Провадження № 2/185/1139/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2020 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні у м. Павлограді у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку спільної часткової власності та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про припинення права на частку спільної часткової власності та визнання права власності, у подальшому уточнивши свої позовні вимоги, в якій просить суд припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/6 частину домоволодіння АДРЕСА_1 та виплатити ОСОБА_2 в рахунок відшкодування вартості 1/6 частини домоволодіння АДРЕСА_1 65 388 (шістдесят п`ять тисяч триста вісімдесят вісім) грн. 00 коп. з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, які внесено 21.07.2020 року на підставі квитанції АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 ; визнати за нею право власності на 1/6 частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2013 року за нею було визнано право власності на 5/6 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . Інша 1/6 частина зазначеного домоволодіння належить відповідачу на підставі того ж рішення суду. Згідно даних домової книги у спірному домоволодінні на даний час зареєстровані та проживають тільки вона, її дочка - ОСОБА_3 , та її онук ОСОБА_4 . Відповідач, у свою чергу, з 1999 року взагалі не проживає на території України, виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю. Таким чином, спірним домоволодінням користується тільки вона з дочкою та онуком, утримують зазначене домоволодіння. Враховуючи той факт, що спільне володіння та користування домоволодінням всіма сторонами є неможливим, домоволодіння з урахуванням визначених часток є неподільним, частка відповідача є незначною, тому вважає за можливе припинити право власті відповідача на його 1/6 частину домоволодіння АДРЕСА_1 з виплатою грошової компенсації за належну йому частку в домоволодінні.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини неявки, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи.

Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позов з наступних підстав.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод колісна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 217, 319 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян, власність зобов`язує. На зміст права власності не випливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Право власності с непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про притінення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-68цс12, від 24 лютого 2016 року № 6-2784цс15 і підстав для відступлення від цієї позиції немає, така практика є незмінною.

У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян па жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями), при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належне частку з обов`язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності па будинок є незначною її не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку ие проживає і забезпечений іншою жилою площею.

Судом встановлено, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2013 року визнано за ОСОБА_1 право власності на 5/6 частин домоволодіння АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/6 частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової будівельно технічної експертизи № 19 від 26.05.2020 року, дійсна ринкова вартість 1/6 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , з урахуванням місця розташування, її технічного стану та забезпеченням систем благоустрою (електропостачання, опалення, водопроводу та каналізації) на 26 травня 2020 року (дата складання висновку), становить 65 388,00 грн.

Частка відповідача у домоволодінні є незначною, неможливий ні її поділ між співвласниками, ні виділ в натурі частки у спільному майні співвласників, ні встановлення порядку її користування між співвласниками.

На підставі ст. 365 ЦК України, 21.07.2020 року на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області було внесено грошову суму у розмірі 65 388,00 грн., що відповідає грошовій оцінці частки майна відповідача, що підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк» № 0.0..1 від 21.07.2020 року.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем.

Припинення права відповідача ОСОБА_2 на частку в спільному майні жодним чином не завдасть йому істотної шкоди, оскільки, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, він за це отримає грошову компенсацію.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 274, 279, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку спільної часткової власності та визнання права власності- задовольнити у повному обсязі.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/6 частину домоволодіння АДРЕСА_1 та виплатити ОСОБА_2 в рахунок відшкодування вартості 1/6 частини домоволодіння АДРЕСА_1 65 388 (шістдесят п`ять тисяч триста вісімдесят вісім) грн. 00 коп. з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, які внесено 21.07.2020 року на підставі квитанції АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.М. Бондаренко