Провадження №2/760/1061/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Букіна О.М.

при секретарі - Ступак М.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 14 300,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, 06.12.2016 головним державним виконавцем Васильківського МР ВДВС ГТУЮ у Київській обл. Гриченюк А .А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 53038959 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання у розмірі 1 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.02.2016 і до закінчення останньою навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років.

Вказує, що згідно із довідкою-розрахунком від 30.08.2019 у ВП № 53038959 боржник ОСОБА_2 допустив прострочення зі сплати аліментів, при цьому розмір заборгованості за період з 01.02.2016 по 29.11.2016 склав 14 300,00 грн.

Зазначає, що заборгованість виникла з вини платника аліментів, поважних причин для несплати аліментів державному виконавцю боржник не повідомив.

10.09.2019 позивачем отримала на свій картковий рахунок грошові кошти у розмірі 14 300,00 грн. в погашення існуючої заборгованості зі сплати аліментів та 25.09.2019 головним державним виконавцем Васильківського МР ВДВС ГТУЮ у Київській обл. Гриченюк А.А. було винесено постанову про закінчення ВП № 53038959 у зв`язку із погашенням заборгованості.

Посилаючись на ч. 1 ст. 196 СК України позивач вважає, що відповідач зобов`язаний сплатити їй неустойку (пеню) у розмірі 100% суми несплачених аліментів, яка становить 14 300,00 грн.

На підставі викладеного просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05.02.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

04.06.2020 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У поданому відзиві відповідач проти позову заперечував, зазначає, що тривале невиконання рішення суду було спричинене тим, що відповідачу достеменно не було відомо чи навчалася його донька в даний період та відповідно чи є відповідача обов`язок зі сплати аліментів.

Зазначає, що наразі на його утримані знаходяться двоє неповнолітніх дітей, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також мати відповідача, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дружина ОСОБА_9 , яка на даний час не працює.

Крім того, просить суд витребувати від Київського національного університету культури та мистецтв інформації про те, чи дійсно навчалася ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у даному закладі у період із 01.02.2016 по 29.11.2016, а також із Державної податкової служби інформацію про те, чи не отримувала ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , будь-яких доходів у період 01.02.2016 по 29.11.2016.

Враховуючи викладене вище просив у задоволенні позову відмовити.

11.06.2020 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Позивач вказує, що у поданому відзиві відповідачем не спростовано обставин викладених у позовній заяві, а також визнано ту обставину, що відповідачем було допущено тривале невиконання рішення суду.

З урахуванням викладено просила суд позов задовольнити.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались.

Дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08.04.2016 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, стягнуто із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_10 ( ОСОБА_10 - до зміни імені), ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка продовжує навчання в розмірі 1 500,00 грн. щомісячно починаючи з 01.02.2016 року і до закінчення останньою навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років (а.с. 6).

Постановою головного державного виконавця Васильківського МР ВДВС ГТУЮ у Київській обл. Гриченюк А.А. від 06.12.2016 було відкрито виконавчо провадження ВП № 53038959 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка продовжує навчання 1 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.02.2016 і до закінчення останньою навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років (а.с. 10).

Постановою головного державного виконавця Васильківського МР ВДВС ГТУЮ у Київській обл. Гриченюк А.А. від 25.09.2019 було закінчено виконавчого провадження ВП № 53038959 у зв`язку із погашенням заборгованості (а.с. 8).

Згідно довідки-розрахунку №53038959 від 30.10.2019 заборгованість по аліментах станом на 29.11.2016 року (дату закінчення ОСОБА_10 навчення), заборгованість відповідача ОСОБА_2 перед позивачем складає 14 300,00 грн.

Позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 14 300,00 грн., на що слід зазначити наступне.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Із поданого відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідачем визнано факт наявності заборгованості зі сплати аліментів, та така заборгованість утворилася через те, що відповідачу не було відомо чи дійсно продовжує навчання ОСОБА_10 .

Відповідачем було заявлено клопотання про витребування від Київського національного університету культури та мистецтв інформації про те, чи дійсно навчалася ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у даному закладі у період із 01.02.2016 по 29.11.2016, а також із Державної податкової служби інформацію про те, чи не отримувала ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , будь-яких доходів у період 01.02.2016 по 29.11.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 84 ЦПК України у клопотанні повинно бути зазначено вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Так відповідачем не зазначено, які у нього наявні складності у самостійному отриманні даних доказів.

Крім того, факт навчання ОСОБА_10 у Київському національному університеті культури та мистецтв встановлено рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08.04.2016 та зобов`язано відповідача сплачувати аліменти на утримання доньки до закінчення останньою навчання.

Як вбачається із довідки-розрахунку №53038959 від 30.10.2019 ОСОБА_10 закінчила навчання 29.11.2016 та відповідачем станом на 25.09.2019 повністю виконано рішення суду.

Будь-яких скарг на дії державного виконавця щодо нарахування та стягнення аліментів за в період після закінчення ОСОБА_10 навчання відповідачем подано не було.

Крім того, інформації щодо оскарження відповідачем довідки-розрахунку №53038959 від 30.10.2019 у зв`язку із невідповідністю зазначеним у ній обставин щодо періоду навчання чи розрахунку заборгованості до суду не надано.

Враховуючи викладене вище, з огляду на предмет даного спору, суд приходить до висновку про відмову задоволенні поданих клопотань, через те, що докази, які прость витребувати відповідач не входять до предмету доказування в даній справі.

До відзиву на позовну заяву відповідачем свого розрахунку заборгованості подано не було.

При цьому, із наявних у справі доказів вбачається, що розмір заборгованості із сплати аліментів був обчислений державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», боржнику було роз`яснено право оскаржити його до суду у порядку, встановленому законом. Крім того, розрахунок державного виконавця містить відомості про суму заборгованості по аліментам, період за який вона виникла. Сторона відповідача не скористалася своїм правом на оскарження зазначеного розрахунку.

У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до роз`яснень, наведених в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " від 15 травня 2006 року № 3, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

Враховуючи встановлені в ході судового розгляду справи обставини, беручи до уваги той факт, що відповідач, будучи достовірно обізнаний про існування судового рішення про стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої диньки, яка продовжує навчання, аліменти своєчасно не сплатив, доказів того, що існуюча заборгованість виникла з незалежних від нього причин не здобуто, суд приходить до висновку про доведеність того факту, що заборгованість з аліментів виникла з його вини, у зв`язку з чим позивач набула права на стягнення неустойки (пені).

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім.

Статтею 199 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + (An х 1% х Qn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Аналогічний правовий висновок міститься також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі Справа № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи те, що з вини відповідача в останнього у творилась заборгованість зі сплати аліментів, позивач звернулася до суду із даним позовом про стягнення (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Як вбачається із наведеного державним виконавцем розрахунку, заборгованість зі сплати аліментів станом на 29.11.2016 року становила 14 300,00 грн.

Суд погоджується з сумою розрахунку наданого позивачем, оскільки доказів на його спростування відповідачем не надано.

Крім того, вбачається, що позивачем при здійсненні розрахунку пені по аліментам дотримано вимог ч. 1 ст. 196 СК України, відповідно до якої одержувач аліментів має право на стягнення пені у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Разом з тим, як вбачається з наданих пояснень відповідача, останній перебуває у тяжкому матеріальному становищі, оскільки на його утримані перебуває двоє неповнолітніх дітей, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с.а.с. 33-34).

За вкзаних вище обставин та враховуючи матеріальне становище відповідача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення із відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за несплату аліментів у розмірі 50 % від суми заборгованості, а саме 7 150,00 грн.

Оскільки позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 180, 194, 195, 196 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , неустойку (пеню) за несплату аліментів у розмірі 7 150,00 грн.

В іншій частині позову, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Букіна