справа № 489/5163/19 провадження №2/489/708/20
РІШЕННЯ

Іменем України

10 січня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Коденко К.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Товарна біржа «Ізумруд» про визнання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення дійсним

встановив:

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом про визнання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення дійсним. В обґрунтування вимог вказав, що 16.09.2003 він уклав з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу, зареєстрованого на Товарній Біржі «Ізумруд», відповідно до якого купив нежитлову будівлю котельної, загальною площею 150,9 кв.м., що згідно з розрахунком складає 23/100 частки нежитлового об`єкту, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Всі умови договору сторони виконали, окрім нотаріального посвідчення. На теперішній час позивач має намір розпорядитися власним майном, однак цьому перешкоджає відсутність нотаріального посвідчення договору, який підлягає визнанню дійсним тільки у судовому порядку.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.11.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило.

Відповідач відзиву та третя особа письмових пояснень на позовну заяву до суду не подали. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювався судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.09.2003 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу № 113, відповідно до якого позивач придбав нежитлову будівлю котельної, загальною площею 150,9 кв.м., що згідно з розрахунком складає 23/100 частки нежитлового об`єкту, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Договір оформлено на Товарній Біржі «Ізумруд» та зареєстровано в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 22.09.2003 року за реєстровим №214.

З довідки Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 06.12.2019 №3254 вбачається, що станом на 28.12.2012 право власності на 23/100 частини нежитлового об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №113 від 16.09.2003 та зареєстровано в КПММБТІ 22.09.2003.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено 16.09.2003, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) статтею 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Частиною другої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Відповідно до положень статей 44, 45, 47, 224, 227 ЦК УРСР 1963 року (в редакції, на момент укладення договору купівлі-продажу) повинні укладатись у письмовій формі угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають. Недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. За договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Комплексний аналіз вказаних положень ЦК УРСР (1963 року) вказує на те, що, за загальним правилом, договори купівлі-продажу нерухомого майна між фізичними особами повинні були укладатися у простій письмовій формі. І лише у випадку укладення договору купівлі-продажу жилого будинку, така угода підлягала нотаріальному посвідченню.

Проте судом встановлено, що між сторонами укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу нежилої будівлі котельної, у зв`язку з чим вказана угода на момент її укладення відповідно до положень ЦК УРСР (1963 року) не підлягала нотаріальному посвідченню, що вказує на відсутність установлених законом підстав вважати укладену між сторонами угоду недійсною та свідчить про її дійсність.

Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Ленінський районний суд м. Миколаєва або безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 ;

третя особа: Товарна біржа «Ізумруд», остання відома адреса місцезнаходження: м. Миколаїв, пр. Леніна, 152.

Повний текст судового рішення складено 10.01.2020.

Суддя І.В.Коваленко