Справа № 369/7131/19
Провадження №2/369/673/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2020 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.

за участю секретаря - Мазурик Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно (квартиру), -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою, в якій просила суд визнати за нею право власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь витрати по сплаті судового збору у сумі 9605,00 грн..

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що 30 листопад 2013 року між позивачкою ОСОБА_1 , та відповідачем ОСОБА_2 було укладено попередній договір, відповідно до якого сторони взяли на себе зобов`язання до 30 листопада 2016 року укласти договір купівлі-продажу квартири, будівельний номер якої АДРЕСА_2 .

Відповідно до пункту 1.2 цього Договору, Основний договір має бути укладений після введення в експлуатацію будинку, в якому розташована квартира, оформлення права власності на квартиру Відповідачем та сплати грошових коштів за квартиру Позивачем в повному обсязі, але у будь-якому випадку не пізніше 18 годин, 30 листопада 2016 року.

Вартість квартири визначена пунктом 2.1 Договору та становить 51 316 доларів США, що було еквівалентно на день укладення попереднього договору 410 169 грн.

В пункті 2.2 Договори сторони зобов`язалися не змінювати ціну продажу вищевказаної квартири, окрім випадків відхилення фактичної площі квартири (за даними технічного паспорту) від проектної площі.

Відповідно до пункту 2.3 Договору визначено, що повна сплата за Основним Договором повинна бути здійснена в момент підписання Основного Договору.

Строк введення будинку, визначений умовами договору сплив 31 травня 2014 року, вартість квартири за словами Позивача була виплачена у повному обсязі. Як доказ цього ОСОБА_1 надає розписку про отримання Відповідачем кошів. Таким чином Позивач зазначає, що на день, коли мав бути укладений Основний Договір (30.11.2016 року), і станом на час подання позову відсутні жодні правові перешкоди для укладення Основного Договору.

У 2014 році було завершено будівництво багатоквартирного житлового будинку, в якому знаходиться спірна квартира, про що свідчить Декларація про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрована Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області 06 травня 2014 року. У цьому ж році за словами Позивача, вона отримала від Відповідача ключі від квартири, та розпочала її ремонт, оскільки вона не мала ніяких умов для проживання в ній.

30 травня 2015 року за вимогою Відповідача, ОСОБА_1 було укладено договір про відшкодування витрат з утримання будинку та прибудинкової території. Цей Договір було укладено з ТОВ БМК «Софіївська», яке зі слів Відповідача виконувала зобов`язання щодо управління будинком. З цього часу, за словами Позивача, вона щомісячно сплачувала усі комунальні послуги, що були нею отримані під час користування цією квартирою.

Рішенням Виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №430 від 11.10.2016 року новозбудованому будинку, який розташований на земельній ділянці, належній ОСОБА_2 було присвоєно поштову адресу:

АДРЕСА_3 році після завершення ремонту у цій квартирі ОСОБА_1 разом зі своєю родиною: чоловіком ОСОБА_3 та сином ОСОБА_4 , 2014 року народження, переїхала до відремонтованої квартири і проживають, за словами позивачки по теперішній час.

ОСОБА_1 зазначає також, що протягом майже трьох років зверталася до офісу Відповідача з вимогою укласти Договір купівлі-продажу квартири, однак їй постійно відмовляли, обґрунтовуючи це або відсутністю Відповідача на робочому місці, або в межах України. Востаннє приводом відмови в укладенні договору було наявність заборгованості за квартиру, яка начебто виникла на підставі додаткової угоди до Попереднього договору.

Однак позивачка стверджує, що ніяких додаткових угод до Попереднього договору від 30.11.2013 року вона з відповідачем не укладала, кошти визначені цим договором були сплачені Відповідачу у повному обсязі з урахуванням збільшення проектної площі квартири за наступним графіком: 09.11.2013 року 1500, 00 доларів США; 30.11.2013 року 30 395, 00 доларів США; 12.04.2014 року 2330, 00 доларів США; 08.07.2014 року 1750, 00 доларів США, 24.01.2015 року 4409, 00 доларів США; 23.07.2016 року 13 798, 00 доларів США; 2017 рік 3 189, 00 доларів США; 2017 року 241, 00 доларів США. Всього: 57 612, 00 доларів США.

Загальна сума сплачена Позивачем Відповідачу за Квартиру складає 57 612, 00 (п`ятдесят сім тисяч шістсот дванадцять) доларів США.

Вартість квартири, за словами Позивача, за Попереднім договором складає 51 316, 00 ( п`ятдесят одна тисяча триста шістнадцять) доларів США.

Переплата, за словами Позивача, складає 6 296, 00 (шість тисяч двісті дев`яносто шість) доларів США.

ОСОБА_1 у позовній заяві наголошує, що станом на подання позовної заяви до Києво-Святошинського районного суду Київської області, вона на її думку відкрито та законно володіє та користується квартирою, вартість якої була сплачена Відповідачу, і у Відповідача відсутні правові підстави для відмови в укладені договору купівлі-продажу квартири. Відмова Відповідача перешкоджає Позивачу в праві набуття права власності і на здійснення права власності.

Проте 22 жовтня 2020 року до суду надійшла письмова заява сторін по справі №369/7131/19 про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі №369/7131/19, до якої також долучено примірник мирової угоди, підписаної сторонами 19 жовтня 2020 року.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши мирову угоду, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що мирова угода не підлягає затвердженню, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо:

1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, або є невиконуваними;

2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до частин першої, другої статті 208 ЦПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Суд, надавши правову оцінку умовам мирової угоди, вважає, що її положення суперечать вимогам чинного законодавства, а саме під видом мирової угоди, сторони бажають укласти інший договір, а саме договір купівлі продажу нерухомого майна, яким володіє відповідач. А отже, так як сторони не бажали настання правових наслідків передбачених укладенням мирової угоди, така угода не може бути затвердженою.

За таких умов суд приходить до висновку, що заява про затвердження мирової угоди не підлягає задоволенню, а тому в її затвердженні необхідно відмовити та продовжити судовий розгляд.

Керуючись ст.ст.207,208ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у затвердженні мирової угоди від 19.10.2020 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно (квартиру).

Розгляд справи проводити в судовому засіданні, яке відбудеться 17 лютого 2021 року о 12:20 год. в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області (м. Київ, вул. Мельниченка, 1, зал судового засідання №6) з повідомленням сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Т.В. Дубас