Номер провадження: 22-ц/813/8712/20
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

22.12.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.,

розглянувши питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2020 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 (заінтересовані особи: Київський районний у місті Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області) про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що ОСОБА_1 є одинокою матір`ю неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Москва, та зобов`язати Київський районний у місті Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції в Одеській області та Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області видати довідку одинокої матері.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, було відмовлено.

09 вересня 2020 року з апеляційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2020 року звернувся ОСОБА_2 , як представник за довіреністю, який діє в інтересах ОСОБА_1 .

Однак, оскільки матеріали справи не містять належних доказів того, що ОСОБА_2 який підписав від імені ОСОБА_1 апеляційну скаргу, є адвокатом, ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 вересня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2020 року було повернуто скаржнику.

28 вересня 2020 року ОСОБА_2 , як представник за довіреністю, який діє в інтересах ОСОБА_1 , знову звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2020 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 вересня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 було залишено без руху, оскільки матеріали справи не містять належних доказів того, що представник апелянта є є адвокатом, також апеляційна скарга не містить клопотання про поновлення строків для її подачі.

17 листопада 2020 року до Одеського апеляційного суду надійшла заява представника апелянта ОСОБА_2 , у якій останній зазначає, що при складанні апеляційної скарги він керувався Рішенням Конституційного суду України від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 (про право вільного вибору захисника).

Доказів того, що представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 є адвокатом, до заяви не додано.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів доходить до висновку про невиконання апелянтом, у встановлений законом строк, вимог ухвали Одеського апеляційного суду від 18 вересня 2020 року, на підставі чого апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 слід визнати неподаною та повернути.

Так, колегія суддів вважає необгрунтованим посилання представника апелянта ОСОБА_2 на те, що при складанні апеляційної скарги він керувався Рішенням Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 (про право вільного вибору захисника).

У резолютивній частині рішення КСУ у цій справі зазначено:

- положення ч. 1 ст. 59 Конституції України про те, що «кожен є вільним у виборі захисника своїх прав», в аспекті конституційного звернення громадянина ОСОБА_4 треба розуміти як конституційне право підозрюваного, обвинуваченого та підсудного при захисті від обвинувачення та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою отримання правової допомоги вибирати захисником своїх прав особу, яка є фахівцем у галузі права й за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи;

- положення ч. 2 ст. 59 Конституції України про те, що «для забезпечення права на захист від обвинувачення... в Україні діє адвокатура», треба розуміти як одну з конституційних гарантій, що надає підозрюваному, обвинуваченому та підсудному можливість реалізувати своє право вільно вибирати захисником у кримінальному судочинстві адвоката особу, яка має право на заняття адвокатською діяльністю.

Таким чином, вказаним Рішенням Конституційного Суду України дійсно було встановлено, що держава не обмежує особу у виборі захисника своїх прав лише адвокатами, особа має право звертатися до інших осіб, в тому числі фахівців у галузі права, якщо закон не встановлює для цих осіб обмежень.

Однак, відповідно до ч. 4 ст. 1312 Конституції України - виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Відповідно до пп. 11 п. 161 Перехідних положень Конституції України, представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 1312 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року. Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року. Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, яким відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України може бути адвокат.

Таким чином, законодавство, яке є чинним на момент подання апеляційної скарги ОСОБА_2 , містить обмеження щодо представництва інтересів осіб в суді, та визначає, що представляти такі інтереси має виключно адвокат.

Матеріали справи не містять належних доказів того, що ОСОБА_2 , який підписав від імені ОСОБА_1 апеляційну скаргу, є адвокатом.

Крім того, апеляційний суд зазначає, у Єдиному реєстрі адвокатів України відсутня інформація щодо ОСОБА_2 , як особи, яка має право на зайняття адвокатською діяльністю.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Загородній проти України» від 24 листопада 2011 р. також розглядалось питання про право вільного вибору захисника. Зокрема, Суд сказав, що це право не є абсолютним і може бути обмежено. «Суд повторює, що хоча право кожної особи, обвинувачуваної у вчиненні кримінального правопорушення, на ефективний захист адвокатом не є абсолютним, воно становить одну з головних підвалин справедливого судового розгляду… Особа, проти якої висунуті кримінальні обвинувачення, яка не бажає захищатись особисто, повинна бути в змозі скористатись юридичною допомогою за власним вибором ... Проте таке право також не може вважатись абсолютним. Таким чином, національні суди можуть не прийняти вибір особи, коли існують відповідні та достатні підстави вважати, що того вимагають інтереси правосуддя... До того ж законодавча вимога щодо наявності у захисника юридичної освіти не є порушенням вищезазначеного положення... У цій справі право заявника на вільний вибір свого захисника було обмежене, оскільки захисник за його вибором був юристом, але не мав свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. На думку Суду, таке обмеження права на вільний вибір захисника саме собою не порушує питання за пп. «c» п. 3 ст. 6 Конвенції, оскільки певна юридична кваліфікація може вимагатися для забезпечення ефективного захисту особи...».

Отже, Суд у цьому рішенні висловився про те, що право особи на ефективний захист адвокатом є однією з підвалин права на справедливий суд; право на вільний вибір захисника не є абсолютним і може бути обмеженим національними судами в інтересах правосуддя; законодавча вимога про наявність у захисника юридичної освіти не є порушенням права на вільний вибір захисника.

На підставі викладеного, враховуючи невиконання представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 вимог ухвали Одеського апеляційного суду від 18 вересня 2020 року про залишення апеляційної скарги без руху, та неподання належних доказівтого, що ОСОБА_2 є авокатом, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2020 року слід визнати неподаною та повернути.

Відповідно до п. ч. 7 ст. 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. ст. ст.ст. 185, 357 ЦПК України, ксуд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2020 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 (заінтересовані особи: Київський районний у місті Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області) про встановлення факту, що має юридичне значення - вважати неподаною та повернути апелянту.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе