Єдиний унікальний номер 234/7719/20
Номер провадження 22-ц/804/3631/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 грудня 2020 року Донецький апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді-доповідача Никифоряка Л.П.

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.

за участі секретаря судового засідання Ротар Я.Б.

розглянувши відкрито в залі судових засідань Донецького апеляційного суду в м. Бахмут справу що виникла з цивільних правовідносин за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» про захист прав споживача, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_2 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 жовтня 2020 року (головуючий у суді 1 інстанції Бакуменко А.В.),

В С Т А Н О В И В:

18 травня 2020 року ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_2 подав позов в якому виклав вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» - Товариства про встановлення нікчемності договору про надання позики на умовах фінансового кредиту та вимагав застосувати наслідки недійсності нікчемного договору. В обґрунтування позову заявник посилався на те, що 29 лютого 2020 року без жодних правових підстав на рахунок позивача в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» - Банк поступило 11 200,00грн. Позивач стверджував про те, що він не укладав кредитного договору №75 від 29 лютого 2020 року та не брав на себе жодних зобов`язань за таким договором. Іншу підставу позову ОСОБА_1 вбачав у тому, що договір містить несправедливі умови щодо розміру процентів і комісії, також суперечить чинному законодавству умова за якою позичальник наділив себе повноваженнями в односторонньому порядку змінювати умови договору.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 13 жовтня 2020 року відмовлено в задоволенні позову. Суд виходив з того, що позивачем не доведено обставин якими він обґрунтовував позовні вимоги. Згідно висновків суду, волевиявлення позичальника підтверджено вчиненням фактичних дій направлених на ознайомлення із умовами кредитування, складанням відповідних документів і внесенням до них конфіденційної інформації відомої тільки позивачу. Також на думку суду про виникнення зобов`язання свідчить та обставина що кошти визначені в електронному договорі надійшли в розпорядження позивача на належний йому банківський рахунок.

В апеляційній скарзі позивач просив рішення скасувати та позов задовольнити. В обґрунтування скарги заявник посилалася на те, що суд обґрунтовував рішення обставинами які належним чином не підтверджені, зокрема поза увагою суду залишись обставини щодо належності позичальнику номеру телефону з використанням якого здійснювалась реєстрація позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача і відсутні докази належності саме ОСОБА_1 електронного підпису.

Інша вимога апеляційної скарги заявником зводилась до неправильного визначення судом правовідносин і висновок з приводу того, що позивач давав згоду на отримання коштів і фактично отримав кошти зроблені ґрунтуючись на припущеннях.

Також заявник стверджував про те, що судом не враховано обставин з приводу того, що Товариством безпідставно до умов договору включена комісія та не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства умови щодо нарахування процентів по закінченню строку кредитування.

Разом з тим, заявник вважав що посилання в договорі на те, що Правила позичальника є невід`ємною частиною договору не ґрунтується на чинному законодавстві, оскільки ОСОБА_1 з такими Правилами не ознайомлено та він їх не підписував.

На час розгляду справи відзив не надходив.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

В матеріалах справи міститься Договір № 75 від 29 лютого 2020 року за змістом якого ОСОБА_1 надана позика на умовах фінансового кредиту в сумі 11 719,00грн, під процент що визначений у розмірі від 670,99% до 892,50% річних, строк дії договору з 29 лютого 2020 року по 29 березня 2020 року; та Договір містить електронний підпис m948213u /а.с.10/.

В додатку до договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 75 від 29 лютого 2020 року визначено графік платежів до 29 березня 2020 року /а.с.11/.

Згідно виписки Банку від 29 лютого 2020 року на картковий рахунок позивача ОСОБА_1 № 516875хххххххх4999 перераховані кошти на загальну суму 11 200,00грн /а.с.12/.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватись перевірка, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, в режимі відеоконференції за допомогою сервісу «EasyСon» за участі представника позивача та за відсутності відповідача повідомленого про час та місце судового розгляду належним чином про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції зробив висновок про те, що договір позики укладений у формі електронного документу з відповідним електронним підписом позичальника, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства. Також згідно висновків суду підтверджені обставини щодо фактичного виконання досягнутих в договорі умов щодо надання коштів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції які стали предметом апеляційного оскарження ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Як передбачено статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Зі змісту оскаржуваного кредитного договору № 75 вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник ОСОБА_1 погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Як встановлено статтями 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їх власноручних підписів.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Стаття 627 ЦК України та стаття 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Враховуючи положення частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» - Закон, правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

В означенні частини першої статті 5, статті 8 Закону електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Частини перша та друга статті 6 Закону визначає, що електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Частиною 8 даної статті встановлено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті, зокрема заповненням формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що для укладення договору в електронному вигляді на отримання кредиту ОСОБА_1 вказано значну за обсягом і інформативністю кількість особистих даних, зокрема номери мобільного і робочого телефонів, дату народження, паспортні дані, сімейний стан, місце проживання, реєстрації, працевлаштування із зазначенням місця роботи, а також номеру належної йому банківської картки.

Отже укладення кредитного договору відповідало внутрішній волі позивача. Враховуючи вищевикладене, твердження представника позивача з приводу того, що позивач не підписував кредитний договір спростовані матеріалами справи. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою «логіна» особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Позивачем в обґрунтування вимог посилався на те, що відсутні відомості щодо належності ОСОБА_1 номеру телефону з використанням якого здійснювалась реєстрація позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача і відсутні докази належності саме ОСОБА_1 електронного підпису.

У відповідності до положень частини першої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.

Причому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі /частина п`ята статті 81 ЦПК України/.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що суд сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, роз`яснив позивачу його права та обов`язки щодо надання доказів і сприяв здійсненню їхніх прав, а також попереджував про наслідки неподання доказів, встановлені цивільним процесуальним кодексом, однак ОСОБА_1 жодних інших доказів в підтвердження своїх вимог не надав.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач в ході судового розгляду не спростував обставин щодо належності йому номеру телефону з використанням якого здійснювалась реєстрація позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача та відповідного рахунку в Банку відкритого на його ім`я.

Крім того, ОСОБА_1 не звертався до правоохоронних органів з повідомленням про викрадення його мобільного телефону та кредитних карток «ПриватБанку», а також не повідомляв Банк про незаконний рух коштів на його рахунку чи використання коштів іншими особами.

Разом з тим, посилання позивача на неналежну форму оспорюваного правочину, через відсутність його підпису на Договорі спростовується з огляду на приписами статті 12 наведеного Закону «Про електронну комерцію» в якому визначено поняття «підпис у сфері електронної комерції»; та за змістом якого якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За змістом пункту 4 Договору сторони обумовили, що у всіх відносинах між Позичальником та Товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до чинного законодавства, що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно порядку надання Товариством грошових коштів у кредит заявник здійснює заповнення заявки на отримання кредиту на сайті товариства, обов`язково вказуючи всі дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення. У заявці заявник зобов`язаний вказати повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні для прийняття товариством рішення про надання кредиту.

Товариство інформує заявника про прийняте рішення щодо видачі кредиту через смс-повідомлення на телефонний номер та через електронний лист на адресу електронної пошти, зазначені у заявці. У випадку прийняття рішення про надання кредиту, на електронну пошту, зазначену в заявці, надсилається лист з «посиланням», здійснивши перехід по якому, заявник отримує копію електронного Договору.

Інформаційна система Фінансової установи здійснює реєстрацію заявника на сайті Товариства та формує Особистий кабінет, де споживач має змогу ознайомитися з договором.

Товариство інформує заявника про прийняте рішення щодо можливості видачі кредиту шляхом надіслання смс-повідомлення на телефонний номер, зазначений в заявці, або надісланням на електронну пошту електронного листа.

Не пізніше 3 робочих днів з дати підписання договору Сторонами надає кредит шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на банківський рахунок Позичальника, вказаний ним у заявці.

Правила надання грошових коштів у кредит Товариства перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні статей 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Вираження волі ОСОБА_1 відбулось вчиненням певних дій, та суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що наявні докази направленості волі та погодження сторонами істотних умов договору кредиту.

Також у даній справі існування кредитних правовідносин між Товариством та ОСОБА_1 підтверджується фактичними діями з боку позичальника, а не лише самими правовими аргументами на які робив посилання позивач, оскільки згідно виписки Банку кошти в обумовленому в договір розмірі надійшли на належний позичальнику рахунок та останній маючи нагоду за умовами договору і за відсутності жодних перешкод не повернув кошти на відповідний рахунок Товариства.

Положеннями частини першої статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України проголошено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Та встановлені в ході судового розгляду обставини і докази надані в їх підтвердження дають суду підстави дійти висновку про те, що зміст договору, порядок його укладення, підписання і дії сторін щодо фактичного виконання зобов`язань за договором охоплюються поняттям кредитний договір.

Доводи апеляційної скарги про несправедливість та невідповідність закону умов укладеного між сторонами кредитного договору не доведені, сам кредитний договір містить всі істотні умови характерні для такого виду договорів, та визначальним для результатів розгляду спору суд вважає те що саме позичальник за допомогою електронного підпису погодився з такою редакцією договору і отримав кошти за умовами договору кредитування.

Разом з тим, в межах предмету спору визначеного позивачем суд апеляційної інстанції позбавлений можливості давати правову оцінку та робити висновки про обґрунтованість і обов`язковість до виконання умов щодо комісії, процентів поза межами кредитування по закінченню строку дії договору. Та суд позбавлений можливості за визначених позивачем підстав позову робити правовий висновок з приводу обов`язку до застосування Правил як невід`ємної частини кредитного договору, оскільки відсутній спір щодо виконання договору та застосування відповідних наслідків виконання взятих за договором зобов`язань.

Разом з тим, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб сторони надали пояснення та докази щодо обставин, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень. ОСОБА_1 беззаперечно мав можливість ознайомитися із матеріалами справи і надати докази щодо обставин яким він обґрунтовував свої вимоги, та саме позивач несе ризик настання наслідків, пов`язаних із не вчиненням ним процесуальних дій.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Виходячи з наведених обставин що підтверджені в судовому засіданні суд апеляційної інстанції позбавлений можливості із дотримання положень цивільного процесуального законодавства з`ясувати інші обставини у справі чи дійти висновку відмінного від того, який зробив суд першої інстанції, оскільки заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права які би призвели до ухвалення незаконного рішення.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції в частині доводів що стали предметом апеляційного оскарження виконав вимоги про законність та обґрунтованість рішення суду, висновки суду в частині позовних вимог в задоволенні яких судом відмовлено здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 23 грудня 2020 року.

Судді: