Справа № 485/1708/19
Провадження № 2/485/65/20
08 січня 2020 року м.Снігурівка
Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі
головуючого судді Квєтка І.А.,
секретар судового засідання Семенака А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Снігурівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, встановив:
У жовтні 2019 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивувала таким.
З відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Київського районного суду м.Сімферополя АР Крим від 03 лютого 2016 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачкою.
Рішенням Київського районного суду с.Сімферополя від 07 вересня 2011 року відповідача зобов"язано сплачувати на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 серпня 2011 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач не цікавиться життям доньки, ухиляється від її матеріального утримання, аліментні зобов`язання ним не виконуються, у зв`язку з чим була змушена звернутися з виконавчим листом до Снігурівського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області за місцем реєстрації його проживання.

Снігурівським РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області їй було відмовлено у прийнятті дубліката виконавчого листа про стягнення аліментів з відповідача, оскільки виконавчий документ був виданий Київським районним судом м.Сімферополь Республіки Крим, створеного всупереч чинному законодавсту України, а будь-який акт, виданий цим органом є недійсним і не створює правовоих наслідків.

Посилаючись на те, що визначений рішенням суду розмір аліментів у повній мірі не задовольняє в цілому потреби дитини на даний час та значно зріс з часу присудження аліментів судом (2011 рік), що суттєво впливає на її матріальний стан, а також те, що відповідач не працює, просить змінити спосіб та розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

В судове засідання сторони не з"явилися.

Позивач подала до суду письмову заяву, в якій просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач про розгляд справи повідомлявся судом належним чином за зареєстрованим місцем проживання шляхом надіслання судової повістки рекомендованим листом з повідомленням, яку повернуто за непроживання, та через оголошення опубліковане на офіційному сайті суду на веб-порталі Судова влада України, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надійшов.

За наявності умов, визначених у ч.1 ст.280 ЦПК, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується записами даних про батьків у свідоцтві про народження, серії НОМЕР_1 виданого 22 січня 2010 року Відділом реєстрації актів про народження Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, із зазначенням батька ОСОБА_5 , та матері - ОСОБА_1 (а.с.7).

За даними актового запису про зміну імені №9 від 23.05.2017 року складеного Снігурівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_5 змінив прізвище на " ОСОБА_5 ". Вказане також підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с.27-28).

Рішенням Київського районного суду с.Сімферополя від 07 вересня 2011 року на користь позивача з ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.08.2011 року, до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття (а.с.9).

Дитина проживає разом з матір"ю за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується головою ТСЖ "Космос56" ОСОБА_7 від 03 липня 2019 року (а.с.13) та навчається у 4-му класі ЗОШ №23 м.Сімферополя АР Крим (а.с.15).

Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_1 від 12 серпня 2019 року (а.с.14), зі слів матері ОСОБА_1 , батько дитини не спілкується з донькою, не займається її вихованням та матеріально не утримує, аліменти на її утримання не сплачує.

Відповідно до довідок Василівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 24 вересня 2018 року №1.26/18/358 (а.с.18) та від 01 жовтня 2019 року №358 (а.с.17), ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований по АДРЕСА_2 , але не проживає на території сільської ради більше 10 років; земельних ділянок та об`єктів рухомого чи нерухомого майна у власності не має; підприємницькою діяльністю на території сільської ради не займається; інформація щодо фактичного місця проживання відсутня.

10 травня 2019 року листом начальника Снігурівського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Танковської Ю. за вих.№4660/14.18-36/2 (а.с.11) та 29 травня 2019 року листом заступника начальника головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби Довгань Г. за вих.№Ч-547/2/2-43, позивачці відмовлено у прийнятті та повернуто виконавчий лист №2-3409/2011 про стягнення аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , як такий, що не підлягає примусовому виконанню на території України, оскільки виконавчий документ виданий Київським районним судом м.Сімферополя Республіки Крим, створеного в супереч законодавству України, а будь-який акт, виданий цим органом є недійсним і не створює правовоих наслідків (а.с.11-12).

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень статей 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилається позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №372/2393/17.

Як вбачається з копії рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2019 року, яке набрало законної сили 01 квітня 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про зміну способу та розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини залишено без задоволення, за недоведеністю позивачкою обставин покращення матеріального стану відповідача, зміни його сімейного стану чи сімейного стану позивачки чи погіршення її матеріального стану. З часу набрання рішенням суду законної сили обставини, на які посилається позивачка у позові, що розглядається, не змінилися, інших обставин, які можуть бути враховані судом як підстава зміни способу стягнення аліментів та можуть вплинути на визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, позивачкою не вказано. Сама лише довідка, видана провідним інспектором з кадрів ТОВ "Нова пошта" ОСОБА_9 від 24 вересня 2019 року №3805 (а.с.16), про те, що ОСОБА_5 працював на посаді керівника структурного підрозділу з 05 жовтня 2009 року по 20 січня 2014 року в м.Одеса, згідно штатного розкладу структурні підрозділи в м.Сімферополь (АР Крим) відсутні не є підставою для зміни способу стягнення аліментів, оскільки доказів того, що з 2011 року на теперішній час змінився матеріальний або сімейний стан сторін суду надано не було.

За такого, позивачка не довела обставини, передбачені статтею 192 СК України (зміна майнового чи сімейного стану її та дитини, погіршення стану здоров`я дитини, покращення матеріального стану відповідача), які могли б стати підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі й шляхом зміни способу їх стягнення.

Посилання позивача як на підставу для зміни способу стягнення та розміру аліментів відмову органом ДВС у прийнятті до виконання дублікату виконавчого листа, виданого незаконною судовою установою, не грунтується на вимогах закону. Даних про те, що позивач зверталася до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого документу за його втрати, у порядку передбаченому ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", немає.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з викладеного, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 263-265, 141, 268, 280 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, - залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Снігурівський районний суд, який відраховується з дня складення повного судового рішення.

Дата складення судового рішення - 08.01.2020р.

Суддя