Гайворонський районний суд Кіровоградської області
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.02.2020 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Панасюка І.В.,

з участю секретаря судового засідання - Зеленко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Гайвороні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки в окремий об`єкт нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ частки в окремий об`єкт нерухомого майна.

Позов мотивовано тим, що позивач являється власником 9/25 частин комплексу будівель (виробничого будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами), що складає приміщення автогаражів та автомайстерень, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1

Інші 16/25 частин вищезгаданого комплексу будівель належать відповідачу, ОСОБА_2 .

Таким чином вказані частки комплексу будівель, що знаходиться по АДРЕСА_1 , належать сторонам на праві спільної часткової власності.

Згідно рішення Гайворонського виконавчого комітету Гайворонської міської ради Кіровоградської області відповідачу було виділено 16/25 частин згадуваного комплексу в окреме приміщення та присвоєно окрему адресу: АДРЕСА_1 та видано свідоцтво про право власності №182 від 11.02.2005 року.

Належна позивачу частина комплексу будівель фактично є окремим приміщенням із самостійним входом та може бути виділена як окремий об`єкт нерухомості.

Позивач бажає виділити 9/25 частки вищезгадуваного комплексу в приміщення із самостійним входом та окремою адресою з припиненням спільної часткової власності, але поза судовим шляхом це зробити немає можливості, оскільки відповідач самостійно вже виділив свою частку в окреме приміщення із самостійним входом, зволікає з часом та немає можливості з`явитися до нотаріуса з проведенням відповідної процедури. За таких обставин позивач позбавлений можливості всієї складової права власності на нерухоме майно, а саме володіти, розпоряджатися та користуватися майном, а тому бажає припинити право спільної часткової власності та виділити в натурі 9/25 частин комплексу будівель (виробничого будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами), що складає приміщення автогаражів та автомайстерень, які розташовані по АДРЕСА_1 , а саме: А-1 автогаражі; а - прибудова; Б-1 автомайстерня; б, б1 прибудова; б2, б3 навіс; №1 ґанок з козирком; В-1 сторожка; Г-1 склад; г прибудова; Д-1 вбиральня; №2 естакада, №3 ворота, №4 хвіртка, №5, №6 огорожа, що належить останному на праві спільної часткової власності.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились. Представник позивача надіслав до суду заяву з клопотанням розглянути справу без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Судові витрати залишити по фактично понесеним.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає повністю, погоджується на припинення права спільної часткової власності та виділ частки запропонованої позивачем.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 являється власником 9/25 частин комплексу будівель (виробничого будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами), що складає приміщення автогаражів та автомайстерень, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24.02.2004 року (а.с. 8), копією архівної довідки КП БМБТІ № 510 від 14.08.2019 року (а.с. 10) та копією рішення виконавчого комітету Гайворонської міської ради Кіровоградської області від 25.09.2019 року № 106 (а.с. 11).

Інші 16/25 частин вищезгаданого комплексу будівель було виділено в окреме приміщення та присвоєно окрему адресу: АДРЕСА_1 та котрі належать відповідачу ОСОБА_2 , що вбачається з копії свідоцтва про право власності на комплекс будівель № 182 від 11.02.2005 року (а.с. 9).

Таким чином вказані частки комплексу будівель, що знаходиться по АДРЕСА_1 , належать сторонам на праві спільної часткової власності.

Належна позивачу частина комплексу будівель фактично є окремим приміщенням із самостійним входом та може бути виділена як окремий об`єкт нерухомості, про що свідчить копія технічного паспорту ( а.с. 12-26).

Будь-яких самочинних об`єктів та прибудов до вищезазначеного комплексу будівель (виробничого будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами) судом не встановлено.

Сторони погодилися з виділом часток в натурі, так як даний комплекс будівель вже фактично розділений між співвласниками на два окремих об`єкта нерухомості з обладнаними окремими входами та підведеними до кожного з них окремо всіма комунікаціями. Спірний комплекс будівель зареєстровано за двома співвласниками. Тому, в даній ситуації відсутні перешкоди у виділенні частки комплексу будівель в натурі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у позовній заяві просить суд провести виділ частки комплексу будівель в натурі між власниками і як правову підставу позову зазначає ст. 364 ЦК України.

Судом встановлено, що спірні правовідносини регулюються главою 26 ЦК України-Право спільної власності.

Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками, згідно ч. 1 ст. 367 ЦК, за домовленістю між ними.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності у відповідності до положення ч. 1 ст. 364 ЦК. Якщо виділ у натурі із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина 2 ст. 183 ЦК), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової компенсації або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Тобто, з аналізу вказаних вище правовстановлюючих документів та положень статті 356 ЦК України вбачається, що позивачі та відповідач і є суб`єктами спільної часткової власності.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Положеннями статті 364 цього ж Кодексу встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Майно учасників спільної часткової власності за наявності спору між ними ділиться в натурі, коли це можливо без не розмірної шкоди для його призначення. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.6 постанови від 04 жовтня 1991 р. №7 з наступними змінами та доповненнями «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», виділу натурі часток жилого будинку можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом.

Як врегульовано Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 N55(1.2.) поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна.

Поділ майна між співвласниками є однією з підстав для припинення права спільної часткової власності. Таким чином, юридичним наслідком поділу майна завжди є припинення права спільної часткової власності між колишніми учасниками. Спорідненість правовідносин поділу та виділу ґрунтується на тому, що можливість поділу, як і виділу, залежить від того, чи є річ за своїми характеристиками подільною або не подільною.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд.

За умовами ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача про припинення права спільної часткової власності та виділ в натурі частки комплексу будівель (виробничого будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами) є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 263-265, 268 ЦПК, ст.ст. 183, 319, 321, 356, 358, 364, 367, ЦК України, постановою Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок» від 04 жовтня 1991 року № 7, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки в окремий об`єкт нерухомого майна - задовольнити.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 9/25 частин комплексу будівель (виробничого будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами), що складає приміщення автогаражів та автомайстерень, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Виділити в натурі, що належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 9/25 частин комплексу будівель (виробничого будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами), що складає приміщення автогаражів та автомайстерень, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

А-1 автогаражі; а - прибудова; Б-1 автомайстерня; б, б1 прибудова; б2, б3 навіс; №1 ґанок з козирком; В-1 сторожка; Г-1 склад; г прибудова; Д-1 вбиральня; №2 естакада, №3 ворота, №4 хвіртка, №5, №6 огорожа

Судові витрати залишити за по фактично понесеним.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І. В. Панасюк

Дата документу 04.02.2020