АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020 року

м. Чернівці

справа № 718/1459/20

провадження 822/1033/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

секретаря Тодоряка Г.Д.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач держава Україна в особі Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), Державної казначейської служби України,

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 12 жовтня 2020 року ,

головуючий в суді першої інстанції суддя Масюк Л.О.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави України в особі Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.

Позов мотивовано тим, що на виконанні в Кіцманському районному відділі державної виконавчої служби перебував виконавчий лист від 04 квітня 2016 року № 718/2129/15-ц, виданий Кіцманським районним судом Чернівецької області про усунення за його рахунок перешкод ТОВ «Агропроменергосервіс» в користуванні земельною ділянкою несільськогосподарського призначення шляхом знесення самовільно зведеної будівлі столярного цеху та прибудови до нього.

Вказує, що в ході проведення виконавчих дій державним виконавцем накладено арешт та описано належне йому майно, про що складено постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 9 березня 2017 року та 6 квітня 2017 року. Згідно із названими постановами загальна кількість описаного і арештованого майна склала 53 позиції. Описане і арештоване майно передане на зберігання ОСОБА_2 .

Також зазначає, що постановою старшого державного виконавця Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Шивкеник Н.Є. від 21 листопада 2018 року знято арешт з нерухомого майна, яке належить йому та знаходиться на зберіганні у ОСОБА_2 та постановою від 3 грудня 2018 року виконавче провадження закінчено у зв`язку із фактичним повним виконання судового рішення, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання судового рішення.

Враховуючи вищевказане, вважає, що арештоване майно підлягало поверненню йому згідно із переліком і в кількості визначеними у постановах від 9 березня 2017 року та 6 квітня 2017 року, всього 53 позиції.

Крім цього, вказує, що незважаючи на неодноразові його звернення до відповідача (ДВС) про повернення належного йому майна з відповідального зберігання ОСОБА_2 , його вимоги ігнорувалися, а тому звернувся до Кіцманського районного суду з відповідною скаргою на дії ДВС.

Ухвалою Кіцманського районного суду від 27 вересня 2019 року у справі №718/2129/15-ц в задоволенні скарги відмовлено. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року скасовано ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 вересня 2019 року в частині відмови у задоволенні скарги на бездіяльність Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області щодо повернення та передачі описаного та арештованого майна, а скаргу задоволено - визнано бездіяльність Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області щодо повернення та передачі йому описаного та арештованого майна постановою старшого державного виконавця Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Шивкеник Н.Є. від 9 березня 2017 року та постановою старшого державного виконавця Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Шивкеник Н.Є. від 6 квітня 2017 року неправомірною.

Зазначає, що станом на день подачі позову, його майно, яке було описане і арештоване постановами старшого державного виконавця Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Шивкеник Н.Є. від 9 березня 2017 року та від 6 квітня 2017 року, незважаючи на визнану судом неправомірну бездіяльність відповідача, залишається на зберіганні у ОСОБА_2 і йому не повернуто, що позбавляє його права володіння і розпорядження своїм майном, що є порушенням права власності.

Вказує, що в результаті неправомірних дій відповідача, пов`язаних із неповерненням належного йому майна з відповідального зберігання ОСОБА_2 , йому завдано матеріальної шкоди в розмірі 202992 гривні.

Крім цього, в результаті неправомірних дій відповідача ним не отримано кошти у вигляді доходів від реалізації належного йому деревообробного верстату (упущена вигода). Так, згідно з договором вартість деревообробного верстату складала 129 906 гривень (4600 доларів США), однак, в результаті неправомірних дій відповідача реалізація станка не відбулася, а тому упущена з вини відповідача вигода складає 129906 гривень.

Просив суд стягнути з Державного бюджету України на його користь 73086 гривень прямих збитків та 129906 гривень збитків у вигляді упущеної вигоди, заподіяних під час здійснення виконавчого провадження № 53236605.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 12 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 до держави України в особі Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 36543 гривні.

В іншій частині позовних вимог відмолено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено про понесені ним прямі збитки, спричинені неправомірною бездіяльністю Кіцманського РВ ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області щодо повернення та передачі належного ОСОБА_1 описаного та арештованого майна, завданих під час здійснення виконавчого провадження, в сумі розміру завдатку сплаченого покупцю за невиконання взятих на себе договірних зобов`язань.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні прямих збитків та упущеної вигоди скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказував на те, що поніс прямі витрати в розмірі 73086 гривень, які є прямим наслідком неправомірних дій відповідача, Кіцманського районного ВДВС ГТУЮ у Чернівецькій області. Ці прямі витрати і є реальними збитками.

Крім цього, в результаті неправомірних дій відповідача, апелянтом не отримано кошти у вигляді доходів від реалізації належного йому майна (упущена вигода).

Так, згідно з договором вартість деревообробного верстату складала 129906 гривень. Однак, в результаті неправомірних дій відповідача реалізація станка не відбулася, а тому упущена вигода з вини відповідача складає 129906 гривень.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Державна казначейська служба України подала до суду відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Посилається на те, що у позивача відсутні підстави для відшкодування за рахунок державного бюджету матеріальної шкоди у зв`язку із необґрунтованістю та недоведеністю.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 вересня 2019 року в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Кіцманського РВ ДВС Головного тТУЮ в Чернівецькій області щодо повернення та передачі ОСОБА_1 описаного та арештованого майна скасовано, а вищевказану скаргу задоволено: визнано бездіяльність Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Головного ТУЮ в Чернівецькій області щодо повернення та передачі ОСОБА_1 описаного та арештованого майна постановою старшого державного виконавця Шивкеник Н.Є. від 09 березня 2017 року та від 06 квітня 2017 року неправомірною, В решті - ухвалу суду першої інстанції залишено без змін (а.с.5-12).

