Ухвала

11 січня 2020 року

м. Київ

справа № 344/5452/18

провадження № 61-259ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про стягнення витрат на доставку тіла за договором добровільного страхування медичних витрат,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» (далі - ТОВ «СТДВ «Глобус») про стягнення витрат на доставку тіла за договором добровільного страхування медичних витрат у розмірі 107 712,00 грн.

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ТОВ «СТДВ «Глобус»на користь ОСОБА_1 107 712,00 грн витрат на доставку тіла за договором добровільного страхування медичних витрат від 30 червня 2017 року МЗА №0152624. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 серпня 2019 року змінено та зменшено витрати на доставку тіла за договором добровільного страхування медичних витрат від 30 червня 2017 року МЗА № 0152624 з 107 712,00 грн до 50 116,00 грн. У решті рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

27 грудня 2019 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року. ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права і просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у справі № 344/5452/18 становить 107 712,00 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа № 344/5452/18 є малозначною у силу вимог закону.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що справа розглядалася за правилами загального позовного провадження, отже справа не є малозначною і підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Окрім цього, ОСОБА_1 вважає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес та має для неї виняткове значення, оскільки позивач понесла значні витрати. Проте ОСОБА_1 не обґрунтовує, чому саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа становить значний суспільний інтерес та в чому проявляється виняткове значення для нього цієї справи.

Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженим судовим рішенням. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для ОСОБА_1 .

Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на те, що справа не є малозначною, оскільки розглядалася за правилами загального позовного провадження є необґрунтованим. На підставі вимог пункту 1 частини шостої, частини дев`ятої статті 19 ЦПК України справа № 344/5452/18 є малозначною у силу вимог закону.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржене рішення ухвалено у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про стягнення витрат на доставку тіла за договором добровільного страхування медичних витрат.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат