Провадження № 2/161/2837/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі Самсонюк Ю.Л.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Богачука Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Теремно Хліб» до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ «Теремно Хліб» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в порядку регресу.

Позов обґрунтовує тим, що 30 липня 2016 року о 13:00 год. відповідач, керуючи належним ПрАТ «Теремно Хліб» автомобілем марки ГАЗ-33021, д.н.з. НОМЕР_1 , на 39 км + 100 м автомобільної дороги Т-1813 «Демидівка - Велика Городниця» в с. Малин Млинівського району, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з гужовою підводою під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку з пасажиром ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було завдано тяжких тілесних ушкоджень. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 здійснював перевезення хлібобулочних виробів, що належали ПрАТ «Теремно Хліб».

Вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 18 жовтня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у ДТП, зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2019 року з ПрАТ «Теремно Хліб» стягнуто в користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди 60 000 грн., 3% річних 1207,64 грн., інфляційні втрати 3021,95 грн., а всього 64 229. 59 грн., стягнуто з ПрАТ «Теремно Хліб» стягнуто в користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн., 3% річних 579,45 грн., інфляційні втрати 1450 грн., а всього 52029,45 грн. За наслідками апеляційного перегляду вищевказане рішення суду було залишене без змін.

В подальшому ПрАТ «Теремно Хліб» виплатило на рахунки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 суми коштів, передбачені рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2019 року. Крім того, вказаним рішенням суду встановлено преюдиційний факт про те, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 перебував з ПрАТ «Теремно Хліб» в трудових стосунках.

Позивач зазначає, що в силу ч. 1 ст. 1191 ЦК України ПрАТ «Теремно Хліб» набуло права зворотної вимоги (регресу) до відповідача щодо повернення відшкодування, яке було виплачено позивачем потерпілим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

З огляду на наведене позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Теремно Хліб» в порядку регресу відшкодування у розмірі 123 802,16 грн, що складається з сум по відшкодуванню моральної шкоди в розмірі 60 000 грн, 3% річних 1207,64 грн., інфляційних втрат 3021,95 грн., судових витрат на професійну правничу допомогу 7543,12, сплачених ОСОБА_4 та по відшкодуванню моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., 3% річних 579,45 грн., інфляційних втрат 1450 грн., сплачених ОСОБА_3 та стягнути з відповідача в користь ПрАТ «Теремно Хліб» судові витрати.

Ухвалою від 10 липня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

У своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Богачук Я.О. зазначає про невизнання позову відповідачем з огляду на безпідставність вимог. Вказує, що юридична особа може вимагати від фізичної особи відшкодування лише тих сум коштів, які юридична особа затратила на лікування потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди осіб. Однак ПрАТ «Теремно Хліб» не виплачувало потерпілим коштів на лікування. Позивач виплатив потерпілим лише відшкодування моральної шкоди, 3% річних, інфляційні втрати та судові витрати за рішенням суду. На думку представника відповідача, вищенаведені обставини виключають наявність правових підстав для задоволення позову. Крім того, позивач має право частково отримати виплачене відшкодування від страхової компанії, а не від ОСОБА_2

21 грудня 2020 року на адресу суду надійшли письмові пояснення ПрАТ «Теремно-Хліб», в яких представник позивача заперечує позицію сторони відповідача.

Представник позивача ПрАТ «Теремно-Хліб» Бабінець І.А. в судовому засіданні позов підтримав з підстав, які зазначені в позовній заяві, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Богачук Я.О. в судовому засіданні позов заперечив з підстав, які наведені ним у відзиві на позовну заяву, просить в позові відмовити.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 18.10.2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Даний вирок набрав законної сили є і чинним.

З вказаного вироку суду слідує, що 30.07.2016 року о 13:00 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки ГАЗ-33021, д.н.з. НОМЕР_1 , на 39 км + 100 м автомобільної дороги Т-1813 «Демидівка - Велика Городниця» в с. Малин Млинівського району, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з гужовою підводою під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку з пасажиром ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження, які мають ознаки тяжких за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення.

Ч. 6 ст. 82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2019 року частково задоволено вимоги ОСОБА_4 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ПрАТ «Теремно-Хліб», ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяних злочином. Вирішено стягнути з ПрАТ «Теремно-Хліб» на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди 60000 грн., 3 % річних - 1207 грн. 64 коп., інфляційні втрати - 3021 грн. 95 коп., а всього 64229 грн. 59 коп.; стягнути з ПрАТ «Теремно-Хліб» на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 50000 грн., 3 % річних - 579 грн. 45 коп., інфляційні втрати - 1450 грн., а всього 52029 грн. 45 коп. В решті позовних вимог відмовлено та здійснено розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 червня 2019 року в цій справі стягнуто з ПрАТ «Теремно Хліб» на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7543 грн. 12 коп.

За результатами апеляційного перегляду рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ПрАТ «Теремно-Хліб», ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяних злочином - залишене без змін.

При розгляді вищевказаної справи суд встановив, що на момент ДТП ОСОБА_2 здійснював перевезення хлібобулочних виробів належним ПрАТ «Теремно-Хліб» автотранспортом, тобто між ОСОБА_2 та ПрАТ «Теремно-Хліб» на момент ДТП існували правовідносин, які витікають з трудового договору. Така обставина наразі сторонами визнається.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Судом встановлено, що ПрАТ «Теремно-Хліб» сплатило на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 суми коштів, визначені рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2019 року. Наведене підтверджується відповідними платіжними дорученнями, зокрема: платіжним дорученням №7313 від 15 жовтня 2019 року підтверджується (отримувач ОСОБА_4 сума 20 000 грн); платіжним дорученням№ 7366 від 16 жовтня 2019 року (отримувач ОСОБА_4 сума 20 000 грн); платіжним дорученням №7421 від 17 жовтня 2019 року (отримувач ОСОБА_4 сума 20 000 грн); платіжним дорученням №7314 від 15 жовтня 2019 року (отримувач ОСОБА_4 сума 1 207,64 грн.); платіжним дорученням № 7367 від 16 жовтня 2019 року (отримувач ОСОБА_4 сума 3 021,95 грн.); платіжним дорученням № 7368 від 16 жовтня 2019 року (отримувач ОСОБА_4 сума 7 543,12 грн.); платіжним дорученням №7217 від 09 жовтня 2019 року (отримувач ОСОБА_3 сума 50 000 грн.); платіжним дорученням №7311 від 15 жовтня 2019 року (отримувач ОСОБА_3 сума 579,45 грн.); платіжним дорученням №7312 від 15 жовтня 2019 року (отримувач ОСОБА_3 сума 1 450,00 грн.).

Юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану працівником, має право зворотньої вимоги (регресу) до цієї особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України), тобто розмір відшкодування визначається трудовим законодавством.

Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством грошової суми третій особі, саме від цього часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.

Відповідно до частини третьої статті 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

У відповідності до роз`яснень, визначених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.

Наведене дає підстави для висновку, що шкода, завдана винними діями відповідача, відшкодована ПрАТ «Теремно-Хліб» на підставі відповідного судового рішення, яке було виконане позивачем 15-17 жовтня 2019 року, регресний позов пред`явлений після виконання зазначеного судового рішення 06 липня 2020 року, а отже, регресна вимога до працівника заявлена в межах річного строку з дня виплати підприємством грошових сум третім особам.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Разом із цим, за змістом ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Так, статтею 137 КЗпП України передбачено, що суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений.

Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою.

При цьому суд зазначає, що обставин, які згідно з положеннями статті 137 КЗпП України є підставою для зменшення розміру відшкодування судом не встановлено.

Підсумовуючи все вище наведене, суд дійшов таких висновків: дорожньо-транспортна пригода, яка відбулась 30 липня 2016 року та внаслідок якої ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження, сталася з вини відповідача ОСОБА_2 під час виконання ним трудових обов`язків; вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 18.10.2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України; позивач в порядку ст.1172 ЦК України відшкодував потерпілим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шкоду, завдану його працівником ОСОБА_2 .

Наведене свідчить про те, що спосіб захисту права позивача на відшкодування сплачених ним коштів ґрунтується на нормах ч.1 ст. 1191 ЦК України, п. 3 ч.1 ст. 134 КЗпП України, його реалізація проведена в межах присічного строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України.

Також суд відхиляє доводи сторони відповідача про те, що позивач має право частково отримати виплачене відшкодування від страхової компанії, а не від ОСОБА_2 , оскільки ПрАТ «Євроінс Україна» свої зобов`язання за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6144045 виконало та виплатило потерпілим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 страхові відшкодування, в тому числі, відшкодування завданої моральної шкоди. Такі обставини встановлені рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ПрАТ «Теремно-Хліб», ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяних злочином.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошові кошти у сумі 123 802,16 грн, що складається з сум по відшкодуванню моральної шкоди в розмірі 60 000 грн, 3% річних 1207,64 грн., інфляційних втрат 3021,95 грн., судових витрат на професійну правничу допомогу 7543,12, сплачених ОСОБА_4 та по відшкодуванню моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., 3% річних 579,45 грн., інфляційних втрат 1450 грн., сплачених ОСОБА_3 .

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 77, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , код ІПН: НОМЕР_2 , на користь Приватного акціонерного товариства «Теремно Хліб», адреса: 43008, м. Луцьк, вул. Підгаєцька, 13-Б, , в порядку регресу відшкодування у розмірі: 123802 (сто двадцять три тисячі вісімсот дві) гривні 16 копійок, з яких: 60000 (шістдесят тисяч) гривень моральної шкоди, 1207 (одна тисяча двісті сім) гривень 64 копійки 3 проценти річних, 3021 (три тисячі двадцять одну) гривню 95 копійок інфляційних втрат, 7543 (сім тисяч п`ятсот сорок три) гривні 12 копійок витрат на правничу допомогу, сплачених ОСОБА_4 та у відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень, 3 проценти річних в розмірі 579 (п`ятсот сімдесят дев`ять) гривень 45 копійок, інфляційних втрат в розмірі 1450 (одна тисяча чотириста п`ятдесят) гривень сплачених ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , код ІПН: НОМЕР_2 , на користь Приватного акціонерного товариства «Теремно Хліб», адреса: 43008, м. Луцьк, вул. Підгаєцька, 13-Б, , 2102 (дві тисячі сто дві) гривні витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк