Провадження №22-з/812/33/20
У Х В А Л А

Іменем України

14 квітня 2020 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Галущенка О.І. та Кушнірової Т.Б.,

із секретарем судового засідання: Андрієнко Л.Д.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №468/1104/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (далі - ТОВ «ВЕЛЛФІН») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги з надання у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності (розпорядження Нацкомфінпослуг №2606 від 27 жовтня 2015 р. зареєстровано в реєстрі фінансових установ за №16103225). 18 листопада 2018 р. між ТОВ «Веллфін» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір позики № 636146, відповідно до якого остання отримала строком на 18 днів позику в сумі 2500 грн. зі сплатою відсотків відповідно до таких умов: 1,9% від суми позики, але не менше ніж 50 грн. за перший день користування позикою; 1,9% від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.2 цього Договору; 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п.1.2 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за Договором. Позивачем в порядку встановленому п. 1.4. Договору позики на картковий рахунок відповідачки була перерахована сума позики в розмірі 2500 грн., що підтверджується повідомленням від 19 серпня 2019 р. ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк - еквайр здійснює зарахування коштів, згідно Договору доручення № ПБ624/05 від 25 травня 2018 р.

Посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_1 умов договору станом на 19 серпня 2019 р., внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором у сумі 27725 грн., яка складається з основного боргу у сумі 2500 грн., заборгованості за відсотками у сумі 13065 грн., заборгованості за простроченими відсотками в сумі 12160 грн., позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у сумі 27725грн., а також судовий збір у сумі 1921 грн.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 07 листопада 2019 р. в задоволенні позову ТОВ «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики № 636146 від 18 листопада 2018 р. в сумі 27725 грн. відмовлено.

ТОВ «ВЕЛЛФІН», не погодившись з таким рішенням подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а тому просило рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким заявлені позивачем позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 березня 2020 р. апеляційна скарга ТОВ «ВЕЛЛФІН» залишена без задоволення, рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 07 листопада 2019 р. залишено без змін.

12 березня 2020 року до Миколаївського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі.

Заява мотивована тим, що у письмовому відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ВЕЛЛФІН» ОСОБА_1 було зазначено суму судових витрат 5000 грн., які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, а тому просить ухвалити додаткове рішення по справі, яким стягнути з позивача вартість оплаченої правничої допомоги у вказаному розмірі.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що заява не підлягає задоволенню із таки підстав.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У статті 133 ЦПК України визначено види судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини 1 - 2 статті 133 ЦПК України).

Згідно з положенням пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

При прийнятті 03 березня 2020 року постанови Миколаївським апеляційним судом розподіл судових витрат не був вирішений.

Згідно і частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, законом передбачені імперативні вимоги щодо строків подання доказів на підтвердження здійснених учасником справи судових витрат (до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів) та наслідки пропуску таких строків у вигляді залишення заяви без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що постанова Миколаївського апеляційного суду ухвалена 03 березня 2020 року, а заяву про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 подано 12 березня 2020 року.

На підтвердження понесених за час розгляду справи витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 долучила до заяви від 12 березня 2020 року договір про надання правової допомоги від 24 вересня 2019 року, укладений відповідачкою з адвокатом Матвієнко В.В., розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, проведений адвокатом Матвієнко В.В., та квитанції до прибуткових касових ордерів від 24 вересня 2019 року № 012 на суму 500 грн. та від 14 лютого 2020 року № 014 на суму 5000 грн. (а.с. 219, 220, 223, 224).

Як вбачається з матеріалів справи, про наявність таких доказів ОСОБА_1 не було заявлено а ні в суді першої інстанції, а ні під час провадження в апеляційному суді. У матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_1 про намір подати докази на підтвердження витрат на правничу допомогу після ухвалення судового рішення. До відзиву на апеляційну скаргу відповідачка також не долучила розрахунок понесених витрат на правничу допомогу, квитанції та не додала їх впродовж усього апеляційного провадження.

Тобто заяву про ухвалення по справі додаткового рішення та докази витрат на правничу допомогу подані відповідачкою вже після прийняття постанови у цій справі і після закінчення п`ятиденного строку, передбаченого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, останнім днем якого з урахуванням положень статей 123, 124 ЦПК України щодо обчислення процесуальних строків та початку їх перебігу, було 10 березня 2020 року включно.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи заяви ОСОБА_1 про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення, а також порушення порядку та строків для подання відповідних доказів, можна стверджувати про відсутність підстав для розгляду поданих документів, а саме квитанції до прибуткових касових ордерів від 24 вересня 2019 року № 012 на суму 500 грн. та від 14 лютого 2020 року № 014 на суму 5000 грн.

За такого колегія суддів вважає, що відповідачка пропустила строк для подання доказів понесених витрат. При цьому у своїй заяві від 12 березня 2020 року відповідачка не просила поновити пропущений процесуальний строк та не вказала про поважність причин його пропуску.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що заяву відповідачки необхідно залишити без розгляду, оскільки докази на підтвердження витрат на правничу допомогу були надані ОСОБА_1 поза межами строку, встановленого частиною 8 статті 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 141, 270 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий:

Судді :