КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №761/35608/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Волошин В.О.

Провадження №22-ц/824/11772/2020 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

09 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

Головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.,

за участю секретаря Телятник І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Ганни Володимирівни про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на частину будинку,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В. про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на частину будинку.

Просив скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30166179 від 22 червня 2016 року 19:44:22, номер запису про право власності: 15088291 від 15 червня 2016 року 18:22:56, вчинених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Ганною Володимирівною на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 за власником ОСОБА_1 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 16 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка діяла від імені позивача, був укладений договір позики, згідно з яким позикодавець передав у власність позичальнику, а позичальник прийняв у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 660 000 грн., що станом на 16 вересня 2015 року було еквівалентом 30 000 доларів США.

У забезпечення виконання вимог договору позики між ним та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір від 16 вересня 2015 року, відповідно до якого предметом іпотеки виступала 1/2 частина житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позивачеві на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 23 лютого 2015 року, посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Губко Ю.В. (за реєстровим номером: 18-127).

16 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В., яка в подальшому вчинила виконавчий напис.

09 червня 2016 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва, яке набрало законної сили, виконавчий напис, вчинений 16 лютого 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В., про звернення стягнення на нерухоме майно - 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, визнано таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням діючого законодавства.

15 червня 2016 року Семенова Г.В. здійснила державну реєстрацію права власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 , за ОСОБА_1 всупереч вимогам чинного законодавства.

Так, іпотекодержателем не було направлено іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушень основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, як і не дотримано 30-ти денний строк, наданий для виконання порушеного зобов`язання.

Крім того, нотаріусом не перевірено відсутність проведення оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності та суму заборгованості позивача.

Також ОСОБА_1 не було його повідомлено про рішення щодо прийняття предмету іпотеки у свою власність, а нотаріусом не перевірено чи розповсюджує свою дію на позичальника Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.04.2014 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Ганни Володимирівни про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на частину будинку задоволено.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30166179 від 22 червня 2016р. 19:44:22, номер запису про право власності: 15088291 від 15 червня 2016р. 18:22:56, вчинених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Ганною Володимирівною на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 за власником ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Ганни Володимирівни на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі по 275 /двісті сімдесят п`ять/ грн. 60 коп. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову; судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Суд першої інстанції не повідомив належним чином відповідача про дату та час розгляду справи, чим позбавив останнього права на участь у дослідженні доказів та допиті свідка ОСОБА_5 .

У порушення норм ст. 62 ЦК України суд першої інстанції залучив до участі сторонню особу представника позивача Кулакова В.В. (без підтвердження повноваження, довіреність дійсна до 24 березня 2019 року).

Вказує, що суд першої інстанції проігнорував обставини, встановлені рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2016 року.

Звертає увагу й на те, що під час дослідження доказів судом першої інстанції було порушено вимоги ст. 79, 82, 89 ЦПК України.

Також зазначає, що суд позбавив його можливості подати заяву про призначення експертизи.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

Представник ОСОБА_2 адвокат Кулаков В.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Г.В. у судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності. (а.с. 85 т. 2)

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка діяла від імені ОСОБА_2 , був укладений Договір позики, згідно з яким позикодавець передав у власність позичальнику, а позичальник прийняв у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 660 000 грн., що станом на 16 вересня 2015 року становило еквівалент 30 000 доларів США. (а.с. 17-18 т. 1)

У забезпечення виконання вимог Договору позики 16 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка діяла від імені ОСОБА_2 , було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. та зареєстрований у реєстрі за №1587. (а.с. 6-13 т. 1)

Відповідно до п. 5, 7 Іпотечного договору в іпотеку передається 1/2 частка житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Губко Ю.В. 23 лютого 2015 року за реєстровим номером №18-127.

23 лютого 2016 року постановою державного виконавця державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Рибчинським О.В. відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису №209, виданого 16 лютого 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2016 року, яке набрало законної сили, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 16 лютого 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В., про звернення стягнення на нерухоме майно - 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Губко Ю.В. , державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори 23 лютого 2015 року за реєстровим №18-127.(а.с. 20-26 т. 1)

15 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 , за ОСОБА_1 (а.с. 14-16)

Згідно із ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка є обов`язковою. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

За положеннями ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія, державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

У ч. 9 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

У силу вимог положень п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріус, як спеціальний суб`єкт, здійснює функції державного реєстратора, в тому числі, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що чинне законодавство наділяло нотаріуса окремими повноваженнями державного реєстратора щодо прав на нерухоме майно, які виникають лише у результаті вчинення нотаріальних дій з таким майном, а також повинні реалізовуватися одночасно з їх вчиненням та за наслідками перевірки правильності оформлення документів в офіційному порядку, що дозволяє забезпечити належний рівень захисту гарантованих Конституцією України речових прав осіб на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/ або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

5)видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з ч. 4 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Пунктом 36, підпунктом 1 пункту 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 868 від 17 жовтня 2013 року, який був чинний на час спірних правовідносин, передбачено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дубліката.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

За положеннями ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушень. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж 30-ти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі не виконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Як вбачається з матеріалів справи письмова вимога про усунення порушень умов іпотечного договору та докази її направлення ОСОБА_1 ОСОБА_2 не були надані й суду апеляційної інстанції.

У силу ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Матеріали справи не містять доказів проведення оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності на момент переходу до іпотекодержателя права власності.

Пунктом 31 Договору іпотеки передбачено, що у разі виникнення у Іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, Іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє Іпотекодавця.

У порушенням вимог п. 31 Договору іпотеки ОСОБА_1 не повідомив ОСОБА_2 про рішення прийняти предмет іпотеки у свою власність.

Доказів письмового повідомлення ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

Оскільки частка в спільному майні не була виділена в натурі, тому необхідною є нотаріально засвідчена згода усіх співвласників майна, що є у спільній власності.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_5 показав суду, що згода на передачу майна в іпотеку співвласниками не надавалася.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови, зокрема, опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення.

Сторонами не надано доказів, щодо належності земельної ділянки на якій розташований спірний будинок у приватній власності ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_2 крім того з матеріалів справи вбачається, що у даної земельної ділянки відсутній кадастровий номер.

Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме:

1) право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами;іпотека; довірче управління майном;

3) інші речові права відповідно до закону;

4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається саме шляхом набуття іпотекодержателем права власності на останній. Разом з тим, з огляду на норми закріплені ч. 9 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та абз. 7 п. 2 Порядку, нотаріус як спеціальний суб`єкт, проводить державну реєстрацію прав на нерухоме майно, набутих виключно у результаті вчинення нотаріальної дії з таким майном.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Г.В. придержавній реєстрації права власності на частину будинку за ОСОБА_1 діяла за відсутності відповідних повноважень.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта, що суд першої інстанції позбавив його можливості подати заяву про призначення експертизи, оскільки провадження в справі було відкрито 04 листопада 2016 року. ОСОБА_1 мав достатньо часу для подання до суду заяви про призначення почеркознавчої експертизи.

Не є підставою для скасування рішення суду розгляд справи за участю представника позивача Кулакова В.В. , довіреність якого дійсна до 24.03.2019 року, так як позовна заява подана у жовтні 2016 року, доказів скасування довіреності ОСОБА_2 на момент пред`явлення позову матеріали справи не містять.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апелянта щодо неналежного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, призначеного на 11 червня 2020 року.

Відповідно до ст. 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 128-130 ЦПК України.

Частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 128 ЦПК України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Як вбачається з матеріалів справи у судовому засіданні 27 листопада.2019 року по справі оголошено перерву, про наступне судове засідання, призначене на 17 березня 2020 року на 14:00 год., ОСОБА_1 повідомлений під розписку. (а.с. 35-36 т. 2)

17 березня 2020 року судове засідання в даній справі знято з розгляду, що підтверджується довідкою від 17 березня 2020 року, складеною секретарем судового засідання Цигановою ЮМ. (а.с. 43 т. 2)

13 травня 2020 року сформована повістка про виклик до суду на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 45 т. 2)

Однак доказів отримання ОСОБА_1 повістки матеріали справи не містять.

Наведене свідчить, що розгляд справи, призначений на 11 червня 2020 року, відбувся без належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлене без додержанням норм процесуального права щодо належного повідомлення відповідача, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для його скасування та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 383, 384 ЦПК України колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Позов ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Ганни Володимирівни (місце здійснення діяльності: 01024, м. Київ, вул. Банкова, 1/10, оф. 4) задовольнити.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30166179 від 22 червня 2016р. 19:44:22, номер запису про право власності: 15088291 від 15 червня 2016р. 18:22:56, вчинених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Ганною Володимирівною на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 за власником ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2020 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль