Провадження № 2/638/534/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2020 року м.Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого - судді Цвіри Д.М.,

за участю секретаря Панікарук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального Управління юстиції у Харківській області про зняття арешту з майна, -

встановив:

23.10.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить зняти арешт з квартири та зобов`язати відповідача внести відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - на квартиру був накладений арешт згідно постанови Дзержинського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 26.06.2012 року. Оскільки позивачу не відомо з приводу чого було накладено обтяження на його майно, 12.08.2019 року він звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту з майна, в якій також просив повідомити, на підставі чого було накладено арешт на належне йому майно. 12.08.2019 року позивачу була надана відповідь в якій було зазначено, відповідно до даних автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_1 175488,01 грн. на виконанні не перебувають. Також позивачу було відмовлено у задоволенні його заяви про зняття арешту з майна в зв`язку зі знищення даного виконавчого провадження за закінченням терміну зберігання, а будь яка інформація в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутня, внаслідок чого виконавець не має повноважень власноруч зняти арешт з квартири. Зважаючи на вищевикладене позивач змушений звернутись до суду для захисту свої майнових прав.

Представник позивача в судовому засіданні не з`явився, надав до суду заяву з прохання проводити судове засідання за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, просив справу розглянути за його відсутністю, проти задоволення позову не заперечував.

Представник третьої особи до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є співвласником спірної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на квартиру АДРЕСА_1 , реєстратором Харківської філії ДП «Інформаційний центр «Міністерства юстиції України» 29 серпня 2012 року накладено арешт за №12926087 на підставі постанови Дзержинського відділу ДВС Харківського МУЮ.про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, 623/3, 624/3 від 26.06.2012 року.

12.08.2019 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального Управління юстиції у Харківській області із заявою про зняття арешту з майна, в якій також просив повідомити, на підставі чого було накладено арешт на належне йому майно.

Згідно відповіді, наданої начальником Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального Управління юстиції у Харківській області №05-35/47297 від 12.08.2019 року, позивачеві було повідомлено відповідно до даних автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_1 175488,01 грн. на виконанні не перебувають. Також позивачу було відмовлено у задоволенні його заяви про зняття арешту з майна в зв`язку зі знищення даного виконавчого провадження за закінченням терміну зберігання, а будь яка інформація в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутня, внаслідок чого виконавець не має повноважень власноруч зняти арешт з квартири. У зв`язку із вищезазначеним позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова за захистом своїх прав.

Відповідно до ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1ст. 4 ЦПК, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ч.3 та ч.4 ст.12, ч.1 та ч.2 ст.13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Нормами частин 1 та 2 ст.321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Згідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Згідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року по справі №658/715/16-ц, у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства (пункт 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла до 05.10.2016 року), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Всупереч вказаної норми, державним виконавцем при закінченні виконавчого провадження не було вирішено питання про зняття арешту з майна ОСОБА_1 , а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того у відповідності до ч.4, 5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, виходячи зі змісту статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 05.10.2016 року), правом зняти арешт за виконавчим провадженням, яке не перебуває на виконанні відділу або відомості щодо якого відсутні у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень та Автоматизованій системі виконавчого провадження, державний виконавець не наділений, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із позовом про зняття арешту з майна.

Аналізуючи вищевказані обставини справи та надані докази, суд приходить до висновку, що на даний час відсутні будь-які підстави для накладення арешту на вищевказане нерухоме майно, а тому накладений арешт підлягає скасуванню. Існування обтяження у вигляді арешту на спірне майно створює перешкоди позивачу в реалізації права власності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

При цьому суд зазначає, що вимоги позивача про зобов`язання відповідача внести відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна задоволенню не підлягають, оскільки відповідно Цивільного процесуального кодексу України такі повноваження у суду відсутні

На підставі викладеного, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 3-5, 11-13, 76- 81, 83, 89, 264, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального Управління юстиції у Харківській області про зняття арешту з майна - задовольнити частково.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, 623/3, 624/3 від 26.06.2012 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою: http://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/на Офіційному вебпорталі судової влади України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Цвіра