Провадження № 22-ц/4808/159/20
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», подану представником Криловою Оленою Леонідівною, на заочне рішення Івано-Франківського міського суду в складі судді Шамотайла О.В., ухвалене 05 листопада 2019 року в м. Івано-Франківську, у справі за позовомАкціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно заяви б/н від 01 грудня 2015 року відповідач отримав в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит у розмірі 2 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. В порушення вимог закону та умов договору він належним чином не виконував зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 12 вересня 2019 року утворилася заборгованість на суму 21 383,81грн. З яких: 10 779,14 грн заборгованість за тілом кредиту, 4 532,50 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4 177,70 грн пеня за прострочене зобов`язання, 400,00 грн пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500,00 грн штраф (фіксована частина), 994,47 грн штраф (процентна складова). Посилаючись на заначені обставини АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 21 383,81 грн та судові витрати.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 листопада 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ«ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 01 грудня 2015 року в розмірі 2 500,00 грн непогашеного тіла отриманого кредиту та витрати по сплаті судового збору в розмірі 224,59 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджується фактично отримана відповідачем сума кредитних коштів, яка складає 2 500,00 грн. А отже, з нього підлягає стягненню лише сума цього отриманого та непогашеного тіла кредиту. Відмовляючи в стягненні неустойки суд виходив з того, що у заяві позичальника від 01 грудня 2015 року не зазначено умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів). З огляду на це відсутні підстави вважати, що сторони в письмовому вигляді обумовили відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у стягненні частини заборгованості по тілу кредиту, заборгованості по простроченому тілу кредиту, а також неустойки скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги товариства задовольнити у повному обсязі. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що основними вимогами банку є повернення наданих позичальнику та фактично використаних ним кредитних коштів. Проте, в порушення положень статті 1054 ЦК України місцевий суд стягнув лише першу складову заборгованості за кредитом, безпідставно звільнивши боржника від відповідальності за непогашення іншої складової - заборгованості за простроченим тілом кредиту. При цьому прострочений кредит це кредитні кошти, які були надані клієнту та не повернуті у строк, передбачений договором.

Окрім того, на думку банку, суд першої інстанції помилково врахував правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року №342/180/17. Цей висновок стосується інших правовідносин сторін - коли відповідачем заперечувались такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб. У даній справі договір у встановленому законом порядку позичальником не оспорювався. Не надано останнім і заперечень щодо Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи.

ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу не подав.

В засіданні апеляційного суду представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Рокетська С.В. доводи скарги підтримала з наведених у ній мотивів .

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився повторно будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. При цьому, враховуючи його неявку в судове засідання, оголошення про розгляд справи було розміщено на веб-сайті апеляційного суду. Тому перешкод її розглядові за відсутності відповідача згідно статті 372 ЦПК України апеляційним судом не встановлено.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а тому апеляційним судом переглядається лише в цій частині.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта - ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Як правильно встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01 грудня 2015 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій погодився, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг.

Відповідач у заяві, крім того, підтвердив, що ознайомлений з договором про надання банківських послуг до його укладення і згідний з його умовами. Та що згідний отримати примірник договору про надання банківських послуг шляхом самостійної роздруківки такого з офіційного сайту www.privatbank.ua. Зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті банку (а.с.21).

Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 12 вересня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складає 21 383,81 грн. З них, зокрема: 10 779,14 грн заборгованість за тілом кредиту, 4532,50 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4 177,70 грн пеня за прострочене зобов`язання, 400,00 грн -пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 1 494,47 грн заборгованість по судових штрафах (а.с.11).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В силу статей 626, 628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору, зокрема, неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення якої визначаються актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення визначаються сторонами в самому договорі).

З`ясовано, що у заяві позичальника від 01 грудня 2015 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягом з Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, а також містяться додаткові положення.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Як і того, що вказані документи (копії яких долучено банком до позовної заяви) на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати пені та штрафів саме у зазначених у них розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно вказаних обставин не доводять.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження№ 14-131цс19).

Оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (долучених позивачем до матеріалів справи) не містять підпису позичальника, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 01 грудня 2015 року шляхом підписання заяви-анкети.

Таким чином, у цій справі відсутні підстави вважати, що сторони у письмовій формі обумовили відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З огляду на вказані обставини колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення пені та штрафів.

Доводи апеляційної скарги про те, що до правовідносин, які виникли між сторонами у цій справі, не можуть бути застосовані правові позиції, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року не заслуговують на увагу. В зазначеній постанові наводяться висновки щодо застосування норм права, які регулюють кредитні правовідносини між банківською установою та споживачем банківських послуг, що має місце у даній справі.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення інших сум заборгованості за тілом кредиту.

За змістом частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою цієї статті передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Будь-яких належних та допустимих доказів щодо збільшення кредитного ліміту позивачем не надано.

За приписами статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

При цьому, згідно із частиною другою статті 78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Аналогічно частиною першою статті 9 вищенаведеного закону України в редакції від 03 грудня 2016 року (тобто на період розгляду цієї справи судом) передбачено, що первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору), та п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги виписку по картрахунку позичальника ОСОБА_1 , оскільки така в ході розгляду справи банком не подавалася. Натомість, долучена тільки до апеляційної скарги.

При цьому враховуться положення частини 3 статті 367 ЦПК України щодо прийняття апеляційним судом доказів, які не були подані до суду першої інстанції, лише у виняткових випадках. Тоді як апелянт не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи, що заборгованість за тілом кредиту, в тому числі і простроченим, не може бути більшою за розмір фактично отриманої суми кредитних коштів, якими користувався відповідач, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у стягненні заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8 279,14 грн та заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 4 532,50 грн.

За приписами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, шо судове рішення в оскаржуваній частині ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно підлягає залишенню без змін.

Зважаючи на результати перегляду справи судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала скаргу.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

В силу вимог пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись статтями 374, 375, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», подану представником Криловою Оленою Леонідівною, залишити без задоволення, а заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 05 листопада 2019 року без змін.

Відновити дію заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 05 листопада 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 04 лютого 2020 року