ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Панченко О.О., Триголов В.М,

за участю секретаря судового засідання Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 10 вересня 2019 року (час ухвалення судового рішення з 10:35:56 год. до 11:31:31 год.; дата виготовлення повного тексту судового рішення не зазначена) у справі

за позовом ОСОБА_1 до Управління майном комунальної власності м.Полтави, Територіальної громади в особі Полтавської міської ради, Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» про визнання членом сім`ї наймача та права користування житловим приміщенням

та зустрічним позовом Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про виселення,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Територіальна громада м.Полтави в особі Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до виконавчого комітету Полтавської міської ради, після уточнення, просив визнати його членом сім`ї квартиронаймача ОСОБА_6 та визнати за ним право користуватися житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 з реєстрацією місця проживання за цією адресою.

В обґрунтування вказаного позову посилався, що на те, що він проживав однією сім`єю разом зі своїм рідним дядьком ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_1 . У спірній квартирі раніше проживав його дід ОСОБА_7 . Вважає, що набув право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі ст. 64 ЖК України, оскільки постійно проживав у ній з 1999 року по теперішній час як член сім`ї наймача.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 10 лютого 2016 року, позов задоволено повністю.

Визнано ОСОБА_1 членом сім`ї квартиронаймача ОСОБА_6 .

Визнано за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 з реєстрацією місця проживання за цією адресою.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 23 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 10 лютого 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.2 а.с.143-145).

Передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказав, що суди не надали оцінки характеру проживання (постійного або тимчасового) з наймачем жилого приміщення осіб, які вселилися до нього; ведення з наймачем спільного господарства або відсутності ведення такого господарства; тривалості часу їх проживання. Також не звернуто уваги на доводи про те, що померлий ОСОБА_6 до моменту смерті працював, що спростовує твердження позивача про те, що квартиронаймач потребував сторонньої допомоги. Квитанції про оплату житлово-комунальних послуг та квитанції про витрати на поховання не свідчать про проживання позивача з ОСОБА_6 , а є розрахунковими документами. З довідок ЖЕО № 2 Полтавської міської ради від 24 червня 2014 року № 2605 та від 9 січня 2013 року № 01/64 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб убачається, що до складу сім`ї входить виключно ОСОБА_6 , відомостей щодо позивача не зазначено. Судами не з`ясовано чи дотримано порядок вселення ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , відсутня відповідна письмова згода.

Відповідно до ч.5 ст.411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

У квітні 2017 року справа надійшла до Октябрського районного суду м.Полтави.

У червні 2017 року КП «ЖЕО № 2» звернулось до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їхньої малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виселення, після уточнення вимог просило виселити відповідачів із житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення та вирішити питання судових витрат (т.2 а.с.165-168, т.3 а.с.248-249).

В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що на балансі КП «ЖЕО №2» ПМР знаходиться будинок за адресою: АДРЕСА_3 є власністю територіальної громади м.Полтави. Наймачем вказаної квартири з 24.06.1976 по 22.10.2014 був ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , інших зареєстрованих осіб у квартирі не було, тому дія договору найму житлового приміщення припинилася у зв`язку зі смертю наймача. На даний час відсутні будь-які правові підстави для користування відповідачами спірною квартирою, що належить територіальній громаді м.Полтави. КП «ЖЕО №2» ПМР згідно статуту забезпечує утримання та схоронність житлового фонду, може звертатися до суду з позовами про виселення із самовільно зайнятих квартир. Відповідачі займають квартиру без відповідних документів, що дають право на вселення у спірну квартиру чи право користування житловим приміщенням.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 19 липня 2017 року зустрічний позов об`єднано із первісним позовом (т.3 а.с.224).

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 10 вересня 2019 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до Управління майном комунальної власності м.Полтави, Територіальної громади в особі Полтавської міської ради, Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» про визнання членом сім`ї наймача та права користування житловим приміщенням - відмовлено.

Зустрічний позов Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Територіальна громада м. Полтави в особі Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, про виселення - задоволено.

