Справа № 133/1688/20
Провадження № 22-ц/801/2103/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кучерук І. М.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 рокуСправа № 133/1688/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л. О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Кучерук І. М. в приміщенні суду в м. Козятин, повний текст рішення складено 18 вересня 2020 року, -

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі АТ «Акцент Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04 березня 2019 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору № SAMABWFC1 та отримання кредитної картки. На підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 46,80 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив своїм підписом у Анкеті-Заяві згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір. АТ "АКЦЕНТ-БАНК" свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 кредитні кошти. Однак відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, що призвело до виникнення заборгованості.

Виходячи з наведеного, АТ «Акцент Банк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № SAMABWFC1 від 04 березня 2019 року станом на 04 червня 2020 року у розмірі 22062,41 грн, яка складається з наступного: 13335 грн заборгованість за кредитом, 8727,41 грн заборгованість по відсоткам.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором від 04 березня 2019 року в сумі 13335 (тринадцять тисяч триста тридцять п`ять) гривень та судовий збір в сумі 832 (вісімсот тридцять дві) гривні.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору, відтак у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 8727,41 гривень слід відмовити.

Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав та він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 04 березня 2019 у розмірі 13335 грн. за тілом кредиту.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, АТ «Акцент-Банк» подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що позивачем до позову додано паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка. Паспорт підписано боржником.

Також позивач зазначає, що своїм підписом під ретельно прочитаним кредитним договором позичальник підтвердив факт виконання банком усіх переддоговірних формальностей, щодо яких є застереження у чинному на той час законодавстві, в тому числі й постанові правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року і саме це є доказом обізнаності позичальника з усіма умовами кредитування на момент підписання кредитного договору.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткамне відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

04 березня 2019 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку. Згідно інформації, викладеній у даній заяві, ОСОБА_1 підтвердив, що він погоджується із тим, що ця анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, правилами використання, основними умовами обслуговування та кредитування, розміщеними на рекламному буклеті, становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

На підтвердження викладених вимог позивач надав суду заяву від 04 березня 2019 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банк, яка підписана відповідачем, розрахунок заборгованості за кредитним договором №SAMABWFC1 від 04 березня 2019 року станом на 04 червня 2020 року, Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна карта», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк», розміщений на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила», Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна».

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 04 червня 2020 року становить 22062,22 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 13335 грн., заборгованості по відсоткам в розмірі 8727,41 грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору, відтак у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 8727,41 гривень слід відмовити.

Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав та він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 04 березня 2019 у розмірі 13335 грн. за тілом кредиту.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по процентам зроблений за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника від 04 березня 2019 року сторони не узгодили базову процентну ставку за кредитом. Однак разом з анкетою-заявою позивачем подано паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», підписану відповідачем, в якій міститься погоджена між сторонами процентна ставка (пільгова процентна ставка : 0,000001 відсотка на місяць: Базова процентна ставка 3,9 % в місяць (46,8 % річних); 3,7 в місць (44,4 річних) /а. с. 6/.

Вказане не враховано судом першої інстанцій під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованості по процентам за користування кредитом, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Так, зазначаючи, що надані позивачем, Банком, докази взагалі не містили умов, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, суд першої інстанції у порушення вимог статей 89, 264-265 ЦПК України не звернув уваги на те, що в паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», яку суду надав банк, процентна ставка зазначена 3,9 % в місяць (46,8 % річних).

Підписавши паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», позичальник відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодила такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання.

Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та розподілу судових витрат, необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом задовольнити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 8727,41 грн.

Таким чином, наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь банку 8727,41 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом.

Щодо розподілу судових витрат.

Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 слід стягнути на користь АТ «Акцент-Банк» судовий збір за подання позовної заяви в сумі 2102 гривні та судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3153 гривні.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 вересня 2020 року в частині відмовлених позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсоткам задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № SAMABWFC1 від 04 березня 2019 року станом на 04 червня 2020 року у розмірі 8727,41 грн заборгованість по відсоткам.

В іншій частині рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 вересня 2020 року у даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» судовий збір за подання позовної заяви в сумі 2102 гривні та судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3153 гривні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський