Постанова

Іменем України

21 грудня 2020 року

місто Київ

справа № 563/1265/14-ц

провадження № 61-5691св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: Відділ виконавчої служби Корецького районного управління юстиції Головного управління юстиції у Рівненській області, ОСОБА_3 ,

третя особа - Головне управління державної казначейської служби України у Рівненській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Корецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на постанову Рівненського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Бондаренко Н. В., Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом, у подальшому уточненим, до Відділу державної виконавчої служби Корецького районного управління юстиції Головного управління юстиції України (далі - ВДВС Корецького РУЮ ГУЮ у Рівненській області), ОСОБА_3 , третя особа - Головне управління державної казначейської служби України у Рівненській області (далі - ГУ ДКС у Рівненській області), про визнання дій державного виконавця неправомірними, визнання недійсним правочину, витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 травня 2012 року позивачів визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення за частиною третьою статті 307 Кримінального кодексу України та призначено таке покарання: три роки позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна.

Державним виконавцем ВДВС Корецького РУЮ ГУЮ у Рівненській області Позняком В. О. 27 серпня 2012 року проведено опис житлового будинку та накладено арешт, а 23 травня 2013 року будинок продано на прилюдних торгах. Дії державного виконавця із проведення опису та арешту їх частки житлового будинку, а також дії із реалізації на прилюдних торгах цієї частки житлового будинку без вирішення питання щодо технічної можливості її виділу в натурі й набуття нею статусу об`єкта цивільних прав вважають неправомірними, а укладену в результаті торгів угоду купівлі-продажу недійсною. Також вважали, що згідно з Переліком майна, що не підлягає конфіскації за вироком суду, житлові будинки у сільській місцевості конфіскації не підлягають.

Позивачі просили:

- визнати неправомірними дії державного виконавця ВДВС Корецького РУЮ ГУЮ у Рівненській області щодо опису, арешту та реалізації з прилюдних торгів по 1/8 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , належних ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу по 1/8 частини зазначеного житлового будинку, належній ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вчинений на прилюдних торгах 13 травня 2013 року, оформлений протоколом № 183026/2 філії Приватного підприємства «Нива-В. Ш.»

(далі - ПП «Нива-В. Ш.») із проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого майна від 13 травня 2013 року;

- витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/8 частини житлового будинку;

- визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право власності за кожним на 1/8 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Стислий виклад заперечень відповідача

ВДВС Корецького РУЮ ГУЮ у Рівненській області заперечував проти задоволення позову, просив відмовити у його задоволенні у зв`язку з безпідставністю.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 18 лютого 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалося тим, що позивачі не надали переконливих і об`єктивних доказів, які б підтверджували факт порушення їхніх прав під час виконання вироку суду в частині конфіскації майна, а тому дії державного виконавця не були неправомірними.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 18 квітня 2016 року рішення Корецького районного суду Рівненської області від 18 лютого 2016 року скасовано, позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано неправомірними дії державного виконавця ВДВС Корецького РУЮ ГУЮ у Рівненській області з проведення опису арешту та реалізації з прилюдних торгів по 1/8 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Визнано недійсним правочини купівлі-продажу з відчуження по 1/8 частини зазначеного житлового будинку від 13 травня 2013 року в результаті проведення прилюдних торгів 13 травня 2013 року, що оформлені протоколом № 183026/2 філії ПП «Нива-В. Ш.» із проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого майна. Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 по 1/8 частини житлового будинку. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд, керуючись пунктом 1 Переліку майна, що не підлягає конфіскації за судовим вироком (додаток до Кримінального кодексу України), виходив із того, що оскільки 1/8 частини будинку АДРЕСА_1 , що належать кожному із позивачів, були єдиним їхнім житлом, а тому ці частки у праві на будинок не могли бути конфісковані та реалізовані з прилюдних торгів. Крім того, усупереч чинному законодавству при реалізації частини житлового будинку ця частка в натурі не виділялася.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 липня 2017 року касаційну скаргу ВДВС Корецького РУЮ ГУЮ у Рівненській області задоволено частково. Рішення Корецького районного суду Рівненської області від 18 лютого 2016 року та рішення Апеляційного суду Рівненської області від 18 квітня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи судові рішення, суд касаційної інстанції виходив із того, що головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результати торгів, а тому, окрім наявності порушення закону при проведенні прилюдних торгів, повинно бути наявне порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Наслідком визнання недійсним результату проведення прилюдних торгів, яким фактично є оформлений виді протоколу про результати торгів договір купівлі-продажу, є повернення сторін договору купівлі-продажу - продавця і покупця - до первісного стану, тобто реституція як спосіб захисту, що характерний для зобов`язальних відносин. Суди попередніх інстанцій, у порушення статей 213-214 ЦПК України 2004 року, не визначившись з характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню, належним чином не встановили обставини, що мають значення для справи, не дослідили наявні у матеріалах докази, не встановили, хто є продавцем за укладеним за результатами торгів договором, виходячи з умов договору, що укладається між Державною виконавчою службою та спеціалізованою організацією.

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 15 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні порушення пункту 1 Переліку майна, що не підлягають конфіскації за судовим вироком, оскільки позивачів не було позбавлено права проживання у зазначеному будинку, оскільки конфісковано лише половину від належного їм майна. Державним виконавцем та філією 18 ПП «Нива-В. Ш.» при проведенні прилюдних торгів дотримано Закон України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV і Тимчасове положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 та зареєстрованого 02 листопада 1999 року за № 745/4838 (далі - Тимчасове положення), щодо повідомлення боржників про час, місце проведення прилюдних торгів, стартову ціну реалізації майна, також не встановлено порушень дій організації з реалізації нерухомого майна за результатами прилюдних торгів від 13 травня 2013 року. Порушення прав позивачів не відбулося, порушень встановлених законодавством правил проведення торгів суд не встановив.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року рішення Корецького районного суду Рівненської області від 15 листопада 2018 року скасовано. Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано неправомірними дії державного виконавця ВДВС Корецького РУЮ ГУЮ у Рівненській області щодо опису, арешту та реалізації з прилюдних торгів по 1/8 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , належній ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано недійсним договір купівлі-продажу по 1/8 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , належній ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вчинений на прилюдних торгах 13 травня 2013 року, оформлений протоколом № 183026/2 філії ПП «Нива-В. Ш.» із проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого майна від 13 травня 2013 року. Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/8 частини зазначеного житлового будинку. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що при реалізації арештованого майна виконавчою службою допущені порушення пункту 1 Переліку майна, що не підлягає конфіскації за судовим вироком, та пунктів 1.1, 2.1, 3.9 Тимчасового положення. Спеціалізована організація ПП «Нива-В. Ш.» не могла бути стороною договору купівлі-продажу майна, реалізованого через прилюдні торги, оскільки, у силу вимог Тимчасового положення, могла виконувати тільки організацію і проведення прилюдних торгів за заявкою ВДВС Корецького РУЮ ГУЮ у Рівненській області, яке є стороною оспорюваного правочину. Саме ВДВС Корецького РУЮ ГУЮ у Рівненській області, як сторона оспорюваного правочину, вчиняючи дії щодо складання акта опису та арешту частки житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , допустив порушення закону, включивши до акта майно, яке не підлягало конфіскації.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду засобами поштового зв`язку у березні 2019 року, ВДВС Корецького РУЮ ГУЮ у Рівненській області просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується тим, що дії державного виконавця щодо арешту і опису нерухомого майна, вирішення питання про технічну можливість виділу його частки в натурі можуть оскаржуватися виключно шляхом подання відповідної скарги боржниками до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області, тому що саме видані ним виконавчі листи щодо конфіскації майна засуджених перебували на виконанні у ВДВС Корецького РУЮ ГУЮ у Рівненській області. У матеріалах справи відсутній договір про продаж спірного майна, а тому суд так і не встановив, хто є продавцем арештованого майна: державна виконавча служба чи спеціалізована установа.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 просять залишити касаційну скаргу ВДВС Корецького РУЮ ГУЮ у Рівненській області без задоволення, а постанову Рівненського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року без змін. Зазначають, що постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

ГУ ДКС України у Рівненській області подало відзив на касаційну скаргу ВДВС Корецького РУЮ ГУЮ у Рівненській області, зазначило, що не вступало у правовідносини із позивачами, своїми діями чи бездіяльністю не порушувало їхніх законних прав та інтересів.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Верховного Суду від 26 березня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX

(далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що касаційна скарга у справі, що переглядається, подана у березні 2019 року, вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-IX.

За частиною першою статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваної постанови апеляційного суду визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Виконавчим комітетом Великомежиріцької сільської ради Корецького району Рівненської області 28 вересня 1994 року видано свідоцтво про право власності по 1/4 частині житлового будинку АДРЕСА_1 за кожним зі співвласників - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 травня 2012 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за частиною першою статті 263, частиною другою статті 307, частиною третьою статті 307 КК України із застосуванням статті 70 КК України та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна; ОСОБА_1 визнано винною за частиною третьою статті 307 КК України і призначено покарання із застосуванням статті 69 КК України та призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини належного їй майна.

На виконання вироку суду державним виконавцем ВДВС Корецького РУЮ ГУЮ у Рівненській області 27 серпня 2012 року складений акт опису та арешту 1/8 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_1 та 1/8 частки цього житлового будинку, що належала ОСОБА_2 .

На прилюдних торгах, організованих та проведених філією ПП «Нива-В. Ш.», 13 травня 2013 року зазначене нерухоме майно продано ОСОБА_3 . За результатами проведених торгів державним виконавцем складений акт про придбання арештованого майна з прилюдних торгів від 23 травня 2013 року, який затверджений в. о. начальника ВДВСКорецького РУЮ ГУЮ у Рівненській області. Виконавче провадження закінчено 24 травня 2013 року.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Згідно з частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною другою цієї статті встановлено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 49 Кримінально-виконавчого кодексу України не підлягає конфіскації майно, що належить засудженому на правах приватної власності чи є його часткою у спільній власності, необхідне для засудженого та осіб, які перебувають на його утриманні. Перелік такого майна визначається законом України.

Згідно з частиною третьою статті 59 КК України перелік майна, що не підлягає конфіскації, визначається законом України. Такий перелік є Додатком до КК України.

У пункті 1 Переліку майна, що не підлягає конфіскації за судовим вироком, визначено, що не підлягають конфіскації такі види майна та предмети, що належать засудженому на правах особистої власності чи є його часткою у спільній власності, необхідні для засудженого та осіб, які перебувають на його утриманні, зокрема, жилий будинок з господарськими будівлями в сільській місцевості, якщо засуджений та його сім`я постійно в ньому проживають.

Відповідно до підпункту 5.1.5 Інструкції про проведення виконавчих дій стягнення за виконавчими документами не може бути звернено на види майна та предмети, які визначені в Переліку видів майна громадян, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами (додаток до Закону), що належать боржникові на праві власності чи є його часткою у спільній власності, необхідні для боржника, членів його сім`ї та осіб, які перебувають на його утриманні.

Згідно з пунктом 2.1 Тимчасового положення арештоване нерухоме майно (далі - нерухоме майно або майно) - це майно боржника, на яке звернено стягнення і яке підлягає реалізації.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів, є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що частина зазначеного житлового будинку, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , усупереч вимогам наведених норм права включена державним виконавцем до акта опису та арешту майна, зробив обґрунтований висновок про часткове задоволення позову та визнання дій державного виконавця неправомірними, оскільки це нерухоме майно входило до Переліку майна, яке не підлягає конфіскації за судовим вироком,оскільки знаходиться в сільській місцевості, і є їх постійним місцем проживання. Зважаючи на наведене, державний виконавець не вправі був вживати з дії з передачі на примусове відчуження частки від частки майна позивачів, що суперечить наведеним нормам права.

Доводи касаційної скарги про те, що дії державного виконавця щодо арешту і опису нерухомого майна, вирішення питання про технічну можливість виділу його частки в натурі можуть оскаржуватися виключно шляхом подання відповідної скарги боржниками до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області, тому що саме видані ним виконавчі листи щодо конфіскації майна засуджених перебували на виконанні у ВДВС Корецького РУЮ ГУЮ у Рівненській області, відхиляються Верховним Судом, оскільки, звертаючись до суду з позовом, позивачі визначили підставою позову саме неправомірність дії відповідача, внаслідок яких у них конфісковано частку майна, що не підлягало конфіскації відповідно до Переліку майна, що не підлягає конфіскації за судовим вироком, а тому неправомірність дій відповідача входила у предмет доказування. Позовна вимога про визнання неправомірними дій державного виконавця не є окремою самостійною позовною вимогою, а пов`язана із позовною вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного у результаті проведення прилюдних торгів та пред`явлена позивачами саме задля досягнення правової

мети - задоволення позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу, а також про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Верховним Судом також враховано, що в результаті вчинення дій з примусової реалізації майна позивачів щодо нього виникли певні права у інших осіб, які не є учасниками виконавчого провадження, відповідно виник спір про право цивільне щодо такого майна, що підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

Верховний Суд погоджується з тим, що виключно оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця здійснюється у інший спосіб та у окремому порядку, аніж подання такого позову. Проте у справі, яка переглядається, оскарження дій державного виконавця відбулося одночасно із оспорюванням договором-купівлі-продажу, що в остаточному варіанті не призвело до неправильного вирішення спору по суті.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Підсумовуючи результати касаційного перегляду, здійсненого в межах доводів та вимог касаційної скарги, Верховний Суд дійшов переконання, що суд апеляційної інстанції розглянув спір з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовуютьта не дають підстав вважати, що апеляційним судом порушено норми процесуального права чи неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до ухвалення у справі незаконного та необґрунтованого рішення.

Верховний Суд визнає помилковим наведення судом апеляційної інстанції на положення статті 388 ЦК України як на правову підставу повернення проданого на прилюдних торгах майна, що є предметом спору. Визнання правочину недійсним має своїм наслідком застосування реституції як способу повернення сторін такого правочину у первісний стан. Відповідно, спірне майно підлягає поверненню позивачам в результаті застосування правил статті 216 ЦК України про правові наслідки недійсності правочину.

Втім, Верховний Суд визнає, що з врахуванням усіх обставин справи наведені міркування носять формальний характер, перебувають поза межами касаційного розгляду справи, не вплинули на остаточний результат вирішення позову судом. Відповідно, Суд застосовує під час вирішення цього спору правила частини другої статті 410 ЦПК України.

Встановивши фактичні обставини, суд апеляційної інстанції загалом правильно визначив правову природу цивільних відносин між сторонами. Верховний Суд, застосувавши правило частини третьої статті 401 ЦПК України, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на вирішення спору та відповідний правовий результат не впливають.

Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Корецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик