Житомирський апеляційний суд
Справа №283/289/18 Головуючий у 1-й інст. Тимошенко А. О.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів Павицької Т.М., Миніч Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Житомирі цивільну справу № 283/289/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 13 лютого 2018 року, постановлену під головуванням судді Тимошенка А.О. у м. Малині,

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 13 лютого 2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу та, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу і прийняти нове судове рішення - про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю, а саме - до Дарницького районного суду міста Києва. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо підсудності справи за місцем знаходження спадкового майна, оскільки вказаний спір підсудний суду за місцем відкриття спадщини.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Вказує, що оспорюваний заповіт охоплює нерухоме майно - земельну ділянку, розташовану на території Луківської сільської ради Малинського району, а тому справа підсудна Малинському районному суду Житомирської області.

Сторони до суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Зазначене не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги (ч.2 ст. 372 ЦПК України).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах, передбачених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Визначити підсудність суду - означає з`ясувати коло цивільних справ, які компетентний вирішувати по суті даний суд.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

За загальними правилами підсудності справ позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебуванням, якщо інше не передбачено законом (ч.1 ст.27 ЦПК України).

Підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних в законі судів. Таке процесуальне право встановлено законодавцем для позивачів у деяких справах з метою зробити судовий захист їх суб`єктивних прав більш зручним.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця або, якщо це місце невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна; право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 ЦК України (ст.ст.1216-1218, 1221, 1223, 1241 ЦК України).

Таким чином, право на спадкування є не абстрактним, а цілком конкретним і невіддільне від предмету спадкування (спадкової маси, спадкового майна). Таким же конкретним є і питання визнання заповіту недійсним, оскільки, його кінцевими метою і результатом є реалізація (захист) права спадкоємців за законом на спадкування певного майна (частки в ньому), а відтак, набуття в порядку спадкування у власність майна чи унеможливлення такого.

Згідно із абз.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила.

Стаття 30 ЦПК України передбачає виключну підсудність.

Відповідно до частини 1 зазначеної норми позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року визначено, що позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна та застосування наслідків недійсності пред`являються відповідно до частини першої статті 114 ЦПК (в ред. від 2004 року) за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до абзацу 4 пункту 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила визнати недійсним заповіт від 30.12.2014, посвідчений секретарем Луківської сільської ради Малинського району Житомирської області Лось А.О., реєстраційний № 41.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом спору є визнання недійсним заповіту, згідно якого ОСОБА_5 заповів належну йому земельну ділянку площею 1,7005 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Луківської сільської ради Малинського району Житомирської області ОСОБА_2 . Місце знаходження земельної ділянки відноситься до територіальної юрисдикції Малинського районного суду Житомирської області

Виходячи з наведеного, враховуючи, що позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним заповіту, який стосується нерухомого майна, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні ухвали про відкриття провадження у справі не порушено норм чинного процесуального законодавства та правильно застосовано виключну підсудність.

Доводи наведені в апеляційній скарзі стосовно порушень правил підсудності є помилковими, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що справа повинна розглядатись за місцем відкриття спадщини не відповідає вищенаведеним положенням матеріального та процесуального права.

Порушень, які могли б призвести до скасування ухвали суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 13 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Судді