Постанова

Іменем України

09 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 552/6676/16-ц

провадження № 61-1095св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - Київський відділ державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, правонаступником якого є Київський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Суми),

треті особи: Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», Державна казначейська служба України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та Акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» на постанову Полтавського апеляційного суду від 20 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Бутенко С. Б., Прядкіної О. В., Чумак О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, правонаступником якого є Київський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), треті особи: Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - АТ «Укрексімбанк»), Державна казначейська служба України, про стягнення грошових коштів.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що 20 січня 2012 року відбулися прилюдні торги з реалізації іпотечного майна - квартири АДРЕСА_1 . Він став переможцем зазначених торгів, що підтверджується протоколом № 1711068-1 проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна (предмета іпотеки), що є власністю

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та актом державного виконавця про реалізацію нерухомого майна від 31 січня 2012 року. 07 лютого 2012 року йому видано свідоцтво про право власності на квартиру. До проведення прилюдних торгів він сплатив на користь торгівельної організації - Приватного підприємства «Нива-В. Ш.» (далі - ПП «Нива-В. Ш.») гарантійний внесок у розмірі 15 270,00 грн, а після оголошення його переможцем - вартість придбаного майна у розмірі 274 860,00 грн на депозитний рахунок Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції та доплату винагороди торгівельній організації у розмірі 15 270,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 16 грудня 2013 року у справі № 552/6344/13-ц визнано недійсними результати прилюдних торгів, які були проведені 20 січня 2012 року ПП «Нива-В. Ш.» з реалізації нерухомого майна (предмета іпотеки), а саме: лоту № 1 - трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , визнано недійсним протокол про проведення зазначених прилюдних торгів, визнано недійсним акт прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки та визнано недійсним свідоцтво про належність йому квартири АДРЕСА_1 .

У зв`язку з визнанням недійсними прилюдних торгів та скасування права власності на придбане на торгах нерухоме майно, він має право на повернення грошових коштів, сплачених ним за придбання вказаного майна. З урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_3 просив стягнути з Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, шляхом списання з рахунків Управління державної Казначейської служби України в Полтавській області, на його користь:

- грошові кошти у розмірі 249 327,27 грн, сплачені ним за придбане нерухоме майно;

- інфляційні втрати у розмірі 247 537,42 грн; проценти за користування коштами у розмірі 22 869,80 грн, а всього - 270 407,22 грн.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 09 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що прилюдні торги були проведені ПП «Нива-В.Ш», як їх організатором та продавцем нерухомого майна за договором купівлі-продажу, а тому Київський відділ державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління у Полтавській області, не є належним відповідачем. Суд першої інстанції також зауважив, що виручена від реалізації іпотечного майна на публічних торгах сума у розмірі 249 327,27 грн, була перерахована Київським відділом державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, третій особі - АТ «Укрексімбанк».

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 04 квітня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 відхилено, рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 лютого 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 серпня 2019 року касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 04 квітня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення апеляційного суду та направляючи справу на новий апеляційний розгляд, Верховний Суд виходив з того, що переглядаючи законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, у порушення статей 212-215, 316 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) 2004 року, не встановив правовідносин між сторонами, зокрема не перевірив умови договору, укладеного між відділом державної виконавчої служби та спеціалізованою організацією, як і не встановив належним чином сторін правочину, а саме того, хто був продавцем за договором купівлі-продажу, у зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про те, що відділ державної виконавчої служби не є продавцем за вказаним вище договором.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 20 грудня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 задоволено, рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 лютого 2017 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на користь ОСОБА_3 249 327,27 грн, отриманих за недійсним правочином.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, а тому у разі визнання прилюдних торгів недійсними сторони у порядку застосування реституції повертаються у первісний стан. Аналіз умов генерального договору № 2 про реалізацію арештованого майна, на яке звернуто стягнення державними виконавцями при примусовому виконанні рішень від 14 січня 2011 року, укладеного між Міністерством юстиції України та спеціалізованого організацією ПП «Нива-В. Ш.», та договору від 23 вересня 2011 року № 1711068, укладеного між Київським відділом державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області та філією № 17 ПП «Нива-В. Ш.» про надання послуг з організації і проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), дає підстави для висновку про те, що спеціалізована організація у спірних правовідносинах лише надавала послуги з організації і проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, а Київський відділ державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області самостійно виступав від свого імені на прилюдних торгах як продавець. Крім того, саме виконавча служба отримала грошові кошти як оплату вартості квартири, реалізованої на прилюдних торгах, та у подальшому провела їх розподіл, спрямувавши частину грошових коштів на рахунок стягувача у виконавчому провадженні, а іншу частину - на сплату виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій, які згідно з рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 11 травня 2018 року у справі №552/1194/15-ц стягнуто з Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на користь

ОСОБА_3 у порядку реституції за недійсним правочином. Ураховуючи, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 16 грудня 2013 року визнано недійсними прилюдні торги, проведені 20 січня 2012 року ПП «Нива - В. Ш.» від імені Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, з реалізації квартири АДРЕСА_1 , протокол про проведення зазначених прилюдних торгів та акт прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки, апеляційний суд вважав обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, вимогу позивача про застосування реституції, як спеціального зобов`язального способу захисту права власності, з повернення грошових коштів у розмірі 249 327,27 грн за недійсним правочином. Оскільки реституція, згідно з якою у сторін виникає обов`язок повернути одна одній усе одержане за недійсним правочином, застосовується на підставі відповідного рішення суду, апеляційний суд вважав, що вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та процентів за користування чужими грошовими коштами є передчасними.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У січні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), у якій заявник просив скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 20 грудня

2019 року та залишити в силі рішення Київського районного суду м. Полтави

від 09 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області

від 04 квітня 2017 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що задовольняючи вимоги позивача про стягнення з Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області грошових коштів у розмірі 249 327,27 грн, отриманих за недійсним правочином, апеляційний суд не урахував, що Київський відділ державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області не є особою, яка, у розумінні статті 1214 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, оскільки грошові кошти у розмірі 247 777,27 грн перераховані на користь стягувача - АТ «Укрексімбанк». Апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що згідно з умовами генерального договору № 2 про реалізацію арештованого майна, на яке звернуто стягнення державними виконавцями при примусовому виконанні рішень від 14 січня 2011 року, укладеного між Міністерством юстиції України та спеціалізованого організацією ПП «Нива-В. Ш.», та договору від 23 вересня 2011 року № 1711068, укладеного між Київським відділом державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області та філією № 17 ПП «Нива-В. Ш.» про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), продавцем майна на прилюдних торгах виступає орган державної виконавчої служби, тоді як у дійсності між органом державної виконавчої служби та спеціалізованою організацією укладений договір комісії, з чого слідує, що спеціалізована організація виступає на торгах від власного імені, а тому є стороною договору на торгах (продавцем).

У січні 2020 року до Верховного Суду також надійшла касаційна скарга АТ «Укрексімбанк», у якій заявник просив скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 20 грудня 2019 року та залишити в силі рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 лютого 2017 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що під час нового апеляційного розгляду, апеляційний суд не здійснив належної оцінки положень договорів, на підставі яких відбулася реалізація майна, а саме генерального договору № 2 про реалізацію арештованого майна, на яке звернуто стягнення державними виконавцями при примусовому виконанні рішень від 14 січня

2011 року, укладеного між Міністерством юстиції України та спеціалізованого організацією ПП «Нива - В. Ш.», та не встановив правильно правової природи зазначеного правочину, який за своїм змістом є договором комісії. Зазначеного висновку у подібних за змістом правовідносинах дійшов Апеляційний суд Харківської області у рішенні від 18 лютого 2013 року у справі № 2-7491/11. Апеляційний суд також не урахував, що згідно з уточненою позовною заявою, позивач як на підставу заявлених ним вимог посилався саме на норми статті 1212 ЦК України. Зважаючи на те, що Київський відділ державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області не є особою, яка набула майно, або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, як правильно установив суд першої інстанції, відсутні підстави для стягнення з відповідача грошових коштів.

У березні 2020 року до Верховного Суду надійшли відзиви представника

ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на касаційну скаргу Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), у якому він просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову Полтавського апеляційного суду від 20 грудня 2019 року залишити без змін, посилаючись на те, що апеляційний суд повно вставив фактичні обставини справи, зокрема те, що спеціалізована організація лише надавала послуги з реалізації нерухомого майна, продавцем якого виступав Київський відділ державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, а тому правильно застосував до спірних правовідносин положення статті 216 ЦК України.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та витребувано справу з місцевого суду.

Ухвалою Верховного Суду від 25 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «Укрексімбанк».

Ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційних скарг) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційних скарг) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Рішення апеляційного суду у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та процентів за користування грошовими коштами не оскаржується, а тому у цій частині у касаційному порядку не переглядається.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій установлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2010 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності на користь АТ «Укрексімбанк» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 28 листопада 2006 року та

від 07 листопада 2007 року, укладеним між ВАТ «Укрексімбанк» та

ОСОБА_4 у розмірі 936,54 грн та 22 453,00 дол. США, та відшкодування судових витрат у розмірі 1 820,00 грн, шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну предмета іпотеки - 259 440,00 грн.

На виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебували виконавчі провадження № 20266526, № 20266326, № 20263044

від 09 липня 2010 року відносно солідарних боржників: ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , стягувач - АТ «Укрексімбанк».

У ході примусового виконання заочного рішення Київського районного суду

м. Полтави від 20 квітня 2010 року, предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 20 січня 2012 року реалізовано у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», про що складений протокол № 1711068-1 проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна (предмета іпотеки), що є власністю ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 від 20 січня 2012 року та акт державного виконавця про реалізацію нерухомого майна від 31 січня 2012 року. Покупцю ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на зазначену квартиру.

Реалізацію майна проводила ПП «Нива-В. Ш.» на підставі генерального договору № 2 про реалізацію арештованого майна, на яке звернуто стягнення державними виконавцями при примусовому виконанні рішень від 14 січня

2011 року, укладеного між Міністерством юстиції України та спеціалізованого організацією ПП «Нива-В. Ш.», та договору від 23 вересня 2011 року № 1711068, укладеного між Київським відділом державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області та філією № 17 ПП «Нива-В. Ш.» про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки).

За результатами проведених прилюдних торгів, переможець ОСОБА_3 сплатив:

- на рахунок ПП «Нива-В. Ш.» було 30 540,00 грн, з яких: гарантійний внесок у розмірі 15 270,00 грн, та доплата винагороди торгівельній організаціїзгідно з протоколом від 20 січня 2012 року № 1711068-1 у розмірі 15 270,00 грн;

- на депозитний рахунок Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 274 860,00 грн у рахунок вартості придбаного майна, з яких відповідач: перерахував на рахунок стягувача АТ «Укрексімбанк» 249 327,27 грн, а решту суми - 25 532,73 грн перерахував як виконавчий збір до державного бюджету.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 16 грудня 2013 року у справі № 552/6344/13-ц визнано недійсними результати прилюдних торгів, які проведені 20 січня 2012 року ПП «Нива-В. Ш.» з реалізації нерухомого майна (предмета іпотеки), а саме: лоту № 1 - трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , визнано недійсними: протокол про проведення зазначених прилюдних торгів, акт прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки та свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 24 лютого 2015 року у справі № 552/3627/14-ц позов ОСОБА_3 до ПП «Нива - В. Ш.» в особі філії

№ 17 про стягнення коштів задоволено частково, стягнуто з ПП «Нива - В. Ш.» в особі філії № 17 на користь ОСОБА_3 30 540,00 грн сплачених ним на користь торгуючої організації.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 11 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 року, у справі 552/1194/15-ц позов ОСОБА_3 до АТ «Державний експортно-імпортний банк України», Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, треті особи: ПП «Нива - В. Ш.», ОСОБА_7 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Дубова Т. В., про стягнення коштів, трьох відсотків річних, суми інфляції, задоволено частково, стягнуто з Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції на користь ОСОБА_3 25 532,73 грн, зарахованих як виконавчий збір, шляхом їх списання з рахунків Управління державної Казначейської служби України в Полтавській області.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзивів на неї, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та АТ «Укрексімбанк» підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 41 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

За своєю правовою природою відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому такий правочин може визнаватись недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент його вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За змістом частин першої та другої статті 216 ЦК України правовими наслідками недійсності правочину є реституція (основний наслідок) та відшкодування збитків (додатковий наслідок)

При цьому, правила статті 216 ЦК України застосовуються виключно до сторін правочину, якими відповідно до статті 655 ЦК України є покупець та продавець.

Вирішуючи питання про те, хто є продавцем за укладеним за результатами торгів договором, необхідно виходити з умов відповідного договору, що укладається між органом державної виконавчої служби та спеціалізованою організацією.

У разі якщо на підставі укладеного спеціалізованою організацією з відділом державної виконавчої служби договору ця організація під час укладення на торгах договору виступає представником відділу державної виконавчої служби, то стороною такого договору, а відтак і продавцем, є відділ державної виконавчої служби. Якщо ж спеціалізована організація виступає на торгах від власного імені на підставі укладеного з відділом державної виконавчої служби договору, який за своїм змістом є договором комісії, то стороною такого договору, а відтак і продавцем, є спеціалізована організація. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 листопада

2015 року у справі № 6-1884цс15.

Таким чином, наявні підстави для висновку, що для правильного вирішення спору необхідно встановити правову природу відносин між державною виконавчою службою та спеціалізованою організацією.

У справі, яка переглядається, апеляційний суд під час нового апеляційного розгляду справи встановив, що ПП «Нива-В. Ш.» проводило реалізацію майна на підставі генерального договору № 2 про реалізацію арештованого майна, на яке звернуто стягнення державними виконавцями при примусовому виконанні рішень від 14 січня 2011 року, укладеного між Міністерством юстиції України та спеціалізованого організацією ПП «Нива-В. Ш.», та договору від 23 вересня

2011 року № 1711068, укладеного між Київським відділом державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області та філією № 17 ПП «Нива-В. Ш.» про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки).

Згідно з пунктом 3.1 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, орган державної виконавчої служби укладає із спеціалізованою організацією договір, яким доручає реалізацію майна спеціалізованій організації за визначену винагороду за надані послуги з реалізації арештованого майна, яка встановлюється у відсотковому відношенні до продажної ціни лота.

Відповідно до пункту 1.1. генерального договору № 2 про реалізацію арештованого майна, на яке звернуто стягнення державними виконавцями при примусовому виконанні рішень від 14 січня 2011 року, укладеного між Міністерством юстиції України та спеціалізованого організацією ПП

«Нива - В. Ш.», Міністерство юстиції доручає, а торгуюча організація особисто за місцем її реєстрації або через свої філії у відповідних адміністративно-територіальних одиницях за дорученням торгуючої організації, зобов`язується приймати від органів державної виконавчої служби та реалізувати арештоване майно, на яке звернено стягнення державними виконавцями при примусовому виконанні рішень шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах та на комісійних умовах, а також забезпечувати належне зберігання арештованого майна та його перевезення.

Згідно з умовами договору від 23 вересня 2011 року № 1711068, укладеного між Київським відділом державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області та філією № 17 ПП «Нива - В. Ш.» про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), спеціалізована організація надає послуги з організації і проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, за що отримує винагороду, у розмірі і порядку, передбаченому розділом третім зазначеного договору.

Аналізуючи правову природу генерального договору № 2 про реалізацію арештованого майна, на яке звернуто стягнення державними виконавцями при примусовому виконанні рішень від 14 січня 2011 року, укладеного між Міністерством юстиції України та спеціалізованого організацією ПП «Нива - В. Ш.», та договору від 23 вересня 2011 року № 1711068, укладеного між Київським відділом державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області та філією № 17 ПП «Нива-В. Ш.» про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), апеляційний суд не урахував, що положення таких договорів кореспондують договору комісії.

Так, відповідно до статті 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Зважаючи на викладене, доводи касаційних скарг Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та АТ «Укрексімбанк» про те, що до Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області не застосовуються наслідки недійсності правочину, стороною якого воно не вступало, є обгрунтованими.

Водночас, Верховний Суд не погоджується з твердженнями заявників про відсутність правових підстав для стягнення з Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на користь ОСОБА_3 сплачених ним грошових коштів на виконання недійсного правочину.

Можливість повернення майна, переданого, у тому числі, на виконання недійсного правочину, шляхом пред'явлення вимоги набувачу, який не є стороною недійсного правочину, а так само володіння яким (майном) згодом відпала, урегульовано положеннями глави 83 ЦК України.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України

від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17 та постанові Верховного Суду

від 29 травня 2019 року у справі № 757/42443/15-ц (провадження № 61-38890св18).

Зважаючи на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції грошових коштів, сплачених на виконання недійсного правочину, хоча помилково застосував до спірних правовідносин приписи статті 216 ЦК України, а не статті 1212 ЦК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки апеляційний суд ухвалив правильне по суті судове рішення, однак неправильно застосував норми матеріального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції у необхідно змінити, виклавши мотивувальну частину постанови Полтавського апеляційного суду від 20 грудня 2019 року в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та Акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» задовольнити частково.

Змінити постанову Полтавського апеляційного суду від 20 грудня 2019 року, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко