Справа № 175/893/18
РІШЕННЯ

Іменем України

22.01.2020 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Гасанової М.Ю.,

відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_17, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_17, про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що у травні 2015 року до неї звернувся раніше знайомий їй ОСОБА_3 із пропозицією сприяти у процедурі реєстрації права власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський р- н , с. Кіровське, Кіровська селищна рада, садівниче товариство «Темп ».

Погодившись на його пропозицію та довірившись йому, позивачка 04.06.2015 року надала на його ім`я довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_17, з наміром уповноважити ОСОБА_3 на вчинення дій щодо реєстрації права власності на житловий будинок та земельну ділянку на підставі судового рішення, що було винесено на користь позивачки.

Нотаріус пояснила позивачці тільки те, що довіреністю уповноважується ОСОБА_3 лише на вчинення дій, пов`язаних з оформленням правовстановлюючих документів для реєстрації права власності на вищезазначене домоволодіння та земельну ділянку на ім`я позивачки, та діяти від її імені під час оформлення документів, про все інше, що зазначається в довіреності від 04.06.2015 року №966, позивачці повідомлено не було та нотаріусом не роз`яснювалося.

У довіреності зазначається, що ОСОБА_3 має право розпоряджатися належним позивачці житловим будинком НОМЕР_1 з відповідними будівлями та спорудами та земельною ділянкою НОМЕР_1 площею 0,0555 га, що розташована за адресою: Дніпропетровська область , Дніпропетровський район, Кіровська селищна рада, садове товариство «Придніпровець», у тому числі продавати, обміняти, здати в оренду та інше.

20.04.2017 року до ОСОБА_5 додому прийшли ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 із заявою про те, що ОСОБА_3 продав належне їй домоволодіння та земельну ділянку незнайомому ОСОБА_1 , у зв`язку з чим позивачці у грубій формі було виставлено ультиматум звільнити житло до 22.04.2017 року.

21.03.2017 року ОСОБА_5 подала заяву до нотаріуса про скасування довіреності №966 від 04.06.2015 року та довіреність була скасована 21.03.2017 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей N33471482 від 21.03.2017 року.

Пізніше вона дізналася, що 01.03.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки, що належить позивачці на праві власності відповідно до рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04.06.2015 року у справі №2-1217, відповідно до якого визнано за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями та на земельну ділянку розміром 0,0555 га за НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка також зверталася до правоохоронних органів за фактом вчинення щодо неї шахрайства.

Посилаючись на те, що її волевиявлення на продаж будинку та земельної ділянки не було, про здійснення даного правочину ОСОБА_3 від її імені вона нічого не знала, договір купівлі-продажу особисто не підписувала, крім того, нотаріус прийняла помилково довіреність ОСОБА_5 за доручення, правова природа яких є різною, тому позивачка звернулась до суду із даною заявою та просила визнати недійсним договір купівлі-продажу №518 від 23.03.2017 року, а також стягнути на її користь судові витрати з відповідачів.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надав до суду відзив, у якому зазначив, що на час складання довіреності вже було присвоєно кадастровий номер і здійснено державну реєстрацію земельної ділянки. Довіреність на ОСОБА_3 була у встановленому законом порядку видана ОСОБА_5 ., та нотаріусом дотримано усіх вимог діючого законодавства при її посвідченні. Вказана довіреність була скасована майже через 2 роки після її видачі, тому позивачка мала реальну можливість скасувати вказану довіреність із часу її видачі. Зазначене у повній мірі підтверджується рукописним підписом позивачки, яким вона підтвердила факт складення довіреності, а також підтвердила, що текст довіреності прочитала у повному обсязі, він їй зрозумілий, відповідає волі і підписаний особисто. Також із довіреності слідує, що позивачці було роз`яснено та зрозуміло порядок скасування довіреності, передбачений вимогами Цивільного кодексу України. Зазначене підтверджується протоколами допиту в якості свідка приватного нотаріуса ОСОБА_17 та ОСОБА_3 , допитаних під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000560. У позовній заяві позивачкою нічого не говориться про грошові зобов`язання, які виникли між ОСОБА_3 з однієї сторони, та позивачкою - ОСОБА_5 і її сином ОСОБА_10 з іншої, з приводу взяття у борг грошових коштів у ОСОБА_3 , а також гарантій повернення шляхом продажу вищевказаного нерухомого майна і вирішення таким чином погашення боргу.

Так, відповідно до усних домовленостей і письмових розписок від 2008 року, 04.06.2015 року та 02.01.2017 року син ОСОБА_5 - ОСОБА_10 за усною згодою та з відома матері взяв у борг для себе та своєї матері грошові кошти, одночасно взявши зобов`язання повернути їх у строк, вказаний у розписках. У іншому разі, останній за усним погодженням із ОСОБА_5 , повинен був продати вищевказані будинок і земельну ділянку, таким чином повернути борг ОСОБА_3 .. Із метою надання гарантій щодо повернення отриманих коштів, ОСОБА_5 видала на ім`я ОСОБА_3 04.06.2015 року довіреність на розпорядження вказаним майном. Оскільки сім`єю ОСОБА_5 грошові кошти у встановлений строк повернуті не були, ОСОБА_3 здійснив відчуження вказаного нерухомого майна на підставі довіреності від 04.06.2015 року, що підтверджується та узгоджується копіями розписок.

По-друге, відповідно до довіреності, складеної позивачкою на ім`я ОСОБА_3 та зареєстрованої в реєстрі за №966 від 04.06.2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_17, позивачка крім інших дій, також уповноважила ОСОБА_3 продати належний їй будинок за вищевказаною адресою. Зазначене підтверджується даними, викладеними в абзаці №3 довіреності, відповідно до якого представник, у даному випадку ОСОБА_3 , має право розпоряджатися належним заявниці вищевказаним житловим будинком, у тому числі продати, обміняти, здати в оренду та інше, без погодження із ОСОБА_5 .. Забезпечення ОСОБА_5 житлом у випадку продажу вищевказаного нерухомого майна будь-якими домовленостями, вираженими усно або оформленими письмово, не передбачено.

Таким чином, вказаною довіреністю виключена двоякість трактування повноважень ОСОБА_3 , який мав законні підстави розпорядження майном позивачки, у тому числі шляхом його продажу без будь-якого попереднього погодження із ОСОБА_5 ..

Позивачкою не наведено обгрунтованих діючим законодавством України мотивованих доводів, у чому саме допущено помилку приватним нотаріусом ОСОБА_17 при посвідченні довіреності №966 від 04.06.2015 року на ім`я ОСОБА_3 ..

Посилання на ту обставину, що внаслідок продажу будинку вона була позбавлена єдиного житла, спростовується тим, що станом на 12.04.2017 року будинок НОМЕР_1 садівничого товариства «Темп» Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області був від`єднаний від мережі газопостачання, а отже вказаний будинок був нежилий. На підставі вищевикладеного, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 надав заперечення на позов та зазначив, що близько 10 років тому ОСОБА_5 та її син ОСОБА_10 звернулись до нього із проханням позичити грошей, на що він погодився та зажадав від ОСОБА_10 у присутності його матері написати розписку про те, що він бере у борг 1 (одну) тисячу доларів США, що за офіційним курсом на той час складало близько 8000 грн..

За період із 2008 до 2015 року ані ОСОБА_5 , ані її син ОСОБА_10 гроші не повернули, постійно обіцяли виконати свої боргові зобов`язання.

У травні 2015 року до нього знову звернулись ОСОБА_5 та ОСОБА_10 із проханням позичити грошей. Що стосувалося повернення старого боргу, ОСОБА_5 запропонувала, що гарантією повернення боргу буде дачний будинок ОСОБА_5 ..

За період 2015-2016 років ОСОБА_5 та ОСОБА_10 брали у відповідача гроші невеликими частинами, а всього станом на початок 2017 року вони мали перед відповідачем борг у сумі 80 тис. доларів США.

Відповідач зазначив, що із самого початку видачі довіреності він мав право продати будинок ОСОБА_5 без забезпечення її житлом і надання грошей від продажу будинку, що було чітко вказано у довіреності. Саме після неповернення боргу він мав законне право і вирішив продати будинок, перед продажем будинку з`ясував у нотаріуса, що довіреність іще дійсна та він може продати будинок, що й зробив. До того ж, ОСОБА_1 купив будинок та земельну ділянку на підставі чинної довіреності та про боргові відносини між ним та позивачкою нічого не знав.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У відповіді на відзив представник позивачки ОСОБА_12 зазначив, що згідно із повноваженнями за довіреністю, не є представником особа, яка хоч і діє в інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 отримав довіреність не для того, щоб допомогти в реєстрації права власності, а як забезпечення виконання ОСОБА_10 зобов`язання повернути кошти. Тобто наміру передавати кошти за продаж будинку ОСОБА_3 не мав.

ОСОБА_5 залишилася без будь-якого житла, укладення спірного правочину відбулося з перевищенням повноважень представника, а тому такий правочин мав відбуватися за погодженням із позивачкою. Факт отримання ОСОБА_3 грошових коштів від ОСОБА_1 особисто свідчить про наявність зловмисної домовленості між ними, тому позов підлягає задоволенню.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_12 позов підтримав та додатково пояснив, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 мали будинки у садівничому товаристві «ТЕМП». ОСОБА_5 вирішила здійснити документальне оформлення на будинок, але будинок не мав відповідного документального оформлення, у зв`язку з чим вона звернулася до ОСОБА_3 за допомогою та видала на його ім`я довіреність. Після того, як вона дізналася про укладання оспорюваного договору, вказана довіреність була нею скасована. Між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 були боргові відносини, а ОСОБА_5 була гарантом їх виконання, однак представник позивачки ставить під сумнів вказані боргові зобов`язання. Будинок вона продавати не збиралася, оскільки це було її єдине житло, хоча у ньому й були відключені комунікації. Під час оформлення довіреності ОСОБА_5 була присутньою у нотаріуса особисто та особисто підписувала її, однак дозволу ОСОБА_3 на продаж будинку вона не давала.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні проти позовної заяви заперечував.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні позову та пояснив, що ОСОБА_5 довіреність у нотаріуса підписала особисто, будь-яких зауважень або питань щодо довіреності у неї не виникало. Договір купівлі-продажу складений без порушень вимог діючого законодавства та ОСОБА_1 є добросовісним набувачем. На час продажу будинку у ньому ніхто не проживав.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 у судовому засіданні проти позову також заперечувала та пояснила, що відповідач знав ОСОБА_5 давно та вони мали товариські стосунки. Будинок їй був не потрібен, оскільки він не мав комунікацій та був не придатний для житла, ОСОБА_5 на той час проживала у іншому місці. Довіреність ОСОБА_5 на ОСОБА_3 була посвідчена у його відсутність, позивачка сама поїхала до нотаріуса та звідти телефонувала ОСОБА_3 для з`ясування його номера РНОКПП, тому позивачка добровільно та усвідомлено видала ОСОБА_3 довіреність і знала про продаж будинку. На час укладення договору купівлі-продажу будинку довіреність була дійсною, а кримінальна справа, яка була відкрита на підставі заяви ОСОБА_5 за фактом шахрайства з боку ОСОБА_3 , була закрита за відсутністю складу злочину.

У судовому засіданні були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_13 , який є сусідом ОСОБА_5 по дачній ділянці пояснив, що вона неодноразово брала гроші в борг у сусідів. Приблизно 3-4 року тому будинок був від`єднаний від подачі газо- та електропостачання. Із 2017 році позивачка у будинку не жила, однак навідувалася аби погодувати собак. Свідок був присутнім під час того, коли ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_5 виселитися з будинку добровільно. Вона вела себе спокійно та їй ніхто не погрожував.

Свідок ОСОБА_8 , який також є сусідом ОСОБА_5 по дачній ділянці, пояснив, що вона періодично приходила до будинку погодувати собак, але не проживала у ньому. ОСОБА_5 неодноразово позичала гроші у сусідів, у тому числі і у нього, однак борги не повертала. Газо- та електропостачання припинили подавати до будинку через борги. Станом на 2017 рік у будинку також ніхто не проживав. На даний час у вказаному будинку ніхто не проживає, однак дачею користується ОСОБА_1 , він відновив електропостачання, навів у будинку лад, садить город.

Вислухавши пояснення представників сторін, відповідача та свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відому у задоволенні позову за наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04.06.2007 року за ОСОБА_5 визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та на земельну ділянку розміром 0,0555 га, за НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 (т.1, а.с.15).

З 2008 по 2017 року син ОСОБА_5 - ОСОБА_10 неодноразово брав у борг кошти у ОСОБА_3 , що підтверджується відповідними розписками (т.1, а.с.62-64).

04.06.2015 року ОСОБА_5 видала на ім`я ОСОБА_3 довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_17, реєстровий номер №966, якою уповноважила ОСОБА_3 представляти її інтереси з будь-якиих питань, що стосуються належного їй нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, Кіровська селищна Рада, садове товариство «Придніпровець», НОМЕР_1 , в тому числі з питання користування та розпорядження вищезазначеним нерухомим майном. Довіреність видана з правом передоручення повноважень третім особам, строком на три роки і дійсна до 04.06.2018 року (т.1, а.с.13).

02.01.2017 року сином ОСОБА_5 - ОСОБА_10 власноруч написана розписка, у якій він зобов`язується повернути ОСОБА_3 80 тис. доларів США, які він взяв у нього у борг до 26.01.2017 року. В якості застави надає земельну ділянку з будинком за адресою: с.Обухівка, Садівниче товариство «Придніпровець», ділянка НОМЕР_1 , що належить його матері ОСОБА_5 . У випадку не повернення коштів, вказана застава буде виступати у якості повернення боргу (т.1, а.с.64).

01.03.2017 року між ОСОБА_3 , який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_17 від 04.06.2015 року №966, від імені ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки розміром 0,0555 га за НОМЕР_1, у садівничому товаристві «Темп» Обухівській селищній раді Дніпропетровського району Дніпропетровської області (т.1, а.с.17-18).

20.03.2017 року ОСОБА_3 разом зі свідками ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 надав ОСОБА_5 заяву, у якій повідомив, що вказаний будинок проданий та на цей час його власником є ОСОБА_1 , тому просив звільнити вказаний будинок до 22.03.2017 року (т.1,а.с.61).

21.03.2017 року ОСОБА_5 звернулась до приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_17 із заявою про скасування довіреності від 04.06.2015 року №966 та на підставі вказаної заяви нотаріусом були внесені відомості до Єдиного реєстру довіреностей про припинення дії даної довіреності (т.1, а.с.14).

21.03.2017 року ОСОБА_5 також звернулася до Дніпропетровського РВП ДВП ГУНП із заявою про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом шахрайства та погроз вбивством з боку ОСОБА_3 та ін. осіб (т.1, а.с.10-11).

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Згідно з ч.1 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі (ч.3 ст. 244 ЦК України).

Строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії (ч.1 ст. 247 ЦК України).

Відповідно до положень ст.249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною. Особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. Права та обов`язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася.

Як вбачається з матеріалів справи, довіреність ОСОБА_5 була видана 04.06.2015 року та мала строк дії до 04.06.2018 року, однак 31.03.2017 року була відкликана позивачкою.

Таким чином, договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , був укладений під час дії довіреності. Особистим підписом у вказаній довіреності ОСОБА_5 підтвердила, що довіреність прочитана нею особисто, текст є зрозумілим. Крім того, суд звертає увагу, що протягом строку дії вказаної довіреності ОСОБА_5 не зверталася до нотаріуса та не скасовувала її, а зробила це лише тоді, коли ОСОБА_3 продав будинок, хоча такі повноваження він мав з моменту підписання довіреності. Також вказана довіреність не визнавалася недійсною у судовому порядку третіми особами.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у судовому засіданні не були встановлені обставини, які б свідчили про те, що на час укладення договору купівлі-продажу будинку НОМЕР_1 , у садівничому товаристві «Темп» Обухівській селищній раді Дніпропетровського району Дніпропетровської області , ОСОБА_3 не мав повноважень на укладення такого договору або діяв поза межами наданих йому повноважень. Його волевиявлення на укладення такого договору було вільне, договір укладений у встановленій законодавством формі та є таким, що спрямований на настання реальних наслідків, а саме - купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, на якій він розташований. Таким чином, відсутні правові підстави, які б вказували на недійсність даного договору купівлі-продажу, у зв`язку з чим, суд вважає у задоволенні позову відмовити.

Керуючись 12, 13, 19, 80, 81, 82, 89, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265, ЦПК України, ст. ст. 202, 203, 215, 239, 244, 247, 249 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 у задоволенні позову до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_17, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: