справа №176/2384/19
провадження №2/176/63/20
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

31 січня 2020 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гусейнова К.А.,

секретаря с/з Бабенко Г.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє також в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа орган опіки та піклування Жовтоводської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

08 жовтня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де в подальшому уточнивши свої позовні вимоги, просить визнати відповідачів ОСОБА_2 , 1981 року народження, та її неповнолітнього сина ОСОБА_3 , 2013 року народження, а також ОСОБА_4 , 2000 року народження, ОСОБА_5 , 1980 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що вона є наймачем квартири АДРЕСА_2 . Вказана квартира перебуває у власності територіальної громади м.Жовті Води. В квартирі зареєстровані вона, як наймач, а також її син - ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_2 , та її діти ОСОБА_4 і ОСОБА_3 В зазначеній квартирі вона, як наймач, не проживає та не користується з 2004 року, проживає за адресою АДРЕСА_3 . Дочка ОСОБА_2 не проживає в квартирі та не користується нею, як і її дочка ОСОБА_4 , з 2002 року. В 2013 році у ОСОБА_2 народився син ОСОБА_6 , який був зареєстрований за місцем реєстрації матері. З 2015 року ОСОБА_2 зі своїм чоловіком та дітьми проживають в Германії , мають посвідку на проживання, забезпечені роботою та житлом і наміру повертатись до м.Жовті Води не мають. Син позивачки ОСОБА_5 не проживає в квартирі та не користується нею з 2012 року. Фактично він проживає в Росії та не має наміру повертатися до м.Жовті Води. Оскільки позивач та члени її сім`ї в даному житловому приміщенні не проживають, у даній квартирі утворились борги, які вона не має змоги погасити. За таких обставин позивач звернулась до Жовтоводської міської ради з тим, щоб повернути вказану квартиру у розпорядження територіальної громади. При цьому вона має намір знятися з реєстрації у даній квартирі і просила, щоб міська рада визнала відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Однак, їй було роз`яснено, що міська рада не має бюджетних коштів для звернення до суду. За таких обставин позивач була змушена звернутись до суду із вищезазначеним позовом.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 , повідомлена належним чином про день, час та місце розгляду справи, не з`явилась, подала до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які викликались шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України у судове засідання не з`явились, відзиву щодо позову не надали.

Від третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради до суду надійшли пояснення, в яких представник просить за наявними у справі доказами прийняти відповідне рішення, не порушуючи прав та інтересів малолітньго ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В своїх поясненнях орган опіки та піклування зазначає, що оскільки дитина не досягла повноліття, а відтак не набула повної цивільної дієздатності, причини її не проживання у квартирі є поважними, а тому і відсутні підстави для визнання її такою, що втратила право користування квартирою.

Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідачів про слухання справи у спосіб, передбачений законом, та з огляду на те, що відповідачі не подали відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280, 281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів.

Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до Договору найму жилого приміщення від 25 січня 1985 року ОСОБА_1 є наймачем квартири АДРЕСА_2 (а.с.6).

Як вбачається з довідки про склад сім`ї №1/1-5106 від 01.10.2019 року, виданої відділом ведення реєстру територіальної громади Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради у спірній квартирі окрім позивача ОСОБА_1 , зареєстровані проживаючими її син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та онуки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Відповідно до акту про непроживання особи за місцем реєстрації від 01.10.2019 року, підписаного сусідами ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , посвідченого відділом ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Жовтоводської міської ради, що громадяни ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та її діти: ОСОБА_8 , 2000 року народження, та ОСОБА_3 , 2013 року народження, не проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Не проживають: ОСОБА_2 з дітьми - з 2002 року, ОСОБА_1 - з 2004 року, ОСОБА_5 - з 2012 року. Квартирою не користуються, квартира пустує, постійно зачинена. При цьому як зазначено в акті жильці вказаної квартири проживають - ОСОБА_12 в Росії, ОСОБА_2 з дітьми в Німеччині, ОСОБА_1 за іншою адресою в м.Жовті Води (а.с.9).

Відповідно до засвідченого перекладу з німецької мови ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєструвала шлюб 12.05.2017 року з ОСОБА_13 в м.Грос-Герау, Федеративна Республіка Німеччина (а.с.10, 11).

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 05.07.2017 року, виданого Жовтовдським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_8 змінила побатькові на « ОСОБА_4 » (а.с.22).

Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до ст.ст.71, 72 Житлового кодексу України наймач, або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщення при умові, що вони не проживають в ньому без поважних причин більше шести місяців.

Згідно з нормами ст.107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Із роз`яснень, викладених в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» слідує, що відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це.

В даному випадку суд обґрунтовано вважає, що відповідачі добровільно більш ніж понад 6 місяців залишили вищезазначену квартиру і не проживають в ній без поважних причин, проживають в інших країнах, що підтверджується наявними в матеріалах справи і дослідженими судом доказами.

Що стосується малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який також зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 , то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Беручи до уваги той факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не досяг 10 років, за місцем реєстрації в квартирі не проживає, а також і той факт, що позивачем не створюються перешкоди у користуванні спірною квартирою, суд приходить до переконання про законність вимог позивача та достатність підстав для визнання його таким, що втратив право на користування вищезазначеним житлом.

Частиною 2 статті 18 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Частиною 1 статті 163 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Залишаючи за малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , визнаючи його матір такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд припустить порушення принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, яким передбачено, що малолітня дитина не може бути розлучена з матір`ю, батьком крім виняткових обставин.

Окрім того, обмеження дієздатності особи у віці до чотирнадцяти років в інших правовідносинах, в тому числі і у праві самостійно та вільно обирати місце свого проживання, кореспондується і з правилами частини 4 статті 29 ЦК.

Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Малолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

З наданих суду доказів вбачається, що неповнолітня дитина з батьками виїхала на постійне місце проживання до Німеччини, у спірній квартирі не проживає понад 1 рік.

Враховуючи наведене, оцінюючи надані по справі докази та встановлені обставини в їх сукупності, суд вважає за необхідне позов ОСОБА_1 задовольнити, визнавши ОСОБА_2 та її малолітнього сина ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

При цьому, суд враховує, що обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачам в користуванні квартирою, та/або що з цього питання відповідачі зверталися до суду або до правоохоронних органів (до звернення позивачів до суду із даним позовом) судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачами зберігається спірне жиле приміщення понад одного року.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Також, на користь позивачки з відповідачів має бути стягнуто судовий збір у розмірі 768,40 грн. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 131, 141, 247, 263-265, 273, 280-282, 287, 288, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє також в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа орган опіки та піклування Жовтоводської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати у розмірі 768 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати у розмірі 768 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати у розмірі 768 грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається до або через суд першої інстанції, а матеріали справи надсилаються судом за правилами, що діяли до набрання чинності діючої редакції ЦПК України.

Суддя Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області К.А. Гусейнов