Номер провадження 4-с/495/2/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого судді Шевчук Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Завацької І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський клопотання адвоката Музиченко Олени Анатоліївни про зупинення стягнення на підставі виконавчих листів №495/9114/15-ц від 21.06.2016 року виданих Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Музиченко Олена Анатоліївна, яка діє в інтересах скаржника ОСОБА_1 звернулась до суду з клопотанням про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа №495/9114/15-ц від 21.06.2016 року виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Білгород-Дністровським МВ УМВС України в Одеській області 17.07.1995 року, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Білгород-Дністровським МВ УМВС України в Одеській області 27.08.1997 року, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 21 668,5 доларів США та 56 760 гривень 69 копійок, що в еквіваленті складає 552676 гривень 63 копійки, в якому боржником зазначено ОСОБА_1 . Також просить зупинити стягнення на підставі виконавчого листа Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі №495/9114/15-ц виданого 21.09.2016 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 паспорт серії НОМЕР_5 виданий Білгород-Дністровським МВ УМВС України в Одеські області 17.07.1995 року, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Білгород-Дністровським МВ УМВС України в Одеській області 27.08.1997 року, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ПАТ «Фідобанк» судовий збір 8290 гривень 10 копійок, в якому боржником зазначено ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник скаржника підтримала своє клопотання, просила його задовольнити, оскільки державним виконавцем постійно проводяться виконавчі дії направлені на примусове стягнення коштів. А саме підготовлено подання про заборону виїзду за кордон ОСОБА_2 , стягнення коштів з скаржника в порядку виконавчого провадження позбавить скаржника можливості повернення вже стягнутих коштів.

В судовому засіданні представник Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Федорчук Сергій Георгійович проти задоволення клопотання не заперечував.

Дослідивши заяву скаржника, матеріали скарги у межах вирішення зазначеної заяви, судом встановлено наступне.

Представник скаржника вказує, що незабезпечення скарги, запропонованим ним шляхом унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів ОСОБА_2 .

Згідно ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Згідно з ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього ви в інших осіб; забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересі, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

У відповідності до п. 2. ч. 1 ст. 34 «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Відповідно до ч.ч. 1, 3-7 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22грудня 2006 року № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України при розгляді справи №6-2552цс16 у постанові від 18 січня 2017 року.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію прозахист правлюдини іосновоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заходи забезпечення шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчих листів №495/9114/15-ц від 21.06.2016 року виданих Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області відповідають вимогам розумності, обґрунтованості, співмірності і спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення скарги.

Будь-які права інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, не порушуються у зв`язку із вжиттям таких заходів забезпечення скарги.

Станом на час розгляду судом вказаної вище заяви, у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, за наявності яких законодавець встановив обов`язок суду щодо застосування зустрічного забезпечення (ч. 3 ст. 154 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153, 154 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката Музиченко Олени Анатоліївни про зупинення стягнення на підставі виконавчих листів №495/9114/15-ц від 21.06.2016 року виданих Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області задовольнити.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого листа №495/9114/15-ц від 21.06.2016 року виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Білгород-Дністровським МВ УМВС України в Одеській області 17.07.1995 року, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Білгород-Дністровським МВ УМВС України в Одеській області 27.08.1997 року, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 21 668,5 доларів США та 56 760 гривень 69 копійок, що в еквіваленті складає 552676 гривень 63 копійки, в якому боржником зазначено ОСОБА_1 .

Зупинити стягнення на підставі виконавчого листа Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі №495/9114/15-ц виданого 21.09.2016 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 паспорт серії НОМЕР_5 виданий Білгород-Дністровським МВ УМВС України в Одеські області 17.07.1995 року, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Білгород-Дністровським МВ УМВС України в Одеській області 27.08.1997 року, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ПАТ «Фідобанк» судовий збір 8290 гривень 10 копійок, в якому боржником зазначено ОСОБА_1 .

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя