Головуючий у 1-й інстанції Папаценко П.І.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Зайцевої С.А., Ткаченко Т.Б.,

за участю секретаря Сидельнікової А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 грудня 2019 року, ухвалене у складі судді Папаценко П.І., повний текст рішення складено 12 грудня 2019 року,

по цивільній справі

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В серпні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності і ділової репутації. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 16.03.2019р. на загальних зборах членів автогаражного споживчого кооперативу «Авіатор», членом ревізійної комісії якого він є, у присутності 82 членів кооперативу головуючий цими зборами ОСОБА_1 розповсюдив образу у відношенні нього, назвавши двічі «казнокрадом кооперативу». Розповсюджена інформація, як констатація факту, є недостовірною інформацією, за відсутності в діях позивача будь-яких неправомірних дій з фінансами або майном кооперативу, до яких він не є дотичним за характером виборної посади члена ревізійної комісії. Внаслідок неправомірних та протизаконних дій відповідача з поширення про позивача образливої і недостовірної інформації, яка принижує її честь, гідність та ділову репутацію, позивачеві завдані моральні страждання, що оцінює в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і просить стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди, спричиненої його особистим немайновим правам.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 500грн., в решті вимог - відмовлено. Вирішено питання з розподілом судових витрат.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з доведеності факту розповсюдження відповідачем в бік позивача недостовірної інформації, яка не відповідає дійсності, викладена неправдиво, не містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі, що є прямим твердженням, констатацією факту - «казнокрад кооперативу», не підтвердженого об`єктивними доказами щодо крадіжки казни кооперативу, що носить характер образи і, беззаперечно, принижує честь, гідність позивача і порочить його ділову репутацію, в чому полягає спричинена шкода особистим немайновим правам позивача. При визначенні судом обсягу немайнового відшкодування в частковому розмірі - 500грн., судом першої інстанції враховано, обставини вчиненого відповідачем порушення, спрямованого на приниження честі, гідності та ділового престижу, характер та обсяг (тривалість, ступінь, глибину, можливість відновлення) моральних страждань, яких зазнав позивач.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 (а.с. 108-111), посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що: суд першої інстанції не взяв до уваги неоднозначність і суперечливість показань свідків позивача щодо «нібито висловленої образи», що допускали різні інтерпретації зі словами «кооперативний крадій», «казнокрад кооперативу», «казнокрад», і не були одностайні в кількості цих висловлень; суперечливість свідчень щодо присутності голови правління АСК «Авіатор» ОСОБА_3 на зборах 16.03.2019р.; не взяті судом за основу чіткі показання свідків відповідача, які стверджували те, що ОСОБА_1 жодним чином не ображав і не висловлювався в бік ОСОБА_2 ; не взято до уваги лист голови правління АСК «Авіатор» щодо відсутності інформації відносно образ позивача з боку відповідача під час проведення загальних зборів членів кооперативу 16.03.2019р. Відповідач наголошує на тому, що неправомірних дій відносно позивача він не вчиняв. Підстави для немайнового відшкодування на користь позивача відсутні. Судом допущено процесуальні порушення, які полягають у безпідставному відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 , в якій не зазначено ціну позову, і яка з цих підстав підлягала поверненню заявнику.

У відзиві на апеляційну скаргу (а.с. 139-140) позивач вказує на неаргументованість апеляційної скарги, непідтвердження наведених доводів доказами, беззаперечність доведення факту образи чисельними свідками, неспроможність листа голови правління АСК «Авіатор» ОСОБА_3, що не був постійно присутній на зборах 16.03.2019р., зацікавленість підписантів протоколу зборів 16.03.2019р. - самого відповідача і його свідка - секретаря зборів ОСОБА_13 - в тому, щоб не заносити відомостей про образу (по суті відомостей проти себе) до протоколу зборів. А також наголошено на недоведенні відповідачем достовірності фактів причетності позивача до крадіжок майна, фінансів кооперативу.

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Враховуючи положення ч.ч. 1, 3 ст. 368 ЦПК України, розгляд даної справи в апеляційному суді здійснюється за правилами спрощеного провадження.

Справа розглянута за участі ОСОБА_1 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, ОСОБА_2 , який заперечував проти задоволення скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Як встановлено судом, на загальних зборів автогаражного споживчого кооперативу «Авіатор», які відбулись 16.03.2019р., у присутності 82 членів кооперативу, голова зборів ОСОБА_1 висловився на адресу члена ревізійної комісії кооперативу ОСОБА_2 словами «казнокрад кооперативу» (а.с. 13, 14).

За повідомленням голови правління АСК «Авіатор» ОСОБА_3 (у листі-відповіді на звернення відповідача) скарг з боку члена кооператива ОСОБА_2 на дії ОСОБА_1 не надходило, інформація щодо образ в бік позивача у правління відсутня (а.с. 28).

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши доводи апеляційної скарги і відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно зі ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч.ч. 2, 3 ст. 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У пунктах 1, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (ст. 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (ст. 299 ЦК України). Зокрема, статтями 201, 297, 299 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, та є недоторканними.

Відповідно до цих норм закону фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист про захист її гідності та честі, своєї ділової репутації.

Відповідно до частини 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Такий правовий висновок викладений у постанові ВС від 23.10.2019 р. у справі № 461/10165/15-ц.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ст. 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), § 46).

Предметом розгляду даної справи є висловлене ОСОБА_1 публічно під час проведення загальних зборів АСК «Авіатор» в присутності 82 членів кооперативу твердження відносно члена ревізійної комісії цього кооперативу ОСОБА_2 - «казнокрад кооперативу».

Суд вважав доведеними викладені у позовній заяві обставини і, беручи до уваги зібрані по справі докази, колегія суддів з цим погоджується. Так, судом враховано показання допитаних свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які в сукупності засвідчили факт образи відповідачем позивача, що полягає у неодноразовому називанні публічно в присутності понад 80 членів кооперативу ОСОБА_2 «казнокрадом кооперативу».

Доводи апеляційної скарги щодо суперечливості показань свідків не сприймаються, зважаючи на їх повідомлення про конкретне висловлення відповідача на адресу позивача («казнокрад»), яке є предметом розгляду даної справи.

У відзиві на позовну заяву (а.с. 26-27) відповідач наголошує, що під час проведення загальних зборів автогаражного кооперативу «Авіатор» 16.03.2019р. він ніяк не ображав позивача і не поширював про нього недостовірні відомості, які б принижували його честь та гідність. Також і в тексті апеляційної скарги (а.с. 111) відповідач вказує, що не вчинював неправомірних дій відносно відповідача. А викладені в позові обставини вважає оціночним судженням, які не підлягають спростуванню.

Звертає увагу той факт, що ані в поданому відзиві на позовну заяву, ані в змісті апеляційної скарги відповідач не заперечував власне факту поставленого йому в провину висловлення «казнокрад кооперативу» на адресу ОСОБА_2 .

Викликані з боку відповідача 3 свідка ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 (секретар загальних зборів 16.03.2019р.) в суді зазначали, що не чули образ з боку відповідача на адресу позивача. При цьому ОСОБА_12 свідчив про наявний на зборах шум і гам, через що він не чув образ.

Тож, апеляційний суд враховує відмінність пояснень щодо нечутності образ в порівнянні із твердження про невисловлювання взагалі таких образ.

Колегія суддів, схвалюючи висновки суду, критично ставиться до показань допитаного у якості свідка секретаря загальних зборів ОСОБА_13 в частині заперечення факту вислову відповідача на адресу позивача «казнокрад кооперативу», оскільки: по-перше - свідок підписав оформлений ним протокол загальних зборів членів кооперативу «Авіатор» 16.03.2019р., солідаризуючись своїм підписом із підписом голови зборів ОСОБА_1 (відповідача по справі), що є безпосередньо заінтересованою особою в наслідках розгляду виниклого спору, по-друге - за повнотою відображених в протоколі зборів 16.03.2019р. (а.с. 13) відомостей цей документ є сумнівним, зважаючи на те, що як позивач, так і відповідач в суді апеляційної інстанції підтвердили обговорення за зборах п. 1 Порядку денного «Переобрання ревізійної комісії» з промовою ОСОБА_2 , яка не була відображена в цьому протоколі, в якому, до того ж не міститься відомостей про ініціатора питання про відкладення вирішення питання переобрання ревізійної комісії на наступні збори і висловлені мотиви такого рішення тощо.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відтак, протокол загальних зборів АСК «Авіатор» від 16.03.2019р., як доказ у даному спорі є сумнівним за неповнотою відображеного перебігу засідання зборів, і як наслідок, є недостовірним в силу ст. 79 ЦПК України та таким, що не спростовує факт образливого висловлення відповідача на адресу позивача «казнокрад кооперативу».

Крім того, заперечуючи проти позову, відповідач ґрунтує свою позицію, що відображено також і в доводах його апеляційної скарги, на відомостях в листі голови правління автогаражного споживчого кооперативу «Авіатор» ОСОБА_3, наданому у відповідь на його звернення (а.с. 28), щодо ненадходження до голови правління ніякої інформації з приводу скарг з боку члена кооперативу ОСОБА_2 на його образи ОСОБА_1 під час проведення загальних зборів 16.03.2019р.

Проте, до відомостей в листі суд першої інстанції поставився критично з огляду на показання допитаних в судів свідків, що пояснювали на періодичність, мінливість знаходження голови правління ОСОБА_3 в приміщенні, де проводились збори членів кооперативу 16.03.2019р., що усуває можливість твердження з його боку фіксації перебігу подій під час всього засідання.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції обґрунтовано вдався до аналізу понять «констатація фактів» та «оціночні судження» в контексті ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» та призвів чітке їх розмежування. Результатом цього став правильний висновок суду в тому, що висловлювання відповідача щодо позивача «казнокрад кооперативу» (за стилістичним значенням - особа, яка обкрадає казну кооперативу), висловленого (поширеного) на публічному заході в присутності інших осіб, є твердженням та констатацією факту, які можна перевірити щодо його відповідності дійсності, правдивості.

З такими висновками колегія суддів погоджується, відхиляючи доводи апеляційної скарги відповідача про ознаки оціночного судження у наведеному висловлюванні, яке містить фактичні дані щодо здійснення позивачем крадіжки казни (в розумінні «майно», «фінанси») кооперативу, членом ревізійної комісії якого він є («Авіатор»), правдивість якого підлягала доведенню з боку відповідача.

Втім, як слушно наголосив суд першої інстанції, розповсюджена інформація відносно позивача, що є твердженням, а не критикою дій, - не відповідає дійсності, містить відомості про події і явища, яких не існувало взагалі, чим, безумовно порушені особисті немайнові права - право на повагу честі, гідності та ділової репутації.

Як не заперечується сторонами, що і врахував суд першої інстанції, позивач не має відношення до матеріальної, фінансової частини автогаражного споживчого кооперативу «Авіатор». Зокрема, в судовому засіданні відповідач пояснив, що йому не відомо фактів вчинення крадіжки фінансів чи майна кооперативу позивачем.

На підставі зібраних у справі доказів в їх сукупності суд дійшов обґрунтованого висновку про публічне поширення відповідачем стосовно позивача висловлення «казнокрад кооперативу», що є недостовірною інформацію за недоведенням жодними доказами причетності позивача до крадіжки товаро-матеріальних цінностей кооперативу, його фінансових ресурсів.

В суді апеляційної інстанції позивач зазначив, що тривалий час за свою трудову діяльність обіймав керівні посади, добросовісно виконуючи свої обов`язки, не вчиняючи правопорушень. За час своєї роботи він жодного разу не почув від чисельного штату працівників на свою адресу подібних образ, які були допущені позивачем ОСОБА_1 .

Тим самим, позивач виявив чутливість та вразливість питання з нанесеної безпідставної образи недостовірними відомостями, що порочать його, як людини поважного віку, честь, гідність, ламаючи його позитивну соціальну оцінку в очах оточення, а також спричиняють шкоди його, як члена ревізійної комісії кооперативу, діловій репутації (позитивній оцінці його ділових якостей при виконанні функцій члена ревізійної комісії).

Суд правильно акцентував увагу на принизливій, образливій для позивача формі висловлення, що неприйнятно у цивілізованому суспільному спілкуванні між людьми.

Таким чином, колегія суддів, переглядаючи законність прийнятого судом першої інстанції рішення, впевнилась у ступеню впливу висловлення відповідача на суб`єктивне сприйняття самим потерпілим ступеню, глибини і характеру порушення його особистих немайнових інтересів негативним висловленням відповідача недостовірного змісту.

Відтак, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов вірного висновку, побудованого на положеннях ч. 1 і п. 4 ч. 2 ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, про присудження у відшкодування спричиненої позивачеві немайнової шкоди в частковому обсязі - в розмірі 500грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_2 відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.ст. 89, 263-264 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність юридичного складу правопорушення у висловлюваннях відповідача «казнокрад кооперативу», що є твердженням, яке за змістом є недостовірною інформацією, спрямованого на порушення права на повагу до честі й гідності позивача, порушення та завдання шкоди його діловій репутації. За таких обставин, порушене право дифамації (the law of defamation) підлягає захисту у спосіб, обраний позивачем, у вигляді відшкодування моральної (немайнової) шкоди в присудженому судом адекватному розмірі 500грн.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на допущені судом процесуальні порушення, що полягають у безпідставному відкритті провадження у справі з мотивів незазначення в тексті позовної заяви ціни позову.

З урахуванням повноти сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору, передбаченого Законом України «Про судовий збір» (а.с. 3-4), не вбачається порушень вимог процесуального закону при відкритті провадження у даній справі. Доводи апеляційної скарги в даній частині є формалізованими і такими, з якими процесуальний закон не пов`язує обов`язкових підстав для скасування судового рішення. Зазначені відповідачем в даній частині обставини не призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга відповідача, як така, що не спростовує правильності висновків суду, підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення, як законне і обґрунтоване, - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 31 січня 2020 року.

Судді: С.А.Попова

С.А.Зайцева

Т.Б.Ткаченко