Справа № 494/706/17
Провадження № 2/504/444/20

РІШЕННЯ
07.10.2020 року смт.Доброслав
Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
Головуючого судді -Барвенко В.К.,
секретаря Мельникової В.М., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 10, в смт. Доброслав позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"до ОСОБА_1 стягнення заборгованості, -
Ухвалою судді Березівського районного суду Одеської області від 07.08.2017 року відкрито провадження по справі. Розпорядженням голови Миколаївського районного суду Одеської області від 20.06.2018 року справу передано до Комінтернівського районного суду Одеської області. Ухвалою від 05.07.2018 суддею Комінтернівського районного суду Одеської області справу було прийнято до свого провадження.
Відповідачем ОСОБА_1 було надано відзив на позовну заяву, в якому просить суд у задоволенні позову відмовити, мотивуючи це тим, що вимоги останнього не підлягають задоволенню, оскільки пред`явленні з пропущенням строку позовної давності та позивач не надав доказів про отримання ним споживчого кредиту у сумі 2000 грн.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак у клопотанні надісланому Березівському районному суду Одеської області від 03.08.2017 року(вх.№3532) про розгляд справи за відсутності позивача зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви відсутні,позивач не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення, у разі виникнення обставин викладених в ч.1 ст.224 УПК України.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом надсилання копії ухвали суду про відкриття провадження по справі, копії позовної заяви з додатками до неї та судових повісток на адресу зареєстрованого місця проживання, якою є: АДРЕСА_1 , однак усі поштові повідомлення були повернуті до суду без вручення. Також відповідачем не повідомлено суд про поважність причин неявки.
Суд приймає до уваги, що ОСОБА_1 обізнаний про існування справи у суді, надав свій відзив на позовну заяву, і тому суд вважав за можливе розглянути справу при даній явці.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків:
Судом встановлено, що 08 грудня 2011 року відповідач звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» (яке надалі було перейменовано в АТ КБ «Приватбанк») із анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідно до якої, банк надав позичальнику кредит на платіжну картку, зі встановленим кредитним лімітом в сумі 2000 гривень 00 копійок, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.Зі змісту цієї заяви встановлено, що така заява є заявоюпро приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів банку та складає між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг.
Судом встановлено, що підписана відповідачем заява-анкеті від 08 грудня 2011 року містить лише анкетні дані, процентна ставка не зазначена, не зазначено умов щодо забезпечення виконання зобов`язання за порушення зобов`язань з використання кредитного ліміту.
03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що за відсутності належних та допустимих доказів погодження умов договору, АТ «КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
З урахуванням зазначеної позиції Великої Палати Верховного Суду АТ «КБ «Приватбанк» має право виключно на повернення сум фактично отриманих коштів. Отже, вимоги про стягнення пені та штрафу не підлягають до задоволення.
Доводи ОСОБА_1 про те, що позивач не надав доказів на підтвердження фактичного отримання позичальником коштів спростовуються змістом розрахунку заборгованості, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 сплачував грошові кошти в рахунок погашення наданого кредиту, зокрема, 1100 грн. у травні 2012 року, 100 грн у червні 2012 року, 150 грн. у липні 2012 року, 1100 грн. у серпні 2012 року, інші платежі.
Тобто ці доводи ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження.
Відповідно до витягу з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" довідкою про умови кредитування від 08.12.2011 року, що кредит надано у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом за кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Дані тарифи відповідачем не підписувалися.
Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
З огляду на те, що відповідач не був ознайомлений з тарифами обслуговувань кредитних карт "Універсальна", доказом цього, є відсутність будь-якого засвідчувального підпису на вказаному документі, то підстав для пені процентів, штрафу немає.
Таким чином стягненню підлягає лише основна заборгованість по кредиту 1892грн. 69коп.
У своєму відзиві ОСОБА_1 просить суд застосувати позовну давність, і відмовити у задоволенні позову.
Суд враховує, що про порушення свого права позивач дізнався з 30.11.2012 року, тобто у листопаді 2015 року сплив загальний строк позовної давності у три роки.
Крім того, суд звертає увагу, що позивач не надав суду доказів перевипуску кредитної картки зі збільшеним строком дії, що би вказувало на відсутність підстав для застосування строків позовної давності.
Таким чином сплив позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позову.
На підставі вищевикладена керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 6, 81, 141, 263-265, 352, 354, ЦПК України, п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень, п.п.15.5 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 549, 610-612, 625, 1054-1056-1 ЦК України, суд -
У позові ПАТ"КБ" ПриватБанк" до ОСОБА_1 , щодо стягнення заборгованості- відмовити за спливом строк позовної давності.
Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд Одеської області.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені удень його(її)проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. К. Барвенко