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року встановлено, що постановою державного виконавця Кіцманського районного відділу ДВС від 13 січня 2017 року відкрито виконавче провадження №53236605 щодо примусового виконання виконавчого листа №718/2129/15ц, виданого Кіцманським районним судом Чернівецької області 04 квітня 2016 року. Далі, постановою старшого державного виконавця Кіцманського районного відділу ДВС від 21 листопада 2018 року знято арешт з нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 та знаходиться на зберіганні у ОСОБА_2 , а постановою від 03 грудня 2018 року виконавче провадження по виконавчому листу, виданого Кіцманським районним судом № 718/2129/15-ц закінчено (а.с. 5-12).

Також судом встановлено, що 02 листопада 2018 року між продавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу деревообробного станка (верстата) фразерно-шипорізний, марки TSM, виробник Італія, згідно якого ціна зазначеного майна складає 129306 гривень, що еквівалентно 4600 доларів США. На підтвердження укладення договору і його виконання покупець передав продавцеві завдаток у розмірі 36543 гривні, що еквівалентно 1300 доларів США, згідно курсу встановленого НБУ на момент внесення завдатку (а.с.13).

Згідно розписки від 02 листопада 2018 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 завдаток у розмірі 36543 гривні, що еквівалентно 1300 доларів США, на підтвердження укладення договору купівлі-продажу (а.с.14).

Відповідно до розписки від 01 квітня 2020 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 2600 доларів США в рахунок повернення подвійного розміру завдатку, згідно умов договору від 02 листопада 2018 року (а.с.15).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства, повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із отриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме, стягненню на користь позивача понесені ним прямі збитки, спричинені неправомірною бездіяльністю Кіцманського РВ ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області щодо повернення та передачі належного ОСОБА_1 описаного та арештованого майна, завданих під час здійснення виконавчого провадження, в сумі розміру завдатку сплаченого покупцю за невиконання взятих на себе договірних зобов`язань.

Апеляційний суд не може погодитись із вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, за загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В свою чергу, статтями 1173, 1174 ЦК України передбачено певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Таким чином, на відміну від загальної норми ст. 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми ст. 1173, 1174 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є одночасна наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

При цьому, відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена в Постанові від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, за змістом ст. ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Хоча матеріалами справи і підтверджується часткова бездіяльність державного виконавця при закритті виконавчого провадження, проте між протиправною поведінкою органу ДВС та наслідками, що настали у вигляді заподіяної позивачу шкоди відсутній причинно-наслідковий зв`язок, як один із обов`язкових елементів складу правопорушення.

Судом першої інстанції та позивачем не враховано, що на момент укладання договору, постановою старшого державного виконавця Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Шивкеник Н.Є. від 06 квітня 2017 року описано майно та накладено арешт, призначено відповідальним зберігачем представника стягувача - ТзОВ «Агропроменергосервіс».

Водночас, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, а також проаналізувавши норми чинного законодавства України, які регулюють питання відшкодування шкоди, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем не доведено одночасної наявності трьох умов, які б слугували підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди, зокрема, що саме бездіяльність державного виконавця, визнана постановою Чернівецького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року неправомірною, перебуває у прямому причинному зв`язку із заподіянням позивачу майнової шкоди.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача збитків завданих під час виконання виконавчого провадження №53236605.

ОСОБА_1 також пред`явлено позовну вимогу про стягнення упущеної вигоди, у тому числі на підставі положень статті 1173 ЦК України, яка передбачає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) вказано, що відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавана шкоди; вина завдавана шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) вказано, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

На момент укладання договору купівлі-продажу деревообробного станка (верстат) позивач, як власник майна, був позбавлений права користування та розпорядження майном, оскільки постановою старшого державного виконавця Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Шивкеник Н.Є. від 06 квітня 2017 року описано та накладено арешт на майно, яке є предметом вищевказаного договору, призначено відповідальним зберігачем представника стягувача - ТзОВ «Агропроменергосервіс».

Отже, укладаючи даний договір, ОСОБА_1 усвідомлював можливі ризики невиконання умов договору.

Разом з тим, на час вирішення даного спору, позивач не надав фактів відсутності описаного та арештованого майна у відповідального за зберігання, при цьому, вимагає відшкодувати повну вартість майна з Державного бюджету України. Крім того, позивачем не надано доказів про те, що арештоване майно є знищеним або він втратив можливість повернути зазначене майно.

Також, відсутні докази про притягнення відповідального за зберігання майна до кримінальної відповідальності за ст.388 КК України «Незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт, заставленого майна або майна, яке описано чи підлягає конфіскації».

З огляду на наведене, позивач не втратив права та об`єктивної можливості на отримання належного йому майна та доходу від його реалізації в майбутньому.

Позивачем не надано доказів того, що неправомірні дії державного виконавця стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині відшкодування упущеної вигоди.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 12 жовтня 2020 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 до держави України в особі Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення .

Дата складання повного судового рішення - 14 грудня 2020 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: О.О. Одинак

Н.Ю. Половікіна