№ 336/4237/20
провадження № 2/336/2545/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Брагіної І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

07.08.2020 р. позивачі звернулись до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначили, що є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 . В даний час в будинку зареєстрований, але не проживає відповідач по справі колишній чоловік ОСОБА_1 . В травні 2018 р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був розірваний, з цього часу відповідач покинув житлове приміщення, його місцеперебування, наразі позивачам не відоме.

Наявність реєстрації відповідача у житлі позбавляє позивачів, як власників, можливості здійснювати право користування та розпорядження ним у повному обсязі.

За позовом, посилаючись на ст.405 ЦК України, позивачі просять визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 27.08.2020 р. відкрито провадження та справа призначена до судового розгляду на 19.10.2020 р.

19.10.2020 р. розгляд справи було відкладено на 07.12.2020 р. на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України для повторного виклику відповідача.

07.12.2020 р. розгляд справи було відкладено на 18.12.2020 р. на підставі п.4 ч.2 ст.223 ЦПК України для витребування додаткових доказів.

Позивачі подали заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримують.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу узгоджується з положеннями ч.1 ст.211 КПК України.

Відповідач до суду повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подавав.

Суд розглянув справу за відсутності відповідача на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України.

В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію позивачів, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 24.12.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М. за реєстрованим в реєстрі за № 2912 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 належало по Ѕ частині житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.12-13, 14).

На підставі договору про перерозподіл частин у зв`язку з визначенням порядку користування будинком від 16.08.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Савицькою О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 711, між позивачами було перерозподілено частки житлвого будинку АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 набула право власності на 61/100 частку згаданого будинку, а ОСОБА_1 на 39/100 часток (а.с.16-17, 18).

В поданому до суду позові позивачі зазначають, що 17.02.2016 р. у вищевказаному житловому будинку був зареєстрований відповідач, як член родини ОСОБА_1 , який після розірвання шлюбу в будинку не мешкає, а його реєстрація в житловому приміщенні створює їм перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З інформації, яка отримана судом з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи ОСОБА_3 (а.с.35), судом встановлено, що інформація про поточну реєстрацію місця проживання відповідача відсутня. Місце попередньої реєстрації ОСОБА_3 АДРЕСА_2 .

Оцінивши наведені обставини справи у відповідності з вимогами ст.12 ЦПК України, суд дійшов висновку, що доводи позивачів щодо реєстрації місця проживання відповідача в належному їм будинку, не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим, суд не вбачає підстав для захисту їх прав у обраний позивачами спосіб та відмовляє в задоволенні позовних вимог через їх недоведеніть.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 261, 264, 265, 354ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 (остання відома адреса реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП не відомий) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 23 грудня 2020 року.

Суддя О.В. Дмитрюк