Виселено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , із житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь КП «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради судовий збір у сумі 1 600 грн. в рівних частинах.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, задовольнити первісний позов в повному обсязі та відмовити в задоволенні зустрічного.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції при вирішенні спору по суті не звернув уваги на те, що відповідно довідки ЕУ ДФС у Полтавській області № 8832/10/16-31-08-01-18 від 18.04.2018 року доходи ОСОБА_6 за 1-4 квартали 2014 року відсутні - що спростовує доводи відповідачів в касаційній скарзі (і на які чомусь звернув увагу суд касаційної інстанції) що померлий працював до моменту смерті!

Залишив поза увагою довідку Другої міської клінічної лікарні міста Полтави від 05.04.2018 року №01-677 де вказано, що ОСОБА_6 хворів на цукровий діабет 2 типу з 2009 року, був інсулінозалежний, а останній рецепт отримали родичі, що спростовує доводи відповідачів в касаційній скарзі (і на які чомусь звернув увагу суд касаційної інстанції), що померлий не потребував сторонньої допомоги і не хворів.

Також вказував, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що дружина та син ОСОБА_6 померли, що стало наслідком загострення хвороби, і саме із-за цього, він єдиний родич - племінник ОСОБА_1 почав постійно одразу приходити до свого дядька, а з початку 2014 року повністю до нього переїхав. Дядько не працював, він купував йому ліки, оплачував комунальні послуги, ОСОБА_2 готувала їжу, вони з дружиною придбавали продукти вжитку, що підтверджує ведення спільного з покійним спільного господарства.

Вказував, що суд першої інстанції задовольняючи зустрічний позов про виселення його та його родини, жодним чином не врахував, додані до матеріалів справи документи, щодо його реєстрації та членів його родини в спірній квартирі, про те, що його визнано квартиронаймачем та укладено договори на користування спірною квартирою і питання про скасування яких не ставилось в зустрічному позові, навіть після скасування Вищим спеціалізованим судом рішень першої та апеляційної інстанції та не витребував висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору.

У відзивах на апеляційну скаргу Полтавська міська рада, Управління майном комунальної власності міста та КП «ЖЕО №2» навели свої заперечення на доводи апеляційної скарги та, стверджуючи про їх необґрунтованість, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення без змін.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.371, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Октябрської районної ради народних депутатів від 22 липня 1963 року м.Полтави ОСОБА_7 надано у користування трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , на підставі якого видано Ордер № НОМЕР_8 від 22 липня 1963 року (т.1а.с.17).

Рішенням Полтавської міської ради від 21.09.1999 року Червону площу перейменовано на Червоний майдан (т.1 а.с.20).

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_7 помер, про що видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 20 листопада 1995 року міським відділом РАЦС (т.1 а.с.16).

ОСОБА_7 мав двох синів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 19 вересня 1951 року (т.1 а.с.21), та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 22 березня 1947 року (т.1 а.с.22).

Як вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 25 червня 1980 року, виданого Октябрським райвідділом РАЦС м.Полтави ОСОБА_1 є сином ОСОБА_8 , отже є племінником ОСОБА_6 (т.1 а.с.23).

Відповідно до довідки КП «ЖЕО № 2» від 26.11.2004 року ОСОБА_6 мав дружину ОСОБА_9 та сина ОСОБА_10 , з якими проживав однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 та був квартиронаймачем вказаної квартири (т.1 а.с.88 ).

ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_9 померла, про що Центральним відділом РАЦС Полтавського МУЮ видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 від 04 січня 2011 року (т.1а.с.13), а ІНФОРМАЦІЯ_11 помер ОСОБА_10 , про що Центральним відділом РАЦС Полтавського МУЮ видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_6 від 31 грудня 2012 року (т. 1 а.с.12).

Відповідно до довідки про склад сім`ї КП «ЖЕО №2» від 09.01.2013 року за адресою: АДРЕСА_2 з 20.12.2012 проживав ОСОБА_8 (т.1 а.с.25 ).

ІНФОРМАЦІЯ_12 ОСОБА_8 помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 від 23 жовтня 2014 року, виданим Центральним відділом РАЦС Полтавського МУЮ (т.1 а.с.14).

Квартира АДРЕСА_1 перебуває у державній власності та знаходиться на балансі КП «ЖЕО № 2» ПМР (т.2 а.с.175).

Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач за первісним позовом не довів належними і допустимими доказами істотні факти, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, а саме: дотримання порядку вселення у спірну квартиру за згодою квартиронаймача, факт постійного проживання позивача з померлим ОСОБА_8 однією сім`єю, а отже проживання відповідачів за зустрічним позовом у спірній квартирі є незаконним.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та, перевіряючи доводи апеляційної скарги, виходить з таких міркувань.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

У постанові ВСУ № 6-60цс12 від 11 липня 2012 року сформульована правова позиція, згідно якої «у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання».

По суті, доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди позивача за первісним позовом з оцінкою судом першої інстанції наданих у справу доказів.

За загальним правилом оцінки доказів (ч.3 ст.89 ЦПК України) суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) , який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції дотримався вимог процесуального закону і дав об`єктивну оцінку доказам, що надані у справу.

Так, суд першої інстанції проаналізував показання свідка ОСОБА_11 , лист Управління охорони здоров`я виконавчого комітету Полтавської міської ради №01-10-02-11/94-09 від 13.01.2015 р. (т.3 а.с.263), лист Полтавської філії Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 30.01.2015р. (т.3 а.с.262), квитанції про оплату житлово-комунальних послуг та квитанції про витрати на лікування (т.1 а.с.66-69), довідки про склад сім`ї КП «ЖЕО №2» № 2605 від 24 червня 2014 року та від 09 січня 2013 року, заяву ОСОБА_8 про передачу квартири у приватну власність (т.1 а.с.24-25, 27), акти про проживання ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 від 03.07.2014 року, лист Управління ДМС України в Полтавській області № 3-1/3369 від 04 березня 2015 року (т.1 а.с.261), довідку КП «ЖЕО №2» №619 від 23 лютого 2015 року (т.1 а.с.264) і зробив правильний висновок про те, що наведені докази у їх сукупності не підтверджують того факту, що ОСОБА_1 за згодою квартиронаймача вселився і постійно проживав разом з ним у спірній квартирі як член його сім`ї.

Слід погодитися з критичною оцінкою судом актів про проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі - є логічним і очевидним питання про те, чому в актах, які складені за життя ОСОБА_8 (квартиронаймача), відсутнє його особисте (письмове) підтвердження цього факту (факту проживання).

Довідка ГУ ДФС у Полтавській області №8832/10/16-31-08-01-18 від 18 квітня 2018 року і довідка Другої міської клінічної лікарні міста Полтави №01-677 від 05 квітня 2018 року, на зміст яких зроблений наголос в апеляційній скарзі, не є достатніми, навіть у сукупності з іншими доказами, для того, щоби зробити обґрунтований висновок про те, що вселення і постійне проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі було обумовлене станом здоров`я і матеріальним станом ОСОБА_8 .

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не врахував показання інших свідків, допитаних у справі, є некоректним, так як при новому розгляді справи (після скасування судових рішень) у справі був допитаний лише свідок ОСОБА_11 (т.4 а.с.2), показання якого були проаналізовані судом першої інстанції і їх оцінка наведена у рішенні суду.

Не можна визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо висновків суду по вимогам зустрічного позову.

Згідно ч.1 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі за зустрічним позовом були зареєстровані у спірній квартирі 17 лютого 2016 року, тобто після постановлення ухвали Апеляційного суду Полтавської області (10 лютого 2016 року), якою рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 23 грудня 2015 року було залишено без змін.

Оскільки зазначені судові рішення скасовані судом касаційної інстанції, то відповідно відпала правова підстава для проживання та реєстрації відповідачів за зустрічним позовом у спірній квартирі.

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Зважаючи на встановлене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.371, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 10 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 09.01.2020 року.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді О.О.Панченко

В.М. Триголов