ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1894/20Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. (суддя-доповідач)

Суддів Бородійчука В.Г., Єльцова В.О.

за участю секретаря Винник І.М.

учасники справи:

заявник АТ «Альфа - Банк»;

стягувач « АТ «Укрсоцбанк»;

боржник ОСОБА_1 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Шахов О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шахова Олександра Миколайовича на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 вересня 2020 року про заміну стягувача у справі, постановлену під головуванням судді Романенко В.А. у Соснівському районному суді м. Черкаси 28.09.2020 року, у справі за заявою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про заміну стягувача по цивільній справі № 712/15643/13-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) про стягнення грошових коштів за кредитним договором № 895ВІ1 від 09.08.2011 року, -

в с т а н о в и в :

08.09.2020 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося в суд із заявою про заміну стягувача на підставі ст. 442 ЦПК України.

В обгрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що 21 січня 2014 року Соснівським районним судом м. Черкаси ухвалено рішення по справі № 712/45643/13-ц, яким було задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за кредитним договором № 895ВШ1 від 09.08.2011 року.

На виконання вищевказаного рішення Соснівського районного суду м. Черкаси було задоволено заяву ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси по справі № 712/15643/13-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за кредитним договором № 895ВІ1 від 09.08.2011 року та видано виконавчий лист № 712/15643/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» суми заборгованості в розмірі 123232,67 грн.

У заяві банк зазначає, що установа привела своє найменування і тип акціонерного товариства у відповідність до змін законодавства, у зв`язку з чим 26 квітня 2018 року загальними зборами акціонерів було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства з публічного на приватне та про зміну найменування (назви) банку з Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

Заявник вказує, що дані зміни пов`язані з набуттям чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення ведення бізнесу та залучення інвестицій емітентами цінних паперів», яким внесені зміни до Законів України «Про банки і банківську діяльність» та «Про акціонерні товариства» в частині можливості банків в Україні створюватися у формі акціонерних товариств і вимог до публічних і приватних акціонерних товариств.

AT «Укрсоцбанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк».

10 вересня 2019 року Загальними зборами акціонерів AT «Альфа-Банк» та єдиним акціонером AT «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію AT «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до AT «Альфа-Банк». Згідно Рішення № 5/2019 єдиного акціонера AT «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у AT «АЛЬФА-БАНК» з дати, визначеної у Передавальному акті, а саме : з 15.10.2019 року.

Протоколом № 4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів AT «Альфа-Банк» від 15.10.2019 року було вирішено затвердити Передавальний акт (п. 2.1. протоколу).

Таким чином, 15 жовтня 2019 року відповідно до підпункту «г» пункту 11 частини 4 статті 1 Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків», пунктів 3.1., 5.3., Постанови Правління НБУ № 189 від 27.06.2008 року «Про затвердження положення про особливості реорганізації банку за рішенням його власників» було затверджено Передавальний акт, у відповідності до якого AT «Альфа-Банк» у порядку правонаступництва набуває всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), а також набув обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів.

Згідно п. 1 Передавального акта від 15.10.2019 року внаслідок реорганізації шляхом приєднання AT «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за цим актом є AT «АЛЬФА БАНК».

Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у AT «Альфа-Банк» з дати затвердження цього Передавального акту загальними зборами акціонерів AT «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера AT «Укрсоцбанк», а саме: з 15.10.2019 року.

Таким чином, заявник вказує, що станом на сьогоднішній день, AT «Альфа-Банк» є кредитором за кредитним договором № 895ВІ1 від 09.08.2011 року, що укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 .

У зв`язку з викладеним вище обставинами, АТ «Альфа-Банк» просив замінити стягувача по цивільній справі № 712/15643/13-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) про стягнення грошових коштів за кредитним договором № 895ВІ1 від 09.08.2011 року, а саме, замінити стягувача з ПАТ «Укрсоцбанк» на AT «Альфа-Банк», у зв`язку з переходом до AT «Альфа-Банк» прав кредитора за кредитним договором № 895ВІ1 від 09.08.2011 року.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси заяву Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником - задоволено.

Замінено стягувача по цивільній справі № 712/15643/13-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) про стягнення грошових коштів за кредитним договором № 895ВІ1 від 09.08.2011 року, а саме, замінено стягувача з ПАТ «Укрсоцбанк» на AT «Альфа-Банк», у зв`язку з переходом до AT «Альфа-Банк» прав Кредитора за Кредитним договором № 895ВІ1 від 09.08.2011 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Шахов О.М. оскаржив ухвалу суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказується, що оскаржувана ухвала від 28.09.2020 року є незаконною та підлягає скасуванню. Скаржник вважає, що при постановленні даної ухвали, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зокрема, чи існує виконавче провадження станом на дату звернення АТ «Альфа-Банк» до суду із заявою про заміну стягувача на підставі ст. 442 ЦПК України. Суд порушив норми процесуального права, зокрема, ст. 442 ЦПК України та неправильно застосував норми матеріального права, зокрема, ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII.

Скаржник посилається, що з резолютивної частини ухвали від 28.09.2020 року вбачається, що суд першої інстанції замінив стягувача по цивільній справі № 712/15643/13-ц, а не у виконавчому провадженні чи у виконавчому листі, що не узгоджується з нормами ст. 442 ЦПК України, і в свою чергу, є порушенням норм процесуального права.

В апеляційній скарзі вказується, що суд першої інстанції не з`ясував, чи існує відкрите виконавче провадження з примусового виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.01.2014 року по справі № 712/45643/13-ц станом на дату звернення АТ «Альфа-Банк» до суду із заявою про заміну стягувача на підставі ст. 442 ЦПК України, проте в мотивувальній частині ухвали від 28.09.2020 року, судом застосовано норму ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року.

Представник ОСОБА_1 адвокат Шахов О.М. в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що обов`язковою умовою для застосування судом першої інстанції норми ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» є наявність (існування) виконавчого провадження, адже згідно зі ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Скаржник вказує, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, розпочинається з моменту винесення виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження та така обставина повинна була бути встановлена судом, однак з ухвали суду від 28.09.2020 року цього не вбачається.

Тому скаржник вважає, суд першої інстанції порушив норми матеріального права, оскільки застосував закон, який не підлягав до застосування, зокрема, ч. 5 ст. 15 Закону № 1404-VIII.

Крім того, скаржник посилається, що ОСОБА_1 не отримував від АТ «Альфа-Банк» заяви про заміну стягувача на підставі ст. 442 ЦПК України, а це в свою чергу дає підстави вважати, що така заява не відповідала вимогам абзацу 2 ч. 2 ст. 183 ЦПК України.

Таким чином, скаржник вважає, що заява АТ «Альфа-Банк» про заміну стягувача на підставі ст. 442 ЦПК України подана з порушенням норм ч. 2 ст. 183 ЦПК України і до такої заяви суд зобов`язаний був застосувати ч. 4 ст. 183 ЦПК України, а саме: залишити таку заяву без розгляду та повернути її (заяву) заявнику (АТ «Альфа-Банк»).

Проте, в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 не підтримав в цій частині доводів апеляційної скарги, пославшись, що після ознайомлення з матеріалами справи, він пересвідчився, що вимоги закону судом дотримано стосовно ч. 2 ст. 183 ЦПК України, тому він просить не враховувати вказані мотиви та обґрунтування доводів апеляційної скарги щодо порушення вимог ст. 183 ЦПК України.

Скаржник вказує, що при постановлені ухвали від 28.09.2020 року, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зокрема, чи існує виконавче провадження станом на дату звернення АТ «Альфа-Банк» до суду із заявою про заміну стягувача на підставі ст. 442 ЦПК України, порушив норми процесуального права, зокрема ст. 442 ЦПК України та неправильно застосував норми матеріального права, зокрема, ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII, тому вважає, що ухвала суду від 28.09.2020 року є незаконною та має бути скасована судом апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.09.2020 року по справі № 712/15643/13-ц скасувати та прийняти по справі № 712/15643/13-ц нове судове рішення, яким у задоволенні заяви АТ «Альфа-Банк» про заміну стягувача на підставі ст. 442 ЦПК України відмовити повністю.

Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу не надходив.

У відповідності до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника боржника, який з?явився в судове засіданні та підтримав вимоги апеляційної скарги, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право : скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з?ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності, судом неправильно застосовано норми матеріального права.

Постановляючи ухвалу про заміну стягувача по цивільній справі № 712/15643/13-ц правонаступником, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених вимог про заміну стягувача у справі, пославшись, що АТ «Альфа-Банк» є кредитором за кредитним договором № 895ВІ1 від 09.08.2011 року, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникло у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», що підтверджується наданими заявником документами в підтвердження заявлених вимог.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом першої інстанції допущено порушення вимог процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 21 січня 2014 року Соснівським районним судом м. Черкаси ухвалено рішення по справі № 712/45643/13-ц, яким задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за кредитним договором № 895ВШ1 від 09.08.2011 року (а. с. 30-31).

На виконання вищевказаного рішення Соснівського районного суду м. Черкаси було задоволено заяву ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси по справі № 712/15643/13-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за кредитним договором № 895ВІ1 від 09.08.2011 року та видано виконавчий лист № 712/15643/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» суми заборгованості в розмірі: 123232,67 грн.

Із даних виконавчого листа вбачається, що рішення суду набрало законної сили 07.03. 2014 року та вказано строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 08. 03. 2015 року ( а. с. 3 матеріалів заяви про заміну стягувача), виконавчий лист виданий 27.03. 2014 року.

Заявник, звертаючись до суду із заявою, посилався, що установа привела своє найменування і тип акціонерного товариства у відповідність до змін законодавства, у зв`язку з чим 26 квітня 2018 року загальними зборами акціонерів було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства з публічного на приватне та про зміну найменування (назви) банку з Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

У заяві вказується, що ці зміни пов`язані з набуттям чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення ведення бізнесу та залучення інвестицій емітентами цінних паперів», яким внесені зміни до Законів України «Про банки і банківську діяльність» та «Про акціонерні товариства» в частині можливості банків в Україні створюватися у формі акціонерних товариств і вимог до публічних і приватних акціонерних товариств. AT «Укрсоцбанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк».

10 вересня 2019 року Загальними зборами акціонерів AT «Альфа-Банк» та єдиним акціонером AT «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію AT «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до AT «Альфа-Банк» (а. с. 7-10).

Згідно Рішення № 5/2019 єдиного акціонера AT «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року, було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у AT «АЛЬФА-БАНК» з дати визначеної у Передавальному акті, а саме : з 15.10.2019 року (а.с.11-15).

Протоколом № 4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів AT «Альфа-Банк» від 15.10.2019 року було вирішено затвердити Передавальний акт (п. 2.1. протоколу) (а. с. 16).

15 жовтня 2019 року згідно до підпункту «г» пункту 11 частини 4 статті 1 Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків», пунктів 3.1., 5.3., Постанови Правління НБУ № 189 від 27.06.2008 року «Про затвердження положення про особливості реорганізації банку за рішенням його власників» було затверджено Передавальний акт, у відповідності до якого AT «Альфа-Банк» , у порядку правонаступництва набуває всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), а також набув обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів.

Згідно п. 1 Передавального акта від 15.10.2019 року, внаслідок реорганізації шляхом приєднання AT «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за цим актом є AT «АЛЬФА БАНК». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у AT «Альфа-Банк» з дати затвердження цього Передавального акту загальними зборами акціонерів AT «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера AT «Укрсоцбанк» з 15.10.2019 року (а. с. 17-20).

Отже, враховуючи викладене вище, станом на даний час AT «Альфа-Банк» є кредитором за кредитним договором № 895ВІ1 від 09.08.2011 року, що укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Таким чином, виконання судового рішення це остаточна стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, тому невиконання судових рішень, що є остаточними, обов`язковими для виконання, є порушенням права на справедливий суд, яке захищено ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив (частина 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора у зобов`язанні він замінюється правонаступником. Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості вчиняти будь-які дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, але при цьому, реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача, оскільки новий кредитор без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні не має права вимоги до боржника щодо погашення (стягнення, повернення) заборгованості, що виникла на підставі кредитного договору.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе відзначити, що із матеріалів справи вбачається, що АТ «Альфа-Банк» звернувся в суд із заявою про заміну стягувача на підставі ст. 442 ЦПК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», але просив суд замінити стягувача саме у цивільній справі № 712/15643/13-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) про стягнення грошових коштів за кредитним договором № 895ВІ1 від 09.08.2011 року.

Аналізуючи норму ст. 442 ЦПК України, слід дійти висновку, що законодавець передбачив можливість заміни сторони виконавчого провадження, як під час відкритого виконавчого провадження (заява про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником), так і до відкриття виконавчого провадження (заява про заміну боржника або стягувача у виконавчому листі).

Таким чином, у першому випадку сторона виконавчого провадження (стягував/боржник) замінюється у відкритому виконавчому провадженні, а в другому випадку сторона (стягував/боржник) замінюється у виконавчому листі.

Як вбачається з прохальної частини заяви АТ «Альфа-Банк» про заміну стягувача у цивільній справі, на що зверталась увага апеляційним судом, то заявник просив замінити стягувача по цивільній справі № 712/15643/13-ц, а не у виконавчому провадженні чи у виконавчому листі, що не узгоджується зі вимогами ст. 442 ЦПК України, на що суд першої інстанції не звернув належної уваги, безпідставно задовольнивши заяву банку про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником. Отже, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки даній обставині, що призвело до порушення норм процесуального права.

Стосовно доводів скаржника відносно порушення норм матеріального права судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, то колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Згідно ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Аналізуючи наведену вище норму, апеляційний суд вважає, що необхідною умовою для застосування судом першої інстанції норми ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» є наявність (існування) виконавчого провадження, адже згідно ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність подій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У відповідності до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Отже, з вказаного вище вбачається, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження розпочинається з моменту внесення виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження. Така обставина мала бути встановлена судом першої інстанції при розгляді даної справи, однак з оскаржуваної ухвали та матеріалів справи цього не вбачається.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях відповідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи згідно ст.76 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, заявником не надано належних, допустимих доказів того, що на день подання заяви відкрито виконавче провадження чи будь-яких інших даних з щодо виконання рішення суду у виконавчому провадження по справі № 712/45643/13-ц у разі його відкриття.

Враховуючи зазначені вище обставини справи, врахувавши заявлені вимоги заявником, наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали від 28.09.2020 року неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зокрема, не з?ясував чи існує виконавче провадження станом на дату звернення АТ «Альфа-Банк» до суду із заявою про заміну стягувача на підставі ст. 442 ЦПК України, порушив норми процесуального права, зокрема, ст. 442 ЦПК України та неправильно застосував норми матеріального права, зокрема, ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження». Тому вказані доводи скаржника є обґрунтованими та підлягають задоволенню апеляційним судом.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції не може бути визнана законною та обґрунтованою, оскільки постановлена з порушенням вимог матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Апеляційний суд погоджується із доводами скаржника, які є обґрунтованими, тому вимоги апеляційної скарги щодо скасування ухвали суду та відмови у задоволенні заяви банку про заміну стягувача у справі підлягають задоволенню.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції постановив ухвалу про задоволення заяви АТ «Альфа-Банк» про заміну стягувача по цивільній справі № 712/15643/13-ц з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 вересня 2020 року слід скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви АТ «Альфа-Банк» про заміну стягувача по цивільній справі № 712/15643/13-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) про стягнення грошових коштів за кредитним договором № 895ВІ1 від 09.08.2011 року, а саме, замінено стягувача з ПАТ «Укрсоцбанк» на AT «Альфа-Банк», у зв`язку з переходом до AT «Альфа-Банк» прав кредитора за кредитним договором № 895ВІ1 від 09.08.2011 року.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги, що апеляційний суд прийшов до висновку про задоволення апеляційної скарги в повному обсязі, то понесені судові витрати за сплату судового збору за подання апеляційної скарги слід стягнути з АТ «Альфа-Банк» на користь скаржника ОСОБА_1 в розмірі 420 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шахова Олександра Миколайовича задовольнити.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 вересня 2020 року у справі за заявою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про заміну стягувача по цивільній справі № 712/15643/13-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 ((ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) про стягнення грошових коштів за кредитним договором № 895ВІ1 від 09.08.2011 року скасувати, прийняти нову постанову.

У задоволенні заяви Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про заміну стягувача по справі її правонаступником - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складений 23 грудня 2020 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

В.О. Єльцов