ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2020 року м. Кропивницький

справа № 383/270/19

провадження № 22-ц/4809/259/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.10.2019, суддя Адаменко І.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Бобринецька державна нотаріальна контора Кіровоградської області та третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про визнання права власності на частку нерухомого майна у порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Бобринецька державна нотаріальна контора Кіровоградської області.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 .

Після смерті батька відкрилася спадщина, яка зокрема складається із земельної ділянки площею 6,26 га., передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0306, розташована на території Миколо-Бабанської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області.

За життя ОСОБА_4 залишив заповіт на належне йому майно на ім`я свого онука - ОСОБА_1

ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 30.07.2008 року на 5/6 частин вищевказаної земельної ділянки, а 1/6 частини вищевказаної земельної ділянки успадкувала жінка померлого та мати позивача - ОСОБА_5 , яка фактично прийняла спадщину, однак не отримала свідоцтво про право на спадщину і яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_5 ,відкрилась спадщина у вигляді: земельної ділянки площею 6,26 га., переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0307 розташована на території Миколо-Бабанської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області та на 1/6 частини земельної ділянки площею 6,26 га., переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0306, розташованої на території Миколо-Бабанської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області.

ОСОБА_5 залишила заповіт на належну їй земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0307 на ОСОБА_1

ОСОБА_2 зазначила, що має право на обов`язкову частку у спадщині на вказану земельну ділянку, оскільки на момент смерті матері була пенсіонером, а також має право на не охоплену заповітом спадщину за законом, тому після смерті матері звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте отримала відмову, яка була мотивована існуванням розбіжностей у даних про земельну ділянку розміром 1/6 частини, яка входить до складу спадщини матері ОСОБА_5 та, яку вона спадкує за законом.

ОСОБА_2 просила суд, з урахуванням уточнень до позовних вимог, визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину земельної ділянки, площею 6,26 га, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0307, розташованої на території Миколо-Бабанської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/12 частину земельної ділянки, площею 6,26 га, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0306, розташованої на території Миколо-Бабанської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03.10.2019 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, залучено ОСОБА_3 .

Заочним рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.10.2019 позов задоволено частково.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності на ј частину земельної ділянки площею 6,26 га, кадастровий номер :02:000:0307 в порядку спадкування обов`язкової частки після смерті матері ОСОБА_5 .

Зазначається, що суд першої інстанції невірно розрахував обов`язкову частку у спадщині, належну їй після смерті матері, ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначено, що рідна сестра позивача до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини не подавала, а тому фактично спадщину не приймала. Її дії були обумовлені тим, що вона бажала, щоб частка позивача у спадщині була більшою, так як позивач не претендувала на спадковий житловий будинок, який залишився після смерті їхніх батьків. У разі спадкування за законом позивачу належала б ціла частина спадкового майна, а її обов`язкова частка у спадщині є половина від цілого спадкового майна, тобто Ѕ частина від спадкового майна, що залишилась після смерті матері.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 16.12.2019 по справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 27.12.2019 справу призначено до розгляду.

До суду надано відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги, оскільки доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Сорочаново Бобринецького району Кіровоградської області помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 11 березня 2005 року виконкомом Миколо-Бабанської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області (том. 1 а.с. 9).

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася із земельної ділянки площею 6,26 га, кадастровий номер :02:000:0306, розташованої на території Миколо-Бабанської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області і належить спадкодавцеві на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІV - КР № 012197, виданого 29 березня 2002 року Бобринецькою районною державною адміністрацією (т.1 а.с.12).

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до копії спадкової справи померлого ОСОБА_4 №98 від 25.03.2005 року спадщину прийняли: онук, відповідач у справі ОСОБА_1 за заповітом у розмірі 5/6 часток вказаної земельної ділянки та ОСОБА_5 , дружина спадкодавця у розмірі 1/6 частки вказаної земельної ділянки, як обов`язкову частку, при цьому остання не отримала свідоцтво про право на спадщину на вказану частку спадкового майна (т. 1 а.с.97-149).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Сорочаново Бобринецького району Кіровоградської області померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 22 червня 2015 року виконкомом Миколо-Бабанської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області (т. 1 а.с. 10).

Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 6,26 га, кадастровий номер :02:000:0307, розташованої на території Миколо-Бабанської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області і належить спадкодавцеві на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІV - КР № 012198, виданого 29 березня 2002 року Бобринецькою районною державною адміністрацією, яку вона заповідала відповідачу ОСОБА_1 згідно заповіту №54, посвідченого 01.06.2004 року секретарем Миколо-Бабанської сільської ради Бобринецького району Кіровоградсьткої області та із 1/6 земельної ділянки площею 6,26 га, кадастровий номер :02:000:0306, розташованої на території Миколо-Бабанської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, яка за життя успадкована спадкодавцем після смерті чоловіка ОСОБА_4 , та яка не охоплена заповітом останньої (т. 1 а.с.13).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 19 травня 1953 року та копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого 29.07.1972 року (т. 1 а.с.7,8) судом встановлено, що ОСОБА_2 є донькою померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Суд першої інстанції зазначив, що згідно пенсійного посвідчення № виданого Пенсійним фондом України 30.07.2008 року ОСОБА_2 є пенсіонером за віком.

Згідно листа Бобринецької державної нотаріальної контори Кіровоградської області від 07.11.2018 року № 711/02-14/91-2005, в зв`язку з розбіжностями у даних про земельну ділянку належну ОСОБА_4 , 1/6 частина якої входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_5 , нотаріус не може виконати вимоги статті 1241 Цивільного Кодексу України, статті 69 Закону України «Про нотаріат», п. 5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у частині вирахування розміру обов`язкової частки у спадщині ОСОБА_2 , тому ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, про що 06 квітня 2018 року було винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, вих. № 183/02-31 (т. 1 а.с. 144-145, 146-147).

Суд першої інстанції зазначив, що з матеріалів спадкової справи №235-2015 ОСОБА_5 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що спадкоємцями її майна за законом першої черги спадкування є доньки: ОСОБА_3 та ОСОБА_6 ,а за заповітом- ОСОБА_1 .

ОСОБА_6 та ОСОБА_1 прийняли спадщину подавши до нотаріальної контори відповідні заяви (т. 1 а.с.154-188).

ОСОБА_2 , будучи спадкоємицею за законом майна матері ОСОБА_5 , має право на обов`язкову частку спадщини, яка охоплена заповітом, оскільки на день смерті спадкодавця є непрацездатною та такою, що досягла пенсійного віку, однак позбавлена можливості оформити своє право власності на спадкове майно в нотаріальному порядку у зв`язку з розбіжностями у даних про земельну ділянку належну ОСОБА_4 , 1/6 частина якої входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_5 та відповідно, відмовою нотаріуса в оформленні її спадкових прав.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки після смерті ОСОБА_5 залишилося два спадкоємці за законом, та один за заповітом, то позивач має право на 1/4 частину земельної ділянки, яка охоплена заповітом, а не на Ѕ частину, як заявлено у позові, площею 6,26 гектарів, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0307, розташованої на території Миколо-Бабанської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, в порядку спадкування обов`язкової частки після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до вимог ч.1 ст. 1241 ЦК України, тому позов в частині визнання права власності на вказану земельну ділянку підлягає частковому задоволенню, лише щодо визнання права власності у порядку спадкування обов`язкової частки на вказану земельну ділянку у розмірі ј її частки.

Суд також вважав з цих підстав, що задоволенню підлягає вимога про визнання права власності за ОСОБА_2 на 1/12 частину земельної ділянки, яка не охоплена заповітом, площею 6,26 гектарів, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0306, розташованої на території Миколо - Бабанської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В задоволенні іншої частини позову суд відмовив у зв`язку із необґрунтованістю вимог.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Доводи викладені в апеляційній скарзі, що ОСОБА_2 має право на Ѕ частину спадкового майна, яке залишилось після смерті матері не знайшли свого підтвердження.

Статтею 1217 цього Кодексу визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті та згідно ч.2 ст.1268 цього Кодексу не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно статті 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Частиною першою статті 1267 цього Кодексу визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

З матеріалів справи вбчається, що ОСОБА_2 прийняла спадщину за законом, а ОСОБА_1 прийняв спадщину за заповітом.

Закон закріплює право фізичної особи призначити спадкоємців шляхом складання заповіту і розподілити спадкове майно, майнові права та обов`язки на свій розсуд.

Статтею 1241 Цивільного кодексу України визначено право певних осіб на отримання частки спадкового майна, незалежно від змісту заповіту і закон гарантує визначену частку спадщини, яка називається обов`язковою часткою.

Таким чином, свобода спадкового розпорядження обмежується правом осіб, які закликаються до спадкування незалежно від волі спадкодавця в силу прямої вказівки закону.

Перелік таких осіб, визначений вищевказаною статтею Цивільного кодексу України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 11 березня 2005 року виконкомом Миколо-Бабанської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області (том. 1 а.с. 9).

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалась із земельної ділянки площею 6,26 га, кадастровий номер :02:000:0306, розташованої на території Миколо-Бабанської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області і належала спадкодавцеві на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІV - КР № 012197, виданого 29 березня 2002 року Бобринецькою районною державною адміністрацією (т.1 а.с.12).

Після смерті ОСОБА_4 спадщину на вказану земельну ділянку прийняли: за заповітом у розмірі 5/6 часток вказаної земельної ділянки ОСОБА_1 , який є онуком померлого та ОСОБА_5 яка була дружиною спадкодавця у розмірі 1/6 частки вказаної земельної ділянки, як обов`язкову частку, при цьому ОСОБА_5 не отримала свідоцтво про право на спадщину на вказану частку спадкового майна (т. 1 а.с.97-149).

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 , що підтверджується матеріалами справи. (т. 1 а.с. 10).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 6,26 га, кадастровий номер :02:000:0307, розташованої на території Миколо-Бабанської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області і належить спадкодавцеві на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІV - КР № 012198, виданого 29 березня 2002 року Бобринецькою районною державною адміністрацією, яку вона заповідала ОСОБА_1 згідно заповіту №54, посвідченого 01.06.2004 року секретарем Миколо-Бабанської сільської ради Бобринецького району Кіровоградсьткої області та із 1/6 земельної ділянки площею 6,26 га, кадастровий номер :02:000:0306, розташованої на території Миколо-Бабанської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, яка за життя успадкована ОСОБА_5 після смерті чоловіка - ОСОБА_4 , та яка не охоплена заповітом останньої (т. 1 а.с.13).

Згідно пенсійного посвідчення № виданого Пенсійним фондом України 30.07.2008 року ОСОБА_2 є пенсіонером за віком.

З матеріалів спадкової справи №235-2015 ОСОБА_5 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що спадкоємцями майна за законом першої черги спадкування є доньки: ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та за заповітом, онук ОСОБА_1 .

ОСОБА_6 та ОСОБА_1 прийняли спадщину подавши до нотаріальної контори відповідні заяви про це (т. 1 а.с.154-188).

ОСОБА_3 заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала.

З матеріалів справи вбачається , що право на обов`язкову частку у спадщині має ОСОБА_6 у зв`язку з досягненням пенсійного віку.

Обов`язкова частка у спадщині визначається в розмірі половини від тієї частки, яка належала б кожному зі спадкоємців, що мають право на неї, при спадкуванні за законом, незалежно від змісту заповіту.

Для визначення розміру обов`язкової частки у спадщині важливим є визначення кола осіб, які б могли спадкувати за законом у разі відсутності заповіту, та визначення складу майна, з якого складається спадщина.

Визначається дійсна вартість спадкового майна як заповідана, так і не заповідана, з урахуванням усіх спадкоємців за законом, які були б закликані до спадкування ( у тому числі спадкоємців за правом представлення на частку їх рідних, які б мали бути спадкоємцями за законом, але померли до часу відкриття спадщини).

Спадкоємці інших черг, а також онуки і правнуки спадкодавця, батьки яких померли до відкриття спадщини, не мають права на обов`язкову частку при спадкуванні за заповітом. Позбавлення права на обов`язкову частку в спадщині закон не передбачає.

Спадкоємець може відмовитись від отримання свідоцтва про право на спадщину на обов`язкову частку, подавши до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву.

Якщо спадкоємець, який має право на обов`язкову частку у спадщині, не прийме спадкове майно у встановлений законом строк чи відмовиться від спадщини, майно успадковується спадкоємцями за заповітом.

Обов`язкова частка це мінімум того, що може дістати малолітній, неповнолітній чи непрацездатний спадкоємець першої черги (за винятком зменшення її за рішенням суду).

Оскільки після смерті, ОСОБА_5 , встановлено двох спадкоємців за законом першої черги:- ОСОБА_3 та ОСОБА_2 то відповідно вони мали б право отримати по Ѕ частині спадкового майна, зокрема земельної ділянки.

Керуючись діючою нормою матеріального права - частиною 1 статті 1241 ЦК України, якою визначено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка), суд апеляційної інстанції дійшов висновку,що ОСОБА_2 має право на ј частину спадкового майна , що відповідно становить половину частки майна , яке б могла отримати у випадку отримання спадщини по закону.

Суд апеляційної інстанції при розрахунку частки, яка підлягає успадкуванню позивачем, виходив з того, що після смерті ОСОБА_5 залишилась земельна ділянка. У випадку прийнятття спадщини за законом, та у разі відсутності заповіту, ОСОБА_2 мала б право отримати Ѕ частину спадкового майна, а іншу Ѕ частину мала б отримати її сестра ОСОБА_3 .

Доводи викладені в апеляційній скарзі, що ОСОБА_2 мала б право отримати по закону цілу земельну ділянку так, як сестра не подавала заяву про прийняття спадщини після смерті матері є необґрунтованими, оскільки при визначені обов`язкової частки за наявності заповіту береться до уваги кількість спадкоємців які мають право на спадщину по закону по черговості незалежно від того чи була прийнята спадщина спадкоємцем.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшов висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів заяви та наданих сторонами доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції не перевірялось в частині, позовних вимог про визнання права власності на 1/12 частину спадкового майна, яке перейшло у спадщину ОСОБА_5 після смерті її чоловіка - ОСОБА_4 , оскільки зазначені висновки суду першої інстанції викладені в судовому рішенні, сторонами не оскаржувались.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Заочне рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.10.2019, в частині визнання права власності за ОСОБА_2 на ј частину земельної ділянки , площею 6.26 кадастровий номер :02:000:0307 розташованої на території Миколо-Бабанської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області , залишити без змін.

Текст постанови складено 04.02.2020 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: