Постанова

Іменем України

22 січня 2020 року

м. Київ

справа № 465/1319/16-ц

провадження № 61-10684св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Петрова Є. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»,

треті особи: ОСОБА_2 , уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнка Юрія Петровича на рішення Франківського районного суду міста Львова від 14 червня 2016 року у складі судді Мартинишин М. О. та постанову Апеляційного суду Львівської області від 18 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі -

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи: ОСОБА_2 , уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) на здійснення ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», про визнання права вкладника за договором та визнання за вкладником права на відшкодування заборгованості на частину вкладу.

Позовна заява мотивована тим, що 16 вересня 2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші».

За договором про відступлення прав вимоги від 12 лютого 2015 року

ОСОБА_2 відступила ОСОБА_1 право вимоги за договором про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші», укладеним 16 вересня 2014 року, на частину вкладу в розмірі 7 570 дол. США, розміщеного на вкладному рахунку.

Однак банк не визнає право позивача на відшкодування заборгованості за вкладом у розмірі 7 570 дол. США. Відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання своїх зобов`язань, а тому вважає, що її право та інтереси порушені.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила: визнати за нею право вкладника за договором про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші», укладеним 16 вересня 2015 року з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», на частину вкладу у розмірі 7 570 дол. США; визнати за нею право на відшкодування заборгованості на частину вкладу у розмірі 7 570 дол. США за договором про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші», укладеним 16 вересня 2015 року з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», за рахунок коштів Фонду в межах гарантованої суми відшкодування, на підставі укладених договорів відступлення права вимоги, укладених між нею та ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 14 червня

2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право вкладника за договором про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші», укладеним 16 вересня 2014 року з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на частину вкладу в розмірі 7 270 дол. США.

Визнано за вкладником ОСОБА_1 право на відшкодування заборгованості на частину вкладу в розмірі 7 270 дол. США за договором про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші», укладеним

16 вересня 2014 року з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за рахунок коштів Фонду в межах гарантованої суми відшкодування.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1

551,20 грн судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заміна кредитора у зобов`язанні ( ОСОБА_2 на ОСОБА_1 ) за договором від 16 вересня 2014 року про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші», укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 була здійснена відповідно до порядку, визначеного статтями 512-517 ЦК України.

Позивач отримав всі права вкладника за договором від 16 вересня

2014 року про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на частину вкладу в сумі 7 570 дол. США. Проте, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» порушило свої зобов`язання за вищевказаним договором та не повернуло позивачу 7 270 дол. США, чим порушило права останньої.

Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції

Додатковим рішенням Франківського районного суду міста Львова

від 07 листопада 2016 року стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» судовий збір у розмірі 551,20 грн у дохід держави.

Додаткове рішення місцевого суду мотивоване тим, що під час вирішення справи по суті судом не вирішено питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 18 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що укладений договір відступлення права вимоги є похідним від договору про банківський вклад, тому всі умови договору банківського обслуговування мають застосовуватись до позивача як і до клієнта банку.

Належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до статті 376 ЦПК України, банком не надано.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року до Верховного Суду, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнка Ю. П., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що між сторонами не було укладено договір банківського вкладу, кредитором є саме ОСОБА_2 , яка і отримала від Фонду у відшкодування 200 000 грн. Виключно вкладнику, а не іншим кредиторам належить право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Згідно з наявною у матеріалах справи копією виписки по особовому рахунку за договором про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» від 16 вересня 2014 року вбачається, що рахунок відкрито на ім`я

ОСОБА_2 , а не на ім`я ОСОБА_1 Доказів щодо зміни власника саме рахунків, на яких розміщені грошові кошти та нараховані проценти, позивачем суду надано не було. Таким чином, твердження позивача, що після укладення договору про відступлення права вимоги вона набула статус вкладника в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є безпідставними.

Чинним законодавством не передбачено порядок та підстави внесення до переліку вкладників будь-яких нових кредиторів за договорами про відступлення права вимоги під час запровадження у банку тимчасової адміністрації.

Доводи інших учасників справи

У червні 2018 року ОСОБА_1 подала до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що договір про відступлення права вимоги укладено відповідно до норм матеріального права, тому позивач є новим кредитором за вкладом відповідача, проте банк не виконав свої зобов`язання ні первісному, ні новому кредиторам. ОСОБА_1 отримала всі права вкладника за договором про банківський вклад.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 травня 2018 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

05 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 16 вересня 2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на суму вкладу 14 395,78 дол. США.

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 12 лютого 2015 року укладено договір відступлення прав вимоги за договором про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші», що укладений 16 вересня 2014 року, на частину вкладу в розмірі 7 570 дол. США.

За договором відступлення прав вимоги за договором про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші», укладеним 16 вересня 2014 року, ОСОБА_2 переказала ОСОБА_1 на її поточний рахунок, відкритий у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» вклад на суму 300 дол. США. Строк повернення вкладу 16 лютого 2015 року.

Листом від 27 липня 2015 року ОСОБА_2 повідомила ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про відступлення на користь ОСОБА_1 . права вимоги за договором про банківський строковий вклад від 16 вересня 2014 року на суму 7 570 дол. США.

ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою від 29 липня 2015 року, в якій просила сплатити їй кошти за вищевказаним договором про банківський строковий вклад від 16 вересня 2014 року у розмірі 7 270 дол. США.

Суди встановили, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не повернуло позивачу частину вкладу на суму 7 270 дол. США.

Встановлено, що 17 вересня 2015 року на підставі рішення Національного банку України № 612 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України

від 17 грудня 2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 230 від 18 грудня 2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку.

Листом від 31 грудня 2015 року банк повідомив ОСОБА_2 про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатору банку. Зазначено, що станом на день початку процедури виведення банку з ринку ОСОБА_1 не була вкладником банку та, відповідно, особою, включеною до бази вкладників банку. Таким чином, гарантії щодо виплати відшкодування коштів за вкладами (у сумі граничного розміру такого відшкодування) на ОСОБА_1 не поширюються.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом та вирішення справи судом першої інстанції) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічна за змістом норма закріплена у частині першій статті 19 ЦПК України (у редакції, чинній на час вирішення справи судами апеляційної та касаційної інстанцій).

Згідно зі статтею 17 КАС України (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом та вирішення справи судом першої інстанції) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Разом з тим згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України

(у редакції, чинній на час вирішення справи судами апеляційної та касаційної інстанцій) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, основною ознакою публічно-правових спорів є участь у них у якості сторони суб`єкта владних повноважень. Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на відшкодування за рахунок коштів Фонду, щодо формування реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника.

Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в цих учасників виникають відповідні права та обов`язки.

Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих осіб, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вирішує виключно Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, який приймає участь у справі як уповноважена особа Фонду, представляє інтереси банку, що вбачається з долученої до матеріалів справи довіреності.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження

№ 14-58цс18).

Спірні правовідносини у цій справі регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з пунктом 16 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 цього Закону ліквідація

банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

За результатом розгляду справи № 466/7405/16-ц (провадження

№ 14-287цс19) Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2019 року дійшла наступних висновків.

Так, згідно з положеннями статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правловоідносин) уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Гарантії Фонду є гарантіями держави, передбаченими Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися державні кошти. Тому рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодувань сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження по виведенню з ринку неплатоспроможних банків.

Зважаючи на викладене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вказаний спір, наявність якого обґрунтовано у вказаному позові, за своєю правовою природою стосується саме формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та затвердження такого реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат, а отже є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів з урахуванням установленого частиною першої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» граничного розміру відшкодування за вкладами.

Аналогічну правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема від 12 квітня 2018 року у справі № 820/11591/15, від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15, від 23 січня 2019 року у справі № 761/2512/18, та від 24 квітня 2019 року у справі № 761/2499/18.

Оскільки спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів, то він не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У цій справі ОСОБА_1 звернулася із позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду на здійснення ліквідації

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», за участі третіх осіб, в якому просила визнати за нею право на відшкодування заборгованості за вкладом у розмірі 7 570 дол. США за договором про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші», укладеним 16 вересня 2015 року з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за рахунок коштів Фонду в межах гарантованої суми відшкодування, на підставі укладеного договору відступлення права вимоги, укладеного між нею та ОСОБА_2 .

За таких обставин, спір у цій справі за своєю сутністю стосується саме формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а тому є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів з урахуванням установленого частиною першою статті 26 Закону

України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» граничного розміру відшкодування за вкладами і не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частинами першою та другою статті 414 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Оскільки суди попередніх інстанцій не встановили правову природу спірних правовідносин, що виникли між сторонами, у зв`язку з чим порушили норми цивільного процесуального законодавства щодо визначення юрисдикції справи та розглянули в порядку цивільного судочинства справу, яка підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України Верховний Суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Керуючись статтями 255, 400, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнка Юрія Петровича задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 14 червня

2016 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 18 грудня 2017 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи: ОСОБА_2 , уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявська Олена Степанівна, про визнання права вкладника за договором та визнання за вкладником права на відшкодування заборгованості на частину вкладу закрити.

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд справи за її позовом віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

Є. В. Петров

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська