Провадження № 2/369/1143/20
РІШЕННЯ

Іменем України

23.09.2020 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Одинцов О.С.

за участі представника позивача Сахно О.В.

представника відповідача Пазюра О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" про визнання незаконним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

08.11.2019 р. ухвалою суду від 08.11.2019 р. було відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення.

Свої вимоги Позивач мотивував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , проте починаючи з листопада місяця 2014 р. він не проживає у вказаній вище квартирі. Окрім нього, у вказаній квартирі зареєстровані та по 21.04.2019 р. фактично проживали його колишня дружина ОСОБА_2 , шлюб з якою розірваний на підставі рішення Бородянського районного суду від 27.02.2013 р,. та його донька від цього шлюбу ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Оскільки Позивач не мав можливості вільного доступу до належної йому квартири і не міг здійснювати контроль за дотриманням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належного користування мережами електро, водо та газопостачання, 25.08.2018 р. він звернувся до Бородянської філії Вишгородського відділення АТ «Київоблгаз» із заявою про відключення квартири від мережі газопостачання. Того ж дня представниками Бородянської філії Вишгородського відділення АТ «Київоблгаз» було здійснено відключення газопостачання до газової плити.

21.04.2019 р. на час здійснення перевірки дотримання його колишньою дружиною дотримання санітарно-технічного стану квартири ним було виявлено зламані вхідні двері у квартиру, що стало причиною виклику наряду Національної поліції, працівників Вишгородського відділення АТ «Київоблгаз» Бородянського району, Київської області та інших осіб, присутність яких необхідна для входу в квартиру та її огляду з метою встановлення причин, за яких вказані вище обставини настали.

Серед іншого, після входу до квартири та її огляду, працівниками Вишгородського відділення АТ «Київоблгаз» було виявлено наявність несанкціонованого газопроводу, а саме резинового шлагу, підключеного після газового крану, що свідчило про наявність несанкціонованого відбору газу з газової мережі. На підставі зазначеного, працівниками Вишгородського відділення АТ «Київоблгаз» було складено акт про порушення №1803 від 21.04.2019 р., який було розглянуто комісією Вишгородського відділення АТ «Київоблгаз» з розгляду актів про порушення вимог Кодексу газорозпадільчих систем 26.06.2019 р.

За наслідком затвердження вказаного акту від 21.04.2019 р. Комісією Вишгородського відділення АТ «Київоблгаз» 26.06.2019 р. було прийняте оскаржуване рішення про стягнення з мене грошових коштів у сумі 3996,62 грн.

Таке рішення комісії позивач вважає неправомірним, виходячи з того, що: 25.07.2018 р. працівниками Вишгородського відділення АТ «Київоблгаз» Бородянського району належним чином не було здійснене відключення квартири АДРЕСА_1 від мережі газопостачання, що потягло за собою наслідком несанкціонований відбір газу колишніми членами його сім`ї. Порушено презумпції вини, визначену Цивільним кодексом України, як підставу відповідальності за порушення зобов`язання, та основні засади цивільного законодавства, а саме принципи справедливості, добросовісності та розумності (ст. 3 ЦК України). Складання та розгляд вказаного Акту від 21.04.2019 р. було здійснено особою, зь якою він не має договірних відносин як споживач послуги з постачання газу і в силу закону чи договору, неправомочною на його складання та подальший розгляд.

Позивач стверджує, що між ним та ТОВ «Київоблгаззбут» було укладено договір шляхом подання заяви-приєднання до умов Типового договору про постачання природного газу побутовим споживачам. При цьому в позовній заяві посилається на норми Кодексу газорозподільних систем №2494 від 30.09.2015 р., а саме, що споживачі газу, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений об`єкт.

Просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Комісії Вишгородського відділення АТ «Київоблгаз» з розгляду актів про порушення вимог Кодексу газорозподільних систем від 26.06.2019 р. (протокол №1803) прийнятого за наслідком розгляду Акту №1803 від 21.04.2019 р. та стягнути на користь позивача з відповідача судові витрати.

04.12.2019 р. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву,відповідно до якого Відповідач надав свої пояснення та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив задоволити позов в повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував. Просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . В даній квартирі зареєстровано три особи, згідно довідки про склад сім`ї наданої Позивачем, в тому числі і ОСОБА_1 .

Між ОСОБА_1 та ПАТ «Київоблгаз» було укладено договір шляхом подання заяви-приєднання до умов Типового договору розподілу природного газу (для побутового споживача), що додана до позовної заяви. Крім того, між поизвачем та ТОВ «Київоблгаззбут» було укладено договір шляхом подання заяви-приєднання до умов Типового договору про постачання природного газу побутовим споживачам, що додана до позовної заяви.

Згідно з положеннями ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Судом встановлено, що АТ «Київоблгаз» є оператором газорозподільної системи, що здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу.

Взаємовідносини оператора газорозподільної системи із суб`єктами ринку природного газу визначаються Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП № 2494 від 30 вересня 2015 року.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач газу зобов`язаний не допускати несанкціонованого відбору природного газу, у разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом.

Згідно з положеннями ч.1 ст.18 «Про ринок природного газу» приладовий облік природного газу здійснюється з метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання.

Відповідно до положень Кодексу Газорозподільних систем, ст. 59 Закону України «Про ринок природного газу» суб`єкти ринку природного газу (оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, постачальник, споживач), які порушили законодавство, що регулює функціонування ринку природного газу, несуть відповідальність згідно з законом.

Відповідно до підпункту 6 пункту 1 глави 7 Розділу VI Кодексу газорозподільних систем оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, зокрема, у випадку несанкціонованого відбору природного газу або втручання в роботу ЗВТ чи ГРМ.

21 квітня 2019 р. до Аварійно-диспетчерської служби Вишгородського відділення АТ «Київоблгаз» (смт. Бородянка) надійшло повідомлення від гр. ОСОБА_1 про запах газу в кухні кв. АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Журналу аварійних заявок та бланком заявки.

Прибувши на місце виклику, представниками АТ «Київоблгаз», за адресою Київська обл. Бородянський р-н смт. Бородянка вул. Центральна, буд. № 353, кв. № 6, виявлено гумовий шланг, який приєднано до газової плити (ПГ-4) перед лічильником газу, тобто виявлено порушення вимог КГС, передбачене п.п. 1 п. 1 розділу 2 глави ХІ КГС, а саме, до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать наявність несанкціонованого газопроводу, про що складено Акт про порушення № 1803 від 21.04.2019 р.

21.04.2019 року Позивачу припинено газопостачання до кв. АДРЕСА_1 шляхом встановлення пломби № R24542564 та заглушки на газопроводі-вводі, про що складено Акт про відключення об`єкту (газових приладів) від 21.04.2019 р. та Акт про усунення порушення від 21.04.2019 р..

Відповідно до глави 5 розділу ХІ КГС складено Акт про порушення вимог Кодексу №1803 від 21.04.2019 р. про наявність несанкціонованого газопроводу.

Керуючись вимогами розділу 5 глави ХІ КГС, 23 травня 2019 року проведено засідання комісії з розгляду актів про порушення вимог Кодексу газорозподільних систем.

Відповідно до п. 10 розділу 5 глави ХІ КГС, Споживач (несанкціонований споживач) зобов`язаний бути присутнім на засіданні комісії з розгляду актів про порушення, на якому буде розглядатися складений на нього акт про порушення. У разі неприбуття споживача (несанкціонованого споживача) та/або уповноваженої ним особи на засідання комісії остання розглядає складений акт про порушення без його (її) участі.

Про дату та час проведення засідання Комісії Позивача повідомлено, участь в засіданні гр. ОСОБА_1 взяв.

На засіданні Комісії 26.06.19 р. прийняте рішення про повне задоволення Акту про порушення вимог Кодексу № 1803 від 26 червня 2019 р., про що складено протокол.

Дотримуючись вимог розділу ХІ КГС, на підставі акта про порушення вимог Кодексу № 1803 від 21.04.2019 р. а саме, наявність несанкціонованого газопроводу, складено акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості за період з 21 жовтня 2018 р. по 21 квітня 2019 р. в сумі 3996,62 грн. який Позивач отримав 26.06.19 р.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказав на неможливість здійснення ним несанкціонованого відбору природного газу. Разом з тим, жодного доказу на підтвердження даним обставинам суду не надав, а обмежився лише власними поясненнями.

Обґрунтовуючи своє рішення суд погоджується із позицією відповідача, щодо обов`язку Власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом та обв`язку виконання договірних зобов`язань.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до змісту статей 13, 19 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачений ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до абз.2 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Проте, варто враховувати, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" про визнання незаконним та скасування рішення відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 02 жовтня 2020 року.

Суддя