ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3877/20 Справа № 176/1976/19 Суддя у 1-й інстанції - Гусейнов К. А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Мамедової О.І.

розглянувши в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за оренду житла, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 , звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на його користь суму боргу у розмірі 76000 грн. та судові витрати по справі.

Позовні вимоги мотивує тим, що 24.06.2015 року відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області, він став власником квартири АДРЕСА_1 . 04.08.2015 року між його сином ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди квартири АДРЕСА_1 яка знаходиться в АДРЕСА_2 . Щомісячна орендна плата становить 3000 грн., та повинна сплачуватись орендатором не пізніше 04 числа кожного місяця. Комунальні послуги відповідно до договору орендодавець сплачує самостійно на підставі рахунків відповідних організацій. Оплату за електроенергію, воду, Інтернет сплачує орендатор самостійно на підставі рахунків, протягом всього строку оренди. Так, після набуття ОСОБА_1 права власності на вищезазначену квартиру, між ним та відповідачкою була усна домовленість про те, що вона буде винаймати житло і надалі, та сплачувати відповідну суму грошей за договором оренди квартири. Після закінчення строку Договору оренди, між ним та відповідачкою було досягнуто згоди щодо продовження договору оренди на невизначений строк. Так, станом на 22.04.2018 року утворилась заборгованість за оренду житла у сумі 43426,00 грн. та 19300,00 грн. за комунальні послуги, що підтверджується написаною ОСОБА_2 власноруч розпискою. Станом на 01.06.2018 року утворилась заборгованість за оренду житла у сумі 76000,00 грн., з яких 50000,00 грн. за оренду житла, а 26000 грн. за спожиті комунальні послуги, що підтверджується написаною власноруч розпискою ОСОБА_2 . Відсутність сплати за комунальні послуги відповідач пояснювала відсутністю у неї постійного місця роботи. Відповідачка постійно запевнювала його, що вона знайде роботу та розрахується із ним за свої борги. Проте, станом на 01.08.2019 року відповідач із ним так і не розрахувалась, що змусило його звернутись до суду із даним позовом.

Рішенням Жовтоводського міського суду від 09.12.2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за оренду житла відмовлено .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність рішення просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що між позивачем та відповідачкою було досягнуто усної домовленості про те, що вона буде виплачувати орендну плату саме, йому, що можуть підтвердити свідки, та погодилась з сумою боргу по орендній платі та комунальним платежам, а тому в задоволені позову відмовлено незаконно.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість осаджуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 04.08.2015 року між сином позивача ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір оренди квартири АДРЕСА_1 на строк з 04.08.2015 року по 03.08.2016 року. Розмір орендної плати 3000 грн. на місяць. (а.с.10)

Згідно із п.1.2 даного договору дана квартира належить орендодавцю ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № ЕАІ №958217 від 30.10.2013 року.

Однак, відповідно до договору дарування від 24.06.2015 року ОСОБА_3 передав у власність безоплатно, а ОСОБА_1 прийняв у власність як дарунок квартиру АДРЕСА_1 . (а.с.11)

Таким чином, на час укладання договору оренди із ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 , а саме 04.08.2015 року - ОСОБА_3 вже не був власником цієї квартири, та не міг виступати її орендодавцем.

Після набуття права власності ОСОБА_1 на вищезазначену квартиру, між ним та відповідачкою була досягнута усна домовленість про те, що ОСОБА_2 буде винаймати житло і надалі, та сплачувати саме йому відповідну суму грошей за договором оренди квартири.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позов подано неналежним позивачем, суду не надано доказів на яких умовах з відповідачкою було досягнуто усної домовленості щодо оренди квартири, та за яких умов буде здійснюватись орендна плата, а також позивачем не надано доказів на підставі яких можливо перевірити, як розмір боргу, так і правильність його нарахування, оскільки сума боргу складалась з суми заборгованості по орендній платі, та боргу по комунальним платежам.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками районного суду.

Відповідно до вимог частин 1 та 2 ст.810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.811,ч.1 ст.812 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. Предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина.

Відповідно до частини 1, 3 ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані; своєчасно вносити плату за житло; самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Відповідно до частини 1,2,3 ст.820 ЦК України розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Якщо законом встановлений максимальний розмір плати за користування житлом, плата, встановлена у договорі, не може перевищувати цього розміру. Одностороння зміна розміру плати за користування житлом не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла.

Відповідно до частини 1 ст.821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років.

Враховуючи вказані номи права, правовідносини у сфері найму (оренди) житла виникають на підставі письмового договору оренди. Саме ним визначаються основні умови оренди, погоджені сторонами, зокрема щодо плати, строку найму, ін.

Укладений договір оренди квартири АДРЕСА_1 від 04.08.2015 року, був строковим та закінчився 03.08.2016 року. Застережень щодо пролонгації вказаний договір не містить.

П.п.2.4 договору передбачено, що по закінчені строку дії договору орендатор має право продовжити (переукласти) договір на новий строк зі згоди орендодавця (а.с.10).

Як вбачається з матеріалів справ договір оренди квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після 03.08.2016 року переукладений не був.

Доводи позивача, викладені ним і в апеляційній скарзі про те, що між ним та відповідачкою була досягнута усна домовленість про продовження дії договору оренді, про що нею були власноручно написані дві розписки, в яких вона визнає за собою борг по орендній платі та по комунальним платежам, що можуть підтвердити свідки ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 не можуть бути прийняті до уваги, та бути підставою для задоволення позову, оскільки сам договір оренди квартири був укладений неналежним власником, а саме: станом на 04.08.2015 року ОСОБА_3 вже не був власником квартири, та не міг виступати її орендодавцем, а відповідно до вимог ч.2 ст.218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до вимог ч.1,3 ст.206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

Через відсутність доказів того, що між позивачем та відповідачкою дійсно укладався договір оренди квартири, та відсутність умов за яких така оренда могла здійснюватись, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що з розписок ОСОБА_2 , від 22.04.2018 року та від 01.06.2018 року (а.с.20-21) неможливо встановити, обставин, які входять до предмету доказування, а саме: суми орендної плати; періодичності її внесення; конкретних обов`язків орендаря та орендодавця, як то проведення ремонту об`єкту оренди, додаткової сплати комунальних платежів, тощо.

Тоді як, відповідно до п.3.5 договору оренди, на який посилається позивач, передбачено, що комунальні послуги оплачує орендодавець самостійно на підставі рахунків відповідних організацій (а.с10).

Згідно п.3.5 договору оренди орендатор оплачує електричну енергію, воду, інтернет за весь час оренди.

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка визнала борг, про що написала розписки колегія суддів вважає безпідставними.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а отже, відсутні передбачені ст. 376 ЦПК України підстави для скасування оскарженого судового рішення, а тому, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Кошти сплачені позивачем за подання апеляційної скарги, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова