ПОСТАНОВА

Іменем України

21 січня 2020 року м. Кропивницький

справа № 398/1827/19

провадження № 22-ц/4809/111/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді (суддя-доповідач): Дуковського О.Л.

суддів: Письменного О.А., Чельник О.І.

з участю секретаря: Демешко Л.В.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Ковальов Андрій Ігорович;

відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю «Шахтарське», Олександрійська міська рада Кіровоградської області.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справуза апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2019 року, у складі головуючого судді Коліуш Г.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтарське», Олександрійської міської ради Кіровоградської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтарське», Олександрійської міської ради Кіровоградської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 24.09.1999 він уклав із ТОВ «Шахтарське» договір, на підставі якого ТОВ «Шахтарське» продало йому будівлю магазину, розташованого по АДРЕСА_1 , площею 43,5 м.кв., а також розташовану у ній холодильну шафу.

Даним договором обумовлено, що будівля магазину та холодильна шафа були передані на користь позивача за актом приймання-передачі.

Акт є невід`ємною частиною зазначеного вище договору.

Вказував, що після укладення договору він звернувся до Олександрійського міжміського бюро технічної інвентаризації, де за його заявою була заведена інвентаризаційна справа, до складу якої входять довідка про належність будівель домовласника та план земельної ділянки.

Із зазначеної довідки та плану вбачається, що будівлі та споруди по АДРЕСА_1 , а саме - літ. «А» - магазин та літ. «Б» - сарай - належить позивачеві на підставі договору купівлі-продажу від 24.09.1999.

З того часу, ОСОБА_1 відкрито, безперервно користується придбаним на підставі договору купівлі-продажу магазином, вважаючи його об`єктом права приватної власності.

Зокрема, позивач уклав договір на організацію безпечної організації електрообладнання, договір на постачання електроенергії до приміщення магазину та здійснює щомісячні розрахунки за отримані послуги.

Магазин ним використовується у підприємницькій діяльності.

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 прийняв рішення про продаж належного йому магазину та знайшов покупця, з метою оформлення договору купівлі-продажу позивач разом з покупцем звернулися до нотаріуса, який повідомив про необхідність отримання архівної довідки про належність приміщення магазину продавцеві.

У виданій йому архівній довідці було зазначено, що укладений ним із ТОВ «Шахтарське» договір не дає підстав для реєстрації за ним права власності на спірні об`єкти нерухомості, оскільки не був нотаріально посвідчений та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

Просив визнати за ним право власності на будівлю магазину загальною площею 43,5 кв.м (літ. «А») та будівлю сараю площею 8 кв.м. (літ. «Б»), розташовані за адресою АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Вказує на те, що він відкрито, безперервно володіє та користується будівлею магазину та сараєм, які розташовані за адресою по АДРЕСА_1 вже майже двадцять років, а тому має право на звернення із позовом до суду про визнання за ним права власності за набувальною давністю.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 25.11.2019 відкрито апеляційне провадження у справі (а.с.107).

Відзивів від інших учасників справи не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Ковальова А.І., який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на те, що позивачем не доведено позовні вимоги про визнання за ним права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, передбачених ст. 344 ЦК України.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено, що 24.09.1999 між ТОВ «Шахтарське» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу магазину по АДРЕСА_1 загальною площею 43,5 кв.м., в якому знаходиться холодильна шафа загальною вартістю 526,00 грн. (а.с.9).

Згідно акту прийому - передачі від 24.09.1999 директором ТОВ «Шахтарське» було передано ОСОБА_1 приміщення магазину по АДРЕСА_1 та холодильну шафу (а.с. 10).

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №30 від 24.09.1999 ОСОБА_1 за магазин та холодильну шафу були сплачені грошові кошти в сумі 526,00 грн. (а.с.11).

У приміщенні магазину на замовлення позивача було проведено перевірку ізоляції кабелю, проводу, проведено замірювання опору розтікання на основних заземлювачах: заземленнях магістралей і устаткування , проведено перевірку часу спрацювання реле контрою ізоляції, організацію безпечної експлуатації електроустаткування.

Тобто, легітимність зазначених заходів ніхто не оспорює.

Але, відповідно до ч. 1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Звернувшись із даним позовом ОСОБА_1 на підтвердження правомірності заволодіння об`єктом нерухомого майна надав договір купівлі - продажу, який укладено у простій письмовій формі.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову послався на те, що позивач заволодів спірним об`єктом нерухомого майна внаслідок укладення договору, а тому відсутні підстави у передбаченому ч.1 ст.344 ЦК України ознаки добросовісного заволодіння чужим майном, оскільки ОСОБА_1 користувався спірним майном на підставі договору купівлі - продажу.

Колегія суддів, погоджується із висновком суду першої інстанції і вважає його законним та обґрунтованим.

Право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке офіційно належить на праві власності іншій особі, тобто визнано і зареєстровано державою, а не особі, яка заявляє про давність володіння, а також на безхазяйну річ.

Позивачем не доведено, що майно, яким він заволодів є чужим, тобто належить іншій особі, а у самого добросовісного набувача на момент заволодіння майном були відсутні передбачені законом підстави для набуття власності на нього і він не знав і не міг знати про це.

За вищевказаних обставин позивач на думку колегії суддів не позбавлений можливості набуття права власності на нерухоме майно у передбаченому законом спосіб.

А суд не вправі не за яких обставини перебирати на себе повноваження органів місцевого самоврядування що реєстрації права власності на нерухоме майно.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

31.01.2020 - складено постанову.

Головуючий суддя О. Л. Дуковський

Судді О. А. Письменний

О. І. Чельник