ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/508/19 Номер провадження 22-ц/814/2764/20Головуючий у 1-й інстанції Миронець О.К. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

розглянув в порядку позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк"

на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 12 листопада 2020 року

за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 12 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 , задоволено.

Визнано виконавчий лист №552/508/19, виданий 25.06.2020 року Київським районним судом м. Полтави про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 20778,03 грн., таким, що не підлягає до виконання.

Із вказаною ухвалою не погодилось АТ КБ «ПриватБанк», представник якого в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу місцевого суду скасувати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що жодних підстав, передбачених ч.2 ст.432 ЦПК України, для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню на момент подання та розгляду заяви, не існувало.

Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заяви, дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи, заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 14.03.2019 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 09 квітня 2013 року у розмірі 18857,03 грн., витрати по справі у розмірі 1921,00 грн., а всього 20778,03 грн.

У задоволенні інших позовних вимог, відмовлено (а.с.56).

Даним заочним рішенням (справа №552/508/19) стягнуто заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» станом на 16.01.2019 року в сумі 18857,03 грн., яка утворилась у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 09.04.2013 року. При цьому, загальна сума стягнення становила 20778,03 грн. (заборгованість за кредитним договором та судовий збір).

У подальшому, 23.07.2020 року головним державним виконавцем Київського ВДВС у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Гуріною Т.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62646271 з виконання виконавчого листа №552/508/19, виданого 25.06.2020 року Київським районним судом м. Полтави, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 20778,03 грн. (а.с.103).

Окрім того, в матеріалах справи міститься копія рішення Київського районного суду м. Полтави від 16.03.2020 року (справа №552/477/20), яким в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за кредитним договором, відмовлено (а.с.107-108).

Так, предметом даного судового розгляду також була заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 09.04.2013 року, проте станом на 10.12.2019 року.

У вказаному рішенні зроблено висновок, що за весь період користування кредитною карткою відповідачем використано загальну суму кредитних коштів в 17259,48 грн, а погашено грошові кошти на загальну суму 26556,79 грн, з яких 15402,59 грн. погашено в рахунок тіла кредиту та 1300,00 грн. в рахунок погашення пені та 9854,20 грн. в рахунок погашення відсотків, які не передбачені умовами договору. Відтак, враховуючи, що сума отриманих відповідачем грошових коштів складає 17259,48 грн, а погашених 26556,79 грн, суд прийшов до висновку про відсутність заборгованості за кредитним договором від 09.04.2013р., та вважав позовні вимоги повністю безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

При постановленні оскаржуваної ухвали місцевий суд виходив із того, що заявником ОСОБА_1 доведено підстави для визнання виконавчого листа №552/508/19, таким, що не підлягає виконанню, оскільки рішенням суду від 16.03.2020 року у справі №552/477/20 встановлено відсутність заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» по спірному кредитному договору від 09.04.2013 року.

Проте, такі висновки місцевого суду не відповідають матеріалам справи та не ґрунтуються на нормах закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.13 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ч.2 ст.432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом цієї норми закону підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

За правилами ч.ч.1,5,6, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, з матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист № 552/508/19 було видано місцевим судом 25.06.2020 року на виконання заочного рішення Київського районного суду м. Полтава від 14.03.2019 року, яке є чинним та ніким не скасованим.

Виконання судового рішення є невід`ємною та заключною частиною судового процесу, яка поєднана із попередніми, єдиною та основною метою всього судочинства, яке полягає у захисті прав і охоронюваних законом інтересів осіб.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", рішення від 19 березня 1997 року в справі "Горнсбі проти Греції").

Відтак, оскільки матеріалами справи установлено, що рішення суду від 14.03.2019 року набрало законної сили є чинним та не скасованим, та на його виконання місцевим судом було правомірно видано виконавчий лист №552/508/19 від 25.06.2020 року, то підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Твердження в оскаржуваній ухвалі про те, що, оскільки рішенням суду від 16.03.2020 року у справі №552/477/20 встановлено відсутність заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» по спірному кредитному договору від 09.04.2013 року, то і підстави для виконання заочного рішення від 14.03.2019 року відсутні, колегія суддів вважає помилковими, оскільки це є два різні судові рішення, які підлягають виконанню незалежно одне від одного.

При цьому, якщо заявник вважає, що обставини, встановлені рішенням суду від 16.03.2020 року, можуть вплинути на висновки, зроблені в рішенні суду від 14.03.2019 року, то він вправі звернутися із заявою про перегляд такого рішення за нововиявленими обставинами, тощо.

Відтак, у заяві не наведено жодних доводів, які б дали змогу суду вирішити питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, допустив порушення норм процесуального права, оскільки констатував, що, у зв`язку з набранням законної сили судовим рішення 16.03.2020 року у справі №552/477/20, є усі підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, що прямо суперечить і не відповідає нормам процесуального закону.

Статтею 432 ЦПК України встановлено за яких саме обставин виконавчий лист може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, у спірних правовідносинах. Заявником таких обставин доведено не було, судом першої інстанції також таких не було встановлено.

Натомість, із матеріалів справи вбачається, що боргові зобов`язання заявником не виконані, а саме судове рішення від 14.03.2019 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у визначеному судом розмірі 20778,03 грн.

Відтак, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, за відсутності достатніх законних підстав на це, унеможливлює апелянту реалізувати свої права щодо стягнення із боржника на свою користь заборгованості, визначеної судовим рішенням, яке набрало законної сили.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що заявником не наведено жодних обґрунтованих підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу як такі, що підтверджені матеріалами справи та відповідають вказаним нормам процесуального права.

Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною один якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, при подачі апеляційної скарги Банком було сплачено 2102,00 грн. судового збору, відтак такий підлягає стягненню з заявника на користь апелянта.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк", - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 12 листопада 2020 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк» 2102,00 (дві тисячі сто дві гривні) грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

,

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак

Повний текст постанови виготовлено 23.12.2020 року.