ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Херсон

справа: 766/20004/17

провадження: 22-ц/819/207/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л.А. (суддя доповідач),

суддів: Вейтас І.В.,

Радченко С.В.,

секретар Кутузова А.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідач - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича,

третя особа - Суворовський районний відділ державної виконавчої служби м. Херсона ГТУЮ у Херсонській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 травня 2019 року у складі головуючого судді Прохоренко В.В.,

в с т а н о в и в:

17 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, третя особа Суворовський районний відділ державної виконавчої служби м. Херсона ГТУЮ у Херсонській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у якому просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., про звернення стягнення на предмет іпотеки від 22 червня 2017 року за реєстровим №11825.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що на її думку нотаріус не дотримався вимог законодавства, що регулює порядок вчинення виконавчих написів. Так, в порушення вимог ст. 87-88 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис вчинено відповідно до п.1, а не п.1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. При вчинення виконавчого напису первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення не надавалися. Розрахунок боргу, здійснений відповідачем щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах, пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. На підтвердження безспірності заборгованості, на думку позивача, нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Також, в обґрунтування своїх вимог, позивач послався на те, що нотаріус вчиняє виконавчі написи лише за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 30 травня 2019 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 22 червня 2017 року за реєстровим № 11825 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про звернення стягнення на двокімнатну квартиру за АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 з метою задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання відновлювальної кредитної лінії №Ф071010П від 17 грудня 2007 року укладеним між банком та ОСОБА_1 , яка виникла внаслідок не виконання боржником умов кредитного договору за період з 10.08.2014 року по 14.04.2017 року у розмірі 792233,33 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 367490,37 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 424742,96 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що спірний виконавчий напис вчинено в супереч вимог законодавства оскільки, визнати заборгованість за кредитним договором безспірною не можна, а відтак достатніх підстав для звернення до нотаріуса за виконавчим написом у ПАТ «Укрсоцбанк» не було.

В апеляційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано судову практику та правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі № 521/14842/16 (провадження №61-27751св18). Також суд не звернув уваги, що кредитний договір, укладений між банком та ОСОБА_1 із терміном погашення заборгованості до грудня 2022 року, а отже на момент звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису строк виконання зобов`язання не настав. Безспірність заборгованості підтверджена документами поданими стягувачем відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вимога про усунення порушень боржникові направлено за двома адресами за три місяці до подання документів нотаріусу, за цей час боржник до кредитора для надання будь-яких заперечень, не звертався, будь-яких дій, які б свідчили про виконання зобов`язання не вчинив.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Петренко К.Д. просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням процедури визначеної законом. Боржнику не було відомо про те, що банком розпочато процедуру звернення стягнення та його спосіб, оскільки вимога банку про усунення порушень зобов`язань за кредитом боржником не отримана. На час вчинення виконавчого напису у розпорядження нотаріуса документи, передбачені Переліком, а саме оригінали розрахункового документу про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, відсутні. Виконавчий напис вчинено поза межами трирічного строку з моменту виникнення у Банка права вимог. Заборгованість за кредитним договором, враховуючи наявність рішення третейського суду від 02 серпня 2010 року, яким достроково стягнута заборгованість по кредиту, не можна вважати безспірною.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 15 січня 2020 року до участі у справі залучено АТ «Альфа-Банк», як правонаступника АТ «Укрсоцбанк».

Під час розгляду справи представник АТ «Укрсоцбанк» та АТ «Альфа-Банк» Шевцов О.С. апеляційну скаргу підтримав за обставинами викладеними в апеляційній скарзі. Просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Петренко К.Д., заперечуючи проти апеляційної скарги зазначила, що на її думку, рішення суду є законним та обґрунтованим, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 17 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії №Ф071010П, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 390 000грн. зі сплатою 13.5% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 16 грудня 2022 року на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. 4.5 Договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8, 3.3.9 цього Договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

17 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», укладено Іпотечний договір №02-23-Ф071010П-1932, за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №Ф071010П від 17 грудня 2007 року укладеним між банком та ОСОБА_1 , нерухоме майно: квартиру двокімнатну за АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом м. Херсона Скульським А.А. 23 вересня 2005 року, зареєстрованим в реєстрі за №3928 та в державному реєстрі правочинів за №851132.

Відповідно до п.п. 4, 4.5.2 Іпотечного договору іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів, зокрема, на підставі виконавчого напису нотаріуса .

06 травня 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» направив на дві адреси ОСОБА_1 вимоги про усунення порушень, а саме погашення заборгованості за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №Ф071010П від 17 грудня 2007 року, яка виникла станом на 14 квітня 2017 року, у загальній сумі 1 071 693.23грн., протягом тридцяти днів з дати направлення вимоги, які залишилися без виконання.

22 червня 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до Чуловського В.А. , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу із заявою про вчинення виконавчого напису.

22 червня 2017 року Чуловським В.А. , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, вчинено виконавчий напис за №11825 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , яким за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, запропоновано задовольнити вимоги стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов Кредитного договору за період з 10 серпня 2014 року по 14 квітня 2017 року, а саме: заборгованості за кредитом - 367490,37 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом - 424 742,96 грн. загальна сума заборгованості становить 792 233.33грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість за кредитним договором не є безспірною.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі ж правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Інформація про наявність у суді іншого позову стягувача до боржника чи боржника до стягувача сама по собі не є доказом недотримання умови щодо безспірності заборгованості.

Такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18).

Як вбачається з матеріалів справи 13 квітня 2010 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося з позовом до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №Ф071010П від 17 грудня 2007 року у розмірі 441 447. 39грн, з яких: заборгованість за кредитом - 367 490. 37грн., заборгованість за відсотками - 59 438. 05грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 4 385. 36грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 7 533.61грн, штраф - 11 700. 00грн. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги банк посилався на те, що строк користування кредитом, відповідно до п. 4.5 кредитного договору, вважається таким, що сплив.

02 серпня 2010 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків ухвалено рішення про задоволення позову ПАТ «Укрсоцбанк». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 441 447,39грн. заборгованості.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом врегульовані статтею 16 ЦК України, відповідно до якої особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 21 ЦПК України визначено, що сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

Метою створення і діяльності третейських судів в Україні визначено захист майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб (стаття 1 Закону України від 11 травня 2004 року № 1701-ІV «Про третейські суди ).

При цьому, до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятками, переліченими у цій статті.

Виходячи з наведених норм права, зміст поняття «суд» у статті 16 ЦК України та інших нормах цього Кодексу охоплюються також і третейські суди.

З урахуванням наведеного, звернення до третейського суду свідчить і про зміну строку виконання основного зобов`язання як це передбачено частиною другою статті 1050 ЦК України.

Такі висновки викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 09 грудня 2019 року у справі № 285/3950/17-ц (провадження № 61-41907сво18)

Отже, звернувшись до третейського суду кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку виконання основного зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказаний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18); від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18); від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Разом з тим, у заяві про вчинення виконавчого напису банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості, у тому числі і за відсотками за користування кредитом, що були нараховані після пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення кредиту.

Крім того, ПАТ «Укрсоцбанк» у своїй заяві, поданій нотаріусу, просив задовольнити за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, вимоги стягувача у розмірі заборгованості що виникла в наслідок невиконання Боржником умов Кредитного договору за період з 10 серпня 2014 року по 14 квітня 2017 року.

На підставі поданої стягувачем заяви приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено оскаржуваний виконавчий напис, в якому запропоновано задовольнити за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, вимоги стягувача у розмірі заборгованості що виникла в наслідок невиконання Боржником умов Кредитного договору за період з 10 серпня 2014 року по 14 квітня 2017 року.

Разом з тим з документів наданих банком на підтвердження безспірності заборгованості боржника, зокрема з розрахунку вимог банку вбачається, що заборгованість, яку просить погасити банк за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, розрахована банком за значно більший період, чим зазначено у заяві, а саме з 11 вересня 2008 року по 14 квітня 2017 року.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису заборгованість, заявлену банком у заяві про вчинення виконавчого напису не є безспірною.

Крім того, виконавчий напис вчинено нотаріусом поза межами строку, визначеного ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

По-перше, як вже зазначалось вище, виконавчий напис вчинено нотаріусом на погашення заборгованості, яка виникла за період з 11 вересня 2008 року по 14 квітня 2017 року, а не за період з 10 серпня 2014 року по 14 квітня 2017 року як зазначено у заяві про вчинення виконавчого напису, тобто більше ніж за вісім років.

По-друге, звернувшись 13 квітня 2010 року з позовом до третейського суду про дострокове стягнення заборгованості по кредиту, банк, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, змінив строк погашення кредиту в повному обсязі. Відповідно до п. 2.3.4 Іпотечного договору іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже право вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки виникло у банка з часу зміни ним строку погашення кредиту. Проте банк звернувся із заявою про вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки лише 22 червня 2017 року, тобто більше ніж сім років з часу виникнення у банка права вимоги.

Посилання представника відповідача на те, що виконавчий напис вчинено в межах дії кредитного договору, умовами якого кінцевим терміном повернення заборгованості визначено 16 грудня 2022 року, суперечить встановленим обставинам справи, згідно яких банком, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінено кінцевий строк повернення заборгованості.

Посилання позивача та її представника на інші обставини, які на їх думку є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Доводи апелянта щодо незастосування судом першої інстанції правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі № 521/14842/16 (провадження №61-27751св18) суперечать вимогам чинного законодавства, оскільки судове рішення, на яке посилається апелянт, не містить висновків щодо застосування норм права. Висновки викладені у даному судовому рішенні стосуються конкретної справи, обставини якої не є тотожними з цією справою.

При цьому висновки суду першої інстанції не суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду, Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, зазначеним вище, щодо застосування норм права, які регулюються спірні відносини.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наявність обставин, за яких відповідно до ч.3 ст. 376 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, апеляційним судом не встановлено.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, не допустив порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційних скарг не спростовують правильних висновків суду і не містять посилання на нові факти або засоби доказування, які мають значення для справи, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 04 лютого 2020 року.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: І.В. Вейтас

С.В. Радченко