Постанова

Іменем України

16 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 463/1744/18

провадження № 61-6021св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 03 березня 2020 року у складі колегії суддів: Струс Л. Б., Левика Я. А., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі -

АТ «Державний ощадний банк України») в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди.

Позов мотивовано тим, що вироком Личаківського районного суду

м. Львова від 09 березня 2017 року, залишеним у цій частині без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 191, частиною першою статті

366 КК України за фактом незаконного заволодіння належними

ОСОБА_1 грошовими коштами на загальну суму 22 500,00 євро шляхом укладення депозитного договору № НОМЕР_1 на вклад «Депозитний» від 05 червня 2013 року. Цивільний позов нею про відшкодування заподіяної злочином шкоди в кримінальному провадженні не заявлявся.

У зв`язку з перебуванням ОСОБА_2 на момент вчинення злочину у трудових відносинах з АТ «Державний ощадний банк України»,

ОСОБА_1 просила суд стягнути заподіяну ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 22 500,00 євро з АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» на свою користь у порядку частини першої статті 1172 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт заподіяння майнової шкоди позивачу внаслідок вчинення злочину ОСОБА_2 встановлено судом у кримінальному провадженні та не підлягає доказуванню в ході розгляду цієї цивільної справи. Як встановлено судом з матеріалів позовної заяви, що підтвердив в своїх поясненнях, наданих в судовому засіданні представник позивача, позивач, звертаючись до суду з цим позовом про відшкодування юридичною особою заподіяної шкоди в порядку вимог статті 1172 ЦК України, тобто шкоди завданої працівником, фактично просить стягнути з банку розмір вкладу, внесеного позивачем по договорах банківського владу.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26 червня 2017 року у справі № 461/5712/14-ц, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 19 грудня 2017 року стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівське обласне управління

ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 26 000,00 грн за договором банківського вкладу, 1 826,27 грн відсотків по вкладу та 98,30 грн три відсотки річних. З представлених представником відповідача та долучених судом до матеріалів справи письмових доказів, судом встановлено, що банком по судовому рішенню в цивільній справі виплачено кошти у розмірі банківського вкладу, внесеного позивачем ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що оскільки позивач звернулась до суду в порядку статті 1172 ЦК України - відшкодування шкоди, завданої працівником, однак фактично просить стягнути з банку шкоду у розмірі вкладу, який уже стягнуто по судовому рішенню в іншій цивільній справі, то заявлений позивачем позов не підлягає задоволенню у зв`язку з неправильністю обраного позивачем способу захисту порушених прав.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 03 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 231 865,20 грн шкоди, завданої злочином. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що, враховуючи, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 09 березня 2017 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 191, частиною першою статті

366 КК України, зокрема по факту незаконного заволодіння належними ОСОБА_1 грошовими коштами на загальну суму 304 234,00 грн, а також те, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26 червня 2017 року у справі № 461/5712/14-ц стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі

26 000,00 грн за договором банківського вкладу, 1 826,27 грн відсотків по вкладу та 98,30 грн три відсотки річних, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню

231 865,20 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У квітні 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що матеріалами справи встановлено, що правовідносини ОСОБА_1 та відповідача з 2006 року були пов`язані з двома договорами банківського вкладу: один в національній валюті - гривні, інший в іноземній - євро. У зв`язку із відмовою

АТ «Державний ощадний банк України» добровільно повертати кошти за банківськими вкладами, ОСОБА_1 у 2014 році звернулась до суду із позовами про їх примусове стягнення. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2016 року у справі № 463/2111/14-ц відмовлено у задоволенні позову про стягнення коштів за договором банківського вкладу, який був відкритий в іноземній валюті - євро, а сам договір визнаний нікчемним. Вказане рішення суду залишено без змін постановою Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26 червня 2017 року у справі № 463/5712/14-ц, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Львівської області

від 19 грудня 2017 року, стягнуто з відповідача 27 924,57 грн за договором банківського вкладу, який був відкритий у національній валюті - гривні.

Зазначені вище судові рішення у кримінальній та цивільних справах встановлюють наступне: договір банківського вкладу, який був відкритий у євро - визнаний нікчемним, а отже договірні правовідносини в розумінні абзацу 3 Глави 71 ЦК України, між сторонами процесу відсутні. Натомість, між сторонами існують правовідносини з відшкодування шкоди роботодавцем, у випадках заподіяння шкоди працівником під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків на підставі частини першої статті 1172 ЦК України. Як було встановлено постановою Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 463/2111/14-ц розмір такої шкоди становить 22 500,00 євро.

Наведене свідчить, що апеляційний суд припустився при розгляді справи двох помилок: стягнувши з відповідача кошти у відшкодування шкоди по курсу на момент протиправного заволодіння ними посадовою особою

АТ «Державний ощадний банк України», а також зменшивши розмір такого відшкодування на суму коштів за договором банківського вкладу, які були стягнуті з відповідача в межах справи № 461/5712/14-ц.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц та постановах Верховного Суду від 08 лютого

2018 року у справі № 662/928/15-ц, від 15 березня 2018 року у справі

№ 638/1841/14-ц.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 червня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

У липні 2020 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2020 року справу за позовом

ОСОБА_1 до АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», третя особа -

ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди призначено до судового розгляду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив АТ «Державний ощадний банк України» на касаційну скаргу ОСОБА_1 , воно просило за наявності підстав, передбачених пунктами 4, 5 частини першої

статті 396 ЦПК України закрити касаційне провадження у цій справі або залишити вказану касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_2 перебувала на посаді завідуючої ТВБВ № 10013/0332 територіально-відокремленого безбалансового відділення № 10013/0289

АТ «Ощадбанк», за адресою: м. Львів, вул. Медової Печери, 39 у період заволодіння коштами ОСОБА_1 .

Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 09 березня 2017 року, залишеним у цій частині без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятої статті 191, частиною першою статті 366 КК України, зокрема по факту незаконного заволодіння належними ОСОБА_1 грошовими коштами на загальну суму 304 234,00 грн (а. с. 100-204, т. 1).

Згідно зазначеного вироку суду ОСОБА_2 10 лютого 2010 року, 05 червня 2013 року, 29 січня 2009 року, 03 травня 2012 року та 05 червня 2013 року, емітуючи укладення депозитних договорів, заволоділа коштами

ОСОБА_1 у розмірі відповідно 22 000,00 грн, 187,00 грн,

5 000,00 євро, 2 256,25 євро, 15 000,00 євро. В подальшому, 15 березня

2011 року, 03 травня 2012 року, 05 червня 2013 року, 29 січня 2009 року,

10 лютого 2010 року, 15 березня 2011 року, 03 травня 2012 року та 05 червня 2013 року ОСОБА_2 , вносячи завідомо неправдиві дані, видала потерпілій ОСОБА_1 фіктивні договори про переоформлення депозитних вкладів із збільшення суми кожного наступного вкладу на суму умовно нарахованих відсотків.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Факт заподіяння майнової шкоди ОСОБА_1 внаслідок вчинення злочину ОСОБА_2 встановлено судом у кримінальному провадженні та не підлягає доказуванню в ході розгляду цієї цивільної справи.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22 лютого 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Ощадбанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу та задоволено зустрічний позов АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про визнання договору банківського вкладу нікчемним. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2016 року скасовано рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 лютого 2016 року та ухвалено нове, яким стягнуто з АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором № 2824 на вклад «Депозитний» від 05 червня

2013 року 22 500,00 євро, 540,04 євро процентів, 85,07 євро трьох відсотків річних та 275,00 грн понесених судових витрат. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2016 року відповідно до статті 319 ЦПК України набрало законної сили з моменту його проголошення та

22-30 грудня 2016 року було виконано банком.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2016 року відхилено касаційну скаргу

АТ «Ощадбанк», а рішення Апеляційного суду Львівської області

від 17 травня 2016 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2016 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня

2016 року скасовано, а рішення Галицького районного суду м. Львова

від 22 лютого 2016 року залишено в силі.

Враховуючи викладене, починаючи з 29 листопада 2017 року

ОСОБА_1 зобов`язана повернути АТ «Ощадбанк» безпідставно одержані кошти за скасованим рішенням Апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2016 року. У зв`язку з неодержанням в добровільному порядку коштів від ОСОБА_1 банк звернувся із заявою про поворот виконання судового рішення. Ухвалою Галицького районного суду

м. Львова від 12 січня 2018 року, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 23 травня 2018 року заяву про поворот виконання рішення Апеляційного суду Львівської області

від 17 травня 2016 року у справі № 463/2111/14-ц задоволено.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26 червня 2017 року у справі № 461/5712/14-ц, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 19 грудня 2017 року, позов ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення неповернутого банківського вкладу задоволено, в задоволенні зустрічного позову ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління до ОСОБА_1 про визнання договору банківського вкладу нікчемним - відмовлено. Вирішено стягнути з

ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь

ОСОБА_1 кошти у розмірі 26 000,0 грн за договором банківського вкладу, 1 826 грн 27 коп. відсотків по вкладу та 98 грн 30 коп. три відсотки річних.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Загальні положення про відшкодування заподіяної майнової шкоди закріплені в нормах статті 1166 ЦК України.

У тих випадках, коли шкода заподіяна працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків, зобов`язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (частина перша

статті 1172 ЦК України).

Судом апеляційної інстанції установлено, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 09 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятої статті 191, частини першої статті 366 КК України.

Вказаним вироком встановлено, що 29 січня 2009 року ОСОБА_2 , знаходячись на своєму робочому місці в приміщенні ТВБВ № 10013/0332 територіально-відокремленого безбалансового відділення № 10013/0289

АТ «Ощадбанк», за адресою: м. Львів, вул. Медової Печери, 39, діючи протиправно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами вкладників даного відділення в більшому розмірі, маючи умисел на особисте незаконне збагачення, під приводом переукладення строкового депозитного вкладу, шляхом переукладення (підписання) відповідного договору, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_1 у розмірі

5 000,00 євро, що згідно курсу Національного Банку України (далі - НБУ) станом на 29 січня 2009 року становило 51 051,00 грн, які остання мала намір внести на банківський рахунок строком на 12 місяців під 10 % річних, створюючи при цьому видимість законності вказаної операції, шляхом видачі документів вкладнику, які нібито підтверджують його договірні відносини із банківською установою та повідомляючи про нарахування за вказаним договором відсотків, достовірно знаючи, що жодного офіційного договору між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладено не буде та жодні відомості про нього не будуть внесені до електронних автоматизованих банківських систем.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 03 травня 2012 року ОСОБА_2 , знаходячись на своєму робочому місці в приміщенні ТВБВ № 10013/0332 територіально-відокремленого безбалансового відділення № 10013/0289

АТ «Ощадбанк», за адресою: м. Львів, вул. Медової Печери, 39, діючи протиправно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_1 в більшому розмірі, маючи умисел на особисте незаконне збагачення, під приводом переукладення договору строкового депозитного вкладу, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_1 у розмірі 2 256,25 євро, що згідно курсу НБУ станом на 03 травня 2012 року становило 74 029,75 грн, які остання мала намір внести на банківський рахунок, продовживши дію раніше відкритого строкового депозитного вкладу на строк 13 місяців у більшому розмірі на суму 7 500,00 євро під 6,5 % річних, створюючи при цьому видимість законності вказаної операції, шляхом видачі документів вкладнику, які нібито підтверджують його договірні відносини із банківською установою та повідомляючи про нарахування за попереднім договором відсотків у сумі 243,75 євро, що згідно курсу НБУ станом на 03 травня 2012 року становило 2 576,38 грн, достовірно знаючи, що офіційного договору у вказаному випадку між

АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладено не було, жодні відомості про нього не будуть внесені до електронних автоматизованих банківських систем та реальні відсотки за депозитним вкладом не нараховувались.

05 червня 2013 року ОСОБА_2 , знаходячись на своєму робочому місці в приміщенні ТВБВ № 10013/0332 територіально-відокремленого безбалансового відділення № 10013/0289 АТ «Ощадбанк», за адресою:

м. Львів, вул. Медової Печери, 39, діючи протиправно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_1 в більшому розмірі, маючи умисел на особисте незаконне збагачення, під приводом переукладення договору строкового депозитного вкладу, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_1 у розмірі 15 000,00 євро, що згідно курсу НБУ станом на 05 червня 2013 року становило 156 966,00 гривень, які остання мала намір внести на банківський рахунок, продовживши дію раніше відкритого строкового депозитного вкладу у більшому розмірі на суму 22 500,00 євро, що згідно курсу НБУ станом на 05 червня 2013 року становило 235 449,00 грн, створюючи при цьому видимість законності вказаної операції, шляхом видачі документів вкладнику, які нібито підтверджують його договірні відносини із банківською установою та повідомляючи про нарахування за попереднім договором відсотків у сумі 528,12 євро, що згідно курсу НБУ станом на 05 червня 2013 року становило

5 526,51 грн, достовірно знаючи, що офіційного договору № 2824 у вказаному випадку між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладено не було, жодні відомості про нього не будуть внесені до електронних автоматизованих банківських систем та реальні відсотки за депозитним вкладом не нараховувались.

З урахуванням вищевказаних вимог закону та обставин справи, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що позивачу протиправними діями працівника банка ОСОБА_2 завдана шкода, яка підлягає стягненню з ПАТ «Державний ощадний банк України» на підставі статей 1166 та 1172 ЦК України.

В той же час, колегія суддів не може погодитися з розміром шкоди, яка підлягає стягненню з банку.

Як встановлено вироком Личаківського районного суду м. Львова

від 09 березня 2017 року у справі № 463/3982/14-ц ОСОБА_2 29 січня 2009 року, 03 травня 2012 року та 05 червня 2013 року, емітуючи укладення депозитних договорів, заволоділа коштами ОСОБА_1 у розмірі відповідно 5 000,00 євро, 2 256,25 євро, 15 000,00 євро. Отже загальна сума збитків, завдана ОСОБА_1 склала 22 500,00 євро, а не 304 234,00 грн, як помилково вважав суд апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Враховуючи те, що працівником ПАТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_2 нанесено позивачу шкоду у розмірі її банківського депозитного вкладу, що складає 22 500,00 євро та зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржуване судове рішення підлягає зміні шляхом збільшення суми збитків, яка підлягає стягненню з

ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 до 22 500,00 євро.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного суду від 03 березня 2020 року змінити, виклавши її резолютивну частину в наступній редакції.

Стягнути з акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління акціонерного товариства

«Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 22 500 (двадцять дві тисячі п`ятсот) євро.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович