КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер судової справи: 756/8916/19
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/148/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача - Білич І.М.

суддів - Болотова Є.В., Іванченка М.М.

при секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельниченка Костянтина Павловича на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 22 липня 2019 року, постановлену під головуванням судді Оболонського районного суду міста Києва Шевчука А.В.,

по цивільній справі № 756/8916/19 за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельниченка Костянтина Павловича, стягувач ОСОБА_1 , про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2019 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельниченко К.П. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Обґрунтовуючи вимоги подання тим, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 06.03.2019 року; на виклики та листи державного виконавця не реагує, будь-яких дій, спрямованих на погашення заборгованості не вчиняє.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 22 липня 2019 року у задоволенні подання відмовлено.

Не погодившись з ухвалою, приватний виконавець, посилаючись на доводи, викладені у поданні та яким, на його думку, судом не надано належної оцінки, подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив ухвалу скасувати та постановити нову, якою подання задовольнити у повному обсязі. Скаржник вважав, що ним у повній мірі доведено факт ухилення боржника від виконання судового рішення, а виконавчі дії здійснювалися ним за зареєстрованою адресою місця проживання боржника, зазначеною у виконавчому документі.

Учасники справи про день і час розгляду справи повідомлялися належним чином у встановленому законом порядку у судове засідання не з`явилися поважність причин своєї неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність в силу вимог ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельниченка К.П. перебуває виконавче провадження №59237971 з примусового виконання виконавчого листа №386/606/18, виданого 24.04.2019 року на підставі рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 06.03.2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 527 299 гривень та судових витрат в сумі 5 272,99 гривень.

Указане виконавче провадження перебуває на виконанні з 29.05.2019 року. Виконавчий документ на час звернення до суду залишається невиконаним.

Відмовляючи у задоволенні подання приватного виконавця, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, виходив зокрема з того, що заявником не доведено факт ухилення боржника від виконання зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 3 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

За змістом п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Відповідно до п.8 ст.19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів; розшук у пунктах пропуску через державний кордон осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття

кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України від 01.02.2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

За матеріалами справи вбачається, що у строк, наданий на самостійне виконання, боржником рішення суду не виконано, будь-яких документів від нього стосовно виконання рішення не надходило.

У той же час, колегія суддів вважає, що приватним виконавцем не підтверджено факт доведення до відома боржника постанови про відкриття виконавчого провадження.

Зокрема, приватний виконавець зазначає, що виконавчі дії, а саме виходи за місцем проживання боржника, вчинялися за адресою реєстрації останнього: АДРЕСА_1 . Разом з тим, згідно виконавчого листа №386/606/18 зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є АДРЕСА_2 .

Будь-яких документів, які б свідчили про направлення постанови щодо відкриття виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій за вказаною адресою суду не надано.

Крім того, приватним виконавцем не доведено, що ним були вжиті всі можливі та необхідні дії для забезпечення реального виконання рішення суду, зокрема, щодо виявлення у боржника нерухомого майна та коштів, на які можна звернути стягнення.

Посилання приватного виконавця на те, що вжитими ним заходами щодо перевірки майнового стану ОСОБА_2 будь-якого майна, на яке можна звернути стягнення, у боржника не виявлено, не підтверджується належними та допустимими доказами.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 372, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельниченка Костянтина Павловича залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 22 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 31 січня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: