ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року

м. Харків

Справа № 638/6769/20

Провадження № 22-ц/818/3696/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

секретаря: Каплоух Н.Б.,

Позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

Відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

Треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання недійсним договору купівлі продажу нерухомого майна та зобов`язання вчинити певні дії,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 травня 2020 року, постановлену суддею Подус Г.С.,-

в с т а н о в и в :

У травні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просять суд:

- зобов`язати відповідача ОСОБА_3 в судове засідання надати опис рухомого майна, яке знаходиться у нежитлових приміщеннях підвальної частини №1б,2-:-20, 10а, 106, На, І житлового будинку літ. «А-5» загальною площею 227,0 кв. метрів, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

- вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлові приміщення підвальної частини №1б,2-:-20, 10а, 106, На, І житлового будинку літ. «А-5» загальною площею 227,0 кв. метрів, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю за договором купівлі- продажу 239017 грн, що у теперішній час перебувають у відповідача ОСОБА_3 на праві приватної власності;

- вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно, що знаходиться в п. 2 резолютивної частини цієї заяви нежитлових приміщеннях, яке у теперішній час перебуває в розпорядженні відповідача ОСОБА_3 . Перелік рухомого майна, наведений в Акті від 15.10.2016 року приймання-передачі нежитлового приміщення та іншого обладнання, а також може бути наданий відповідачем на вимогу суду.

Заява мотивована тим, що в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17.06.2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися правочином, нежитлових приміщень підвальної частини №1б,2-:-20, 10а, 106, Па, І житлового будинку літ. «А-5» загальною площею 227,0 кв. метрів, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю за договором купівлі-продажу 239 017 грн. 24.04.2020 року позивачі дізналися, що відповідач намагається продати рухоме та нерухоме майно, яке перебуває в їх власності.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 травня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, щопосилання позивачів у заяві про забезпечення позову на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення заявлених вимог, не є достатньою та обґрунтованою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову. В позовній заяві зазначено, що ціна позову становить 239 017 грн, що дорівнює вартості спірного нерухомого майна, проте накласти арешт позивачі просять як на рухоме так і нерухоме майно відповідача, що не відповідає принципу співмірності. Жодних належних доказів того, що відповідач намагається реалізувати спірне майно до суду не надано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просять скасувати ухвалу про відмову у задоволенні заяви позивачів про вжиття заходів забезпечення позову. Прийняти постанову про задоволення заяви та вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно відповідачів, а саме:

- на нежитлові приміщення підвальної частини №16, 2-:-20, 10а, 106, 1 la, І житлового будинку літ. «А-5» загальною площею 227,0 кв. метрів, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 вартістю за договором купівлі-продажу 239017 гривень 00 коп.;

-на рухоме майно, що знаходиться у нежитлових приміщеннях підвальної частини №16, 2-:-20, 10а, 106, На, І житлового будинку літ. «А-5» загальною площею 227,0 кв. метрів, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 перелік якого, наведений в Акті від 15.10.2016 року.

-заборонити відповідачам вчиняти правочини щодо передачі спірних нежитлових приміщень в іпотеку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в заяві позивачами не тільки наведені, але й документально підтверджені належними письмовими доказами фактичні обставини справи, які об`єктивно доводять те, що відповідачі разом зі своєю донькою ОСОБА_7 , протягом тривалого часу вчиняють дії щодо продажу окремих об`єктів нерухомості, право власності на які оспорюється позивачами та третіми особами. Суд першої інстанції не врахував того, що з грудня 2018 року і до теперішнього часу позивачі не мають доступу до нежитлових приміщень, не можуть провести інвентаризацію рухомого майна та його оцінку, а відтак перелік рухомого майна на момент звернення із заявою про забезпечення позову може бути підтверджений лише документами, які збереглися у позивачів, а саме відповідним актом приймання-передачі нежитлових приміщень та обладнання, які відповідачем ОСОБА_3 підписані особисто як орендодавцем при передачі майна в оренду. В апеляційній скарзі позивачі також просять крім заявлених ними в заяві про забезпечення позову вимог - заборонити відповідачам передавати спірні нежитлові приміщення в іпотеку, оскільки дії відповідачів свідчать про їх намір перешкодити позивачам у здійсненні реального поновлення порушених прав у судовому порядку, у тому числі, шляхом передачі нерухомого майна в іпотеку для отримання позики (кредитних коштів) від інших юридичних або фізичних осіб.

Адвокатом Лазарєвою М.Д., яка діє в інтересах відповідачів до апеляційного суду надано відзив, в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивований тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, апеляційна скарга не містить доводів, які б були підставою для її скасування.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття певних заходів, передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК України, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів (пункт 4 Постанова Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Як убачається із матеріалів справи між сторонами дійсно виник спір, предметом заявленого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позову є нерухоме та рухоме майно.

Побоювання позивачів, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову відповідачами не спростовані.

Суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені обставини.

Крім того, висновок суду про відсутність підстав забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно є необґрунтованим, оскільки зі змісту позовної заяви вбачається, що однією з позовних вимог є зобов`язання відповідачів повернути у натурі все рухоме майно, яке знаходиться у спірних нежитлових приміщеннях.

Забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу. При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_3 , як власник спірних приміщень, має об`єктивну можливість вчинення дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог

Висновки суду першої інстанції про неспівмірність вжитих заходів забезпечення позову із заявленими вимогами, є безпідставними, та спростовуються матеріалами справи.

Співмірність у застосуванні заходів забезпечення позову передбачає дотримання судом такого балансу інтересів сторін, що виключає як надмірні негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову для приватних прав та інтересів відповідача, так і негативні наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів для прав та інтересів позивача, пов`язаних із публічних інтересів правосуддя, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заборона відчуження спірного майна не призведе до невиправданого обмеження майнових прав сторін, оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні сторін, а обмежуються лише можливістю розпоряджатися ним.

Забезпечення позову шляхом заборони відчуження не завдає шкоди відповідачу, оскільки заборона відчуження нерухомого майна тимчасово перешкоджає відчуженню такого майна. Проте це майно залишається у повному віданні та користуванні відповідача, та у разі відмови у позові види забезпечення позову скасовуються. У разі ж задоволення позову при повному виконанні рішення суду такі заходи забезпечення позову також скасовуються.

Відтак висновки суду про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову є помилковими.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає доцільним частково задовольнити заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову.

З матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу спірних приміщень було укладено 17 червня 2015 року, акт приймання-передачі нежитлового приміщення та іншого обладнання, що передаються в оренду був складений 15 жовтня 2016 року. Доказів того, яке саме майно знаходилось у спірних приміщеннях саме на час укладення договору купівлі-продажу спірних приміщень - матеріали справи не містять. Отже, вимоги про накладення арешту на рухоме майно, що знаходиться у нежитлових приміщеннях підвальної частини №1 б, 2-:-20, 10а, 10 б, 11 а, І житлового будинку літ. «А-5» загальною площею 227,0 кв. метрів, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 перелік якого, наведений в Акті від 15.10.2016 року не можуть бути задоволенні.

Клопотання позивачів в апеляційній скарзі про забезпечення позову шляхом заборони відповідачам вчиняти правочини щодо передачі спірних нежитлових приміщень в іпотеку не підлягає задоволенню, оскільки вказана вимога не була предметом розгляду в суді першої інстанції, а згідно з частиною 6 статті 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

За вказаних обставин ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову щляхом заборони відчуження нерухомого майна

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 травня 2020 року скасувати. Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити відчуження нежитлових приміщень підвальної частини № 1 б, 2-:-20, 10 а, 10 б, 11 a, І житлового будинку літ. «А-5» загальною площею 227,0 кв. метрів, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_3 .

В іншій частині в задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

повний текст постанови

складено 22 грудня 2020 року