Справа № 161/4565/17 Провадження №22-ц/802/101/20 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В.
Категорія:60 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

08 січня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Федонюк С. Ю., перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 липня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Веселівської сільської ради Луцького району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

06 грудня 2019 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 липня 2017 року в даній справі після спливу строку на його оскарження.

Разом із апеляційною скаргою ОСОБА_2 подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому він посилається на те, що повний текст судового рішення отримав лише 26 листопада 2019 року.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року дану апеляційну скаргу залишено без руху, а саме для надання доказів поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження даного судового рішення з наведенням причин, які йому перешкоджали вчасно подати апеляційну скаргу.

В поданому клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_2 зазначає, що перебіг строку на апеляційне оскарження розпочався з дня отримання ним копії рішення від 27 липня 2017 року, а саме з 26 листопада 2019 року, однак такий висновок не відповідає вимогам п. 13 ч.1 Перехідних положень ЦПК України (в новій редакції) та не узгоджується з матеріалами справи.

Відповідно до п. 13 ч.1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 294 ЦПК України (у попередній редакції) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Однак, зазначені причини пропуску строку на апеляційне оскарження не можуть бути визнані судом поважними враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 14 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення суду від 27 липня 2017 року залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, оскільки апеляційна скарга не відповідала вимогам ст. 295 ЦПК України (2004 року), не було сплачено судовий збір у визначеному розмірі та не зазначено поважних причин пропуску строку звернення з апеляційною скаргою.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 02 жовтня 2017 року апеляційну скаргу визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

Постановою Верховного Суду від 10 грудня 2018 року ухвалу апеляційного суду від 02 жовтня 2017 року залишено без змін, а справу передано до суду першої інстанції та отримано судом 03 січня 2019 року, що підтверджено відбитком штемпеля вхідної кореспонденції суду (а.с.68). Копію постанови Верховного Суду направлено учасникам справи, в тому числі і позивачу ОСОБА_1 , 28 грудня 2018 року за вихідним номером №15270/0/223-18 (а.с.68).

Також вбачається, що 15 серпня 2017 року, 14 листопада 2017 року та 03 і 09 жовтня 2019 року ОСОБА_2 подавав до суду першої інстанції заяви про ознайомлення із матеріалами справи та видачу судового рішення (а.с. 31, 50, 73, 74).

Отже, викладені обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 було відомо про наявність оскаржуваного рішення суду та про його зміст ще у 2017 році.

Про факт отримання позивачем копії оскаржуваного рішення суду першої інстанції свідчить і зміст апеляційної скарги (виправленої за ухвалою апеляційного суду Волинської області від 14 вересня 2017 року), поданої 29 вересня 2017 року, в якій апелянт цитує абзаци мотивувальної частини рішення Луцького міськрайонного суду від 27 липня 2017 року та не вказує про неотримання ним копії рішення суду (а.с.41-42).

Крім того, представником позивача не наведено жодних поважних причин неподання апеляційної скарги у період з дня повернення справи з Верховного Суду до суду першої інстанції, тобто з 03 січня 2019 року по 06 грудня 2019 року.

Разом з тим, слід звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини також зазначає, що сторони процесу повинні вживати заходи для того, щоб дізнатися про рух та розгляд їх справ.

Так, у пункті 41 рішення Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03) зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічна позиція висловлена також у пункті 27 рішення Європейського Суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі "Шевченко проти України" (Заява N 8371/02) де Європейський Суд зазначив, що заявник не зміг довести, що він вчиняв будь-які кроки між вереснем 2002 року та груднем 2003 року та після 2 червня 2004 року, щоб довідатись про стан провадження у його справі.

У справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сама концепція «поважних причин» не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Таким чином, при вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 липня 2017 року судом має бути дотриманий баланс суспільного та приватного інтересів, оскільки держава в особі судових органів повинна забезпечити заінтересованим особам право на використання наявних засобів правового захисту, заінтересовані особи повинні розраховувати на те, що процесуальні норми судочинства будуть застосовані, а неналежне використання своїх прав однією із сторін у судовому процесі не стане перешкодою для іншої сторони в реалізації її права на виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Обставини, на які посилається скаржник в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, не можна визнати поважними, жодних інших причин пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_2 зазначено не було.

Скаржник використав засоби правового захисту у вигляді подання апеляційної скарги, однак не виконав вимоги апеляційного суду, а тому апеляційна скарга була визнана неподаною та йому повернута. Після цього судове рішення набрало законної сили, отже інша сторона має право розраховувати на його виконання. Подаючи повторно апеляційну скаргу і посилаючись на вручення йому оскаржуваного судового рішення лише 26 листопада 2019 року, представник позивача ОСОБА_2 зловживає своїми процесуальними правами.

Згідно з ч. 4 ст. 357 ЦПК України, якщо заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження в порядку встановленому ст. 358 цього Кодексу.

За змістом ст. 358 ЦПК суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Отже, зазначені ОСОБА_2 причини пропуску строку не можуть бути визнані апеляційним судом поважними, відповідно суд апеляційної інстанції доходить висновку, що строк на апеляційне оскарження рішення суду від 27 липня 2017 року було пропущено без поважних причин, а тому у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 на це судове рішення слід відмовити.

Виходячи із наведених обставин справи, суд вважає, що застосування апеляційним судом процесуальних обмежень при апеляційному оскарженні рішення суду першої інстанції від 27 липня 2017 року відповідає принципу юридичної визначеності і не може вважатись відмовою у доступі до правосуддя.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 липня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Веселівської сільської ради Луцького району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя апеляційного суду С. Ю. Федонюк