КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційного провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/7574/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 369/7403/17

09 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Олійника В.І.

- Желепи О.В.

при секретарях - Осінчук Н.В., Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Демченка Ігоря Петровича на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 березня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, -

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою, в якому просила стягнути з відповідача на її користь 6 493 003,00 грн. боргу.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 10 серпня 2013 року вона позичила відповідачу кошти в сумі 250 000,00 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути борг не пізніше 08 серпня 2014 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідачем, 10 серпня 2013 року був складений письмовий документ, а саме розписка, яка посвідчує передання йому визначеної суми і умови її повернення. У визначений в розписці строк, відповідач борг не повернув, у зв`язку з чим вона звернулася в суд з даним позовом.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 березня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за договором позики від 10 серпня 2013 року 6 222 700,00 грн. суми боргу, що еквівалентно 250 000,00 доларів США.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 8000 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Демченко Ігор Петрович подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Зазначав, що відповідач заперечує отримання коштів від позивача, та наголошує на тому, що він взагалі не знайомий із позивачкою. Вказував на те, що відповідач надав до суду висновок експерта ТОВ «Експертно-дослідна служба України» № 322/11/2018 від 30.11.2018, в якому зазначено, що підпис від імені ОСОБА_1 електрографічне зображення якого міститься в графі « ОСОБА_1 » у технічної копії розписки від 10 серпня 2013 року виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою з ретельним наслідуванням підпису ОСОБА_1 . Разом з тим, суд першої інстанції безпідставно визнав, що такий доказ не є належним, пославшись на те, що в матеріалах відсутні докази на підтвердження того, що ТОВ «Експертно-дослідна служба України» відноситься до державних спеціалізованих установ, якими здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних експертиз.

Позивач ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що рішення суду є обґрунтованим та прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні відповідач та його представники підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Позивач та її представник проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 в якості свідка зазначив, що позивачку він не знає, її ніколи не бачив, коштів у неї не отримував. Про розписку стало відомо йому на початку 2017 року. В серпні 2013 року він знаходився у Херсонській області, розписку не підписував. В 2015 році познайомився з батьком позивачки - ОСОБА_4 , в подальшому, у 2016 році, уклав з ним договір купівлі-продажу земельної ділянки, кошти за яку в повному обсязі не отримав, з позовом про стягнення коштів з ОСОБА_4 не звертався.

Спеціаліст-експерт першого класу Сукманова Т.О. , пояснила, що на її думку вона мала кваліфікацію, що дозволяла їй проводити експертне почеркознавче дослідження. Вважає, що приватна установа ТОВ «Київський експертно-дослідний центр» має право видавати експертне почеркознавче дослідження. Свідоцтво експерта було анульовано після звільнення з державної установи. Зазначила, що експертне дослідження було проведено за оригіналом розписки, яка датована 10 серпня 2013 року, оригіналів та технічних копій документів з вільними та умовно-вільними зразками підписів ОСОБА_1 на 20 арк. Щодо проведення експертного дослідження за оригіналом розписки, зазначила, що досліджуючи розписку дійшла висновку, що це саме оригінал. Вважала, що документів та зразків підпису було достатньо для проведення експертного дослідження. У даному випадку розписка була важким об`єктом дослідження, тому що підпис виконувався у незвичайних зовнішніх умовах. Дана експертиза була проведена після постановленого судом рішення в справі.

Разом з тим, Панчошнік І.З. , експерт 1 класу, в судовому засіданні пояснила, що почеркознавча експертиза була проведена за електрофотокопією розписки. Стверджувала, що вона як експерт мала право проводити почеркознавчу експертизу за електрофотокопією розписки, а не за оригіналом. Експертизу можна проводити без експерементальних зразків, якщо експерт вважає достатньо вільних та умовно-вільних зразків. Вказала, що вона не використовує Інструкцію про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджену наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) при проведенні експертизи, оскільки Інструкцію використовують лише державні установи, до яких особи звертаються для проведення експертизи. Також зазначила, що у неї не було будь-яких складнощів, за наявності 21 року стажу роботи у КНДІСЕ, провести почеркознавчу експертизу за електрофотокопією розписки. При цьому, їй дуже часто приходиться робити почеркознавчу експертизу саме за електрофотокопією розписки.

ОСОБА_4 (батько позивачки) зазначив, що він знає відповідача з 2010 року, відповідач тоді працював головою села Віта-Поштова. Відповідачу потрібні були кошти для вирішення власних проблем, було відкрито кримінальне провадження, тому відповідач попросив його позичити кошти. Оскільки він не мав таких коштів, він попросив свою доньку ОСОБА_2 позичити відповідачу кошти, про що останній і підписав розписку. З відповідачем був другом, в 2016 році придбав у нього земельну ділянку. Позивачка мала своїх коштів 100 000,00 доларів США та 150 000,00 доларів США позичила у дідуся, який все життя займався домашнім господарством та різав свиней.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, а також свідків, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Задовольняючи частково позов, стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за договором позики від 10 серпня 2013 року 6 222 700 грн. суми боргу, що еквівалентно 250 000 доларів США, суд першої інстанції виходив із з`ясованих дійсних обставин справи та оцінених в сукупності зібраних доказів. При цьому, суд критично віднісся до наданого представником відповідача доказу, а саме копії висновку експерта ТОВ «Експертно-дослідна служба України» № 332/11/2018 від 30.11.2018 року, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Експертно-дослідна служба України» відноситься до державних спеціалізованих установ, якими здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних експертиз.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики, позивачка, як доказ існуючих правовідносин та наявності неналежного виконання відповідачем ОСОБА_1 своїх боргових зобов`язань, надала ксерокопію надрукованої розписки, в якій зазначено: Я, ОСОБА_1 , 1959 року народження, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 09 серпня 1996 року Святошинським РВ ГУМВС України в Київській області, цією розпискою підтверджую, що 10 серпня 2013 року я в приміщенні готелю «Ярославна», що знаходиться за адресою: Київська область, м. Васильків по вул.. Грушевського, 17-А, позичив кошти в сумі: 250 000,00 доларів США у громадянки ОСОБА_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 . Позичені кошти я зобов`язуюсь повернути ОСОБА_2 , в строк не пізніше 08 серпня 2014 року. Розписка датована 10 серпня 2013 року, містить підпис, ПІБ ОСОБА_1 (том 1 а.с. 5).

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав посилаючись на те, що ніколи не брав ніяких коштів у ОСОБА_2 , позивачку не знає, розписку не підписував, у розписці наявний не його підпис, не зрозуміло звідки у 18-ти річної дівчини була наявна така сума коштів.

На підтвердження його заперечень надав висновок експерта № 332/11/2018 щодо проведення почеркознавчої експертизи, складеного 30.11.2018 року експертом Панчошнік І.З. , яка має вищу юридичну освіту, кваліфікацію експерта 1 класу за спеціальністю «Дослідження почерку та підпису» та стаж експертної роботи з 1996 року (стаж роботи у КНДІСЕ - 21 рік), згідно якого підпис від імені ОСОБА_1 , електрографічне зображення якого міститься у графі: « ОСОБА_1 » в електрофотокопії Розписки від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 на суму 250 000 доларів США від 10.08.2013 року, виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою, з ретельним наслідуванням якомусь спражньому підпису ОСОБА_1 .

На спростування наданого відповідачем висновку експерта № 332/11/2018 щодо проведення почеркознавчої експертизи, складеного 30.11.2018 року, в суді апеляційної інстанції, після призначення ухвалою Київського апеляційного суду від 08 липня 2020 року судової почеркознавчої та технічної експертизи, позивачка надала висновок № 14918 за результатами проведення експертного почеркознавчого дослідження, складеного 09 червня 2020 року спеціалістом Т.О. Сукмановою, згідно якого підпис від імені ОСОБА_1 у рядку «/підпис/» зліва від друкованого напису « ОСОБА_1 » під друкованим текстом розписки, яка датована 10 серпня 2013 року, від імені ОСОБА_1 про позику ним коштів у сумі 250 000,00 доларів США у громадянки ОСОБА_2 , із зобов`язанням їх повернення не пізніше 08 серпня 2014 року - виконаний самим ОСОБА_1 під впливом на процес письма тимчасових природних збиваючих факторів, до яких, зокрема, належать незвичні зовнішні умови виконання досліджуваного підпису - особливості пишучого приладу (погане надходження барвної речовини), м`яка під ложка під аркушем паперу, на який наносився підпис, а можливо й незручна поза виконавця.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з правочинів та договорів.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

За правилами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, заміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листа, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Крім того, частиною першою статті 530, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Великої палати Верховний Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464-3790/16-ц за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно розписки від 10 серпня 2013 року, ОСОБА_1 позичив кошти в сумі 250 000,00 доларів США у громадянки ОСОБА_2 , які зобов`язався повернути в строк не пізніше 08 серпня 2014 року.

При цьому, зміст розписки не містить відомостей про передачу позивачем грошових коштів та отримання відповідачем цих грошових коштів.

Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів та підтвердження факту передачі коштів відповідачу.

Наявність у наданій позивачем розписці зобов`язань повернути борг у грошовій сумі не може свідчити проте, що між сторонами було укладено договір позики та те, що позивачем було передано відповідачу грошові кошти, оскільки даний борг міг виникнути на підставі інших правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких грунтуються позовні вимоги.

Тобто, саме позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог.

Однак, позивачка не надала суду безумовних доказів на підтвердження факту передачі відповідачу грошових коштів, які вона вимагає повернутита доказів наявності такої суми у неї.

Відповідно до ч.1, 3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групу доказів).

За таких обставинах, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції не вірновизначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не повно та не всебічно дослідив наявні у справі докази і не надав їм належної оцінки, не правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки боргу за розпискою, ухваливши не обгрунтоване судове рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

У справі, суд апеляційної інстанції встановив, що зміст розписки від 10 серпня 2013 року не містить відомостей про передачу позивачкою грошових коштів та отримання відповідачем цих грошових коштів та позивачкою не надано суду жодних належних та допустимих доказів та підтвердження факту передачі коштів відповідачу.

За таких обставин, враховуючи надані учасниками справи пояснення, пояснення свідків, надані сторонами докази, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки боргу за розпискою від 10 серпня 2013 року.

Крім того, колегія суддів зауважує, що саме після призначення судом апеляційної інстанції судової почеркознавчої та технічної експертизи документа (08 липня 2020 року), позивачка 31 серпня 2020 року повідомила суд, що оригінал розписки було викрадено 09 червня 2020 року, та надала висновок № 14918 за результатами проведення експертного почеркознавчого дослідження, складеного 09 червня 2020 року. Разом з тим, в судовому засіданні 08 липня 2020 року, під час обговорення судом клопотання представника відповідача про призначення у справі почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документу, була присутня представник позивача - ОСОБА_7 , яка заперечувала про призначення експертизи, при цьому не повідомивши про викрадення розписки у представника позивача, тоді як останній було відомо, що почеркознавча експертиза та технічна експертиза документу проводиться за оригіналом документу. Крім того, кримінальне провадження № 00034 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення).

Положення цивільного законодавства щодо договірних зобов`язань, які засновані на письмовій формі, вимагають наявності документарних доказів для підтвердження факту виникнення правовідносин згідно із викладеними умовами.

Завдання суду під час вирішення договірних спорів полягає у встановленні фактичних обставин справи на підставі тих доказів, які є допустимими, надані учасниками справи і можуть бути досліджені з наданням їм правової оцінки згідно із вимогами закону.

Заперечення відповідача щодо підписання боргового документу вимагає залучення спеціальних знань науки, а надання оригіналу цього документу кореспондується із такими засадами цивільного судочинства як змагальність сторін.

Ненадання оригіналу боргового документу позивачем, враховуючи, що лише після призначення судом апеляційної інстанції судової почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документу позивачем повідомлено про його викрадення, дають підстави для висновку про недоведеність позовних вимог.

Сама по собі обставина звернення до правоохоронних органів у зв`язку із викраденням у представника позивача документів, зокрема і оригіналу розписки, не є доказом в розумінні процесуального закону, оскільки такі обставини підлягають перевірці в межах провадження по повідомленню про кримінальне правопорушення.

Твердження позивача про надання в суді першої інстанції оригіналу розписки відхиляються колегією суддів, оскільки зазначене не підтверджує факт вчинення підпису від імені ОСОБА_1 ним особисто.

Крім того, колегія суддів вважає належним доказом у даній справі висновок експерта № 332/11/2018 щодо проведення почеркознавчої експертизи, складеного 30.11.2018 року експертом Панчошнік І.З. , яка має вищу юридичну освіту, кваліфікацію експерта 1 класу за спеціальністю «Дослідження почерку та підпису» та стаж експертної роботи з 1996 року (стаж роботи у КНДІСЕ - 21 рік), згідно якого підпис від імені ОСОБА_1 , електрографічне зображення якого міститься у графі: « ОСОБА_1 » в електрофотокопії Розписки від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 на суму 250 000 доларів США від 10.08.2013 року, виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою, з ретельним наслідуванням якомусь спражньому підпису ОСОБА_1 , оскільки Панчошнік І.З. є атестованим експертом за спеціальністю: 1.1 "Дослідження почерку та підпису", і у апеляційного суду немає підстав вважати, що висновок експерта Панчошнік І. З. був одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, а тому є недопустимим доказом.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 березня 2020 року ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктами1,4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогута витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В апеляційній скарзі було заявлено про стягнення судових витрат з позивача на користь відповідача, а саме: на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. та оплату висновку експерта в сумі 5 500,00 грн.

Позивачем не заявлялося клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Оскільки, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 12 000,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. та витрати по оплаті висновку експерта у розмірі 5 500,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Демченка Ігоря Петровича задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 12 000,00 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн., та витрати по оплаті висновку експерта у розмірі 5 500,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2020 року.

Головуючий: Судді: