висновку, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. Також, в Постанові Верховного суду України від 30 травня 2019 року по справі № 753/15469/18 зазначено, що володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном. Її володіння житловим будинком і надвірними будівлями АДРЕСА_1 повністю відповідає всім вище переліченим вимогам щодо володіння:

- оскільки з моменту отримання нею свідоцтва про право на спадщину за законом 06 травня 1995 року до цього часу ніхто не заявляв своє право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 (тому вона володіє будинком добросовісно та відкрито);

- Ѕ частиною житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 вона володіє безперервно з травня 1995 pоку, що становить майже 25 років;

- після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом 06 травня 1995 року вона переоформила особисті рахунки у всіх підприємствах, що надають житлово-комунальні послуги, на своє ім`я, що підтверджується інформацією з особистих кабінетів абонента. Своєчасно та в повному обсязі сплачує всі належні платежі.

Житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , відповідно до технічного паспорта був побудований в 1972 році, тому потребує постійного догляду та чималих грошових вкладень. Вона одноосібно несе тягар утримання зазначеного будинку доволі тривалий час. Але, при цьому, юридично володіючи лише 1/2 частиною будинку, не може прописати в будинок свого сина чи розпорядитись вказаним будинком. До того ж, останнім часом ПАТ „ДТЕК Дніпрообленерго" вимагає переукладення договорів і це можливо лише за згодою всіх співвласників. Оскільки співвласник житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 відсутній, будинок може бути відключений від мережі електропостачання. Таким чином, повною мірою виконуючи обов`язки власника нерухомого майна, вона не може повною мірою скористатись відповідними правами. За таких обставин звернулась до суду.

В судове засідання позивач та представник відповідача не з`явились, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність, позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с.40), представник відповідача проти задоволення позовних вимог не заперечувала, просила винести рішення у відповідності до діючого законодавства (а.с.46).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як встановлено в судовому засіданні, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою 06.05.1995 року, позивачка по справі є власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 (а.с.6-11). Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину від 06.05.1995 pоку, на 1/2 частину житлового будинку свідоцтво про право на спадщину другому спадкоємцю не видано (а.с.12). Позивачці невідомо, хто є другим спадкоємцем. З моменту отримання у спадщину зазначеної частини домоволодіння, жодних претендентів на право власності на житловий будинок не з`являлось, права власника ніхто не заявляв. Позивачка володіє та користується житловим будинком з надвірними будівлями АДРЕСА_1 одноособово і повністю, сплачує всі належні платежі (а.с.13-15), робить косметичні та капітальний ремонти, доглядає за земельною ділянкою та обробляє її. Спірний будинок на 2 окремі частини не поділений.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 pоку, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 195783586 від 09.01.2020 року, відомості щодо власників житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 відсутні.

Відповідно до ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Верховний суд України в Постанові від 20 травня 2019 року по справі № 205/6780/16-ц, відповідно до положень частин 1, 4 ст.344 Цивільного кодексу України, зазначив, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Аналіз ст.344 ЦК України дає підстави для висновку, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

Відповідно до Постанови Верховного суду України від 30 травня 2019 року по справі № 753/15469/18, володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

Як встановлено судом, володіння позивачкою житловим будинком і надвірними будівлями АДРЕСА_1 , відповідає всім вище переліченим вимогам щодо володіння, а саме:

- з моменту отримання нею свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.05.1995 року до цього часу ніхто не заявляв своє право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 (тому позивачка володіє будинком добросовісно та відкрито);

- Ѕ частиною житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , позивачка володіє безперервно з травня 1995 pоку, що становить майже 25 років;

- після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом 06.05.1995 року позивачка переоформила особисті рахунки у всіх підприємствах, що надають житлово-комунальні послуги, на своє ім`я, своєчасно та в повному обсязі сплачує всі належні платежі.

Крім того, житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , відповідно до технічного паспорта, був побудований в 1972 році, тому потребує постійного догляду та чималих грошових вкладень. Позивачка одноосібно несе тягар утримання зазначеного будинку доволі тривалий час. Однак, повною мірою виконуючи обов`язки власника нерухомого майна, позивачка не може повною мірою скористатись відповідними правами.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що позивач, дійсно, відкрито і добросовісно володіє Ѕ частиною в житловому будинку АДРЕСА_1 з травня 1995 року, утримує її, сплачує всі комунальні послуги, що свідчить про те, що позивач є добросовісним набувачем. Судом також не встановлено, що існують інші особи, які б претендували на вказану частку.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання права власності на частину житлового будинку за позивачем, у відповідності до ст.344 ЦК України, за набувальною давністю підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.344 ЦК України, ст.4, 13, 81, 200, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 (який складається з: житлового будинку (літ.А), загальною площею 48,0 кв.м., житловою площею 35,7 кв.м.; літньої кухні (літ.В), загальною площею 33,0 кв.м.; вбиральні (літ.Е); душу (літ.Д); № 1 - № 2 паркану; № 3 водопроводу; № І замощення) за набувальною давністю.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал