Провадження №22-ц/812/62/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2020 року м. Миколаїв

справа № 480/1159/18

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Кушнірової Т.Б.,

переглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом приватного акціонерного «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області, ухвалене 26 вересня 2019 року під головуванням судді Терентьєва Г.В. у приміщенні цього суду, повний текст судового рішення складений цього ж дня,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія» «ІНГО Україна» (далі ПрАТ «АСК «ІНГО Україна») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Позивач зазначав, що 01 січня 2015 року між ними та ПП «Автомобільні перевезення» Автоера» був укладений договір добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів № 67053977.15., згідно умов якого було застраховано автомобіль «Маn», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 . 20 червня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої відбулося зіткнення між застрахованим автомобілем «Маn», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобілем «КАМАЗ», яким керував відповідач ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Миколаївського районного суду Миколаївської області від 04 серпня 2015 року дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача.

ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» визнало вказану подію із застрахованим автомобілем «Маn» страховим випадком та 28 липня 2015 року сплатило ПП «Автомобільні перевезення» Автоера» відповідно до умов договору страхування, страхове відшкодування у загальному розмірі 46 757 грн. 88 коп.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована ПрАТ УСК «Княжа Вієна Іншуерес Груп» за полісом АІ/7194205, то остання перерахувала ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 26 697 грн. 01 коп. страхового відшкодування.

Посилаючись на те, що розмір страхової виплати не покрив шкоду, заподіяну з вини ОСОБА_1 , позивач просив стягнути з відповідача різницю у розмірі 20 060 грн. 87 коп.

У відзиві на позов відповідач вказував, що він не є власником або володільцем автомобіля «КАМАЗ», а тому не повинен нести відповідальність за спричинену шкоду, за яку повинен відповідати власник автомобіля. Також відповідач посилався на те, що він не є особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, а тому на нього неможливо покласти обов`язок сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням як це передбачено ст. 1194 ЦК України. За такого просив відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26 вересня 2019 року в задоволенні позову ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» відмовлено. Стягнуто з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» матеріальну шкоду у розмірі 20 060 грн. 87 коп.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції звільнив відповідача від його обов`язку по відшкодуванню шкоди, який встановлений нормами ст. ст. 1166, 1187, що є неприпустимим. Жодного доказу того, що на момент ДТП відповідач перебував у трудових відносинах із власником транспортного засобу автомобіля «КАМАЗ», і тому в силу положень ст. 1172 ЦК України, звільнений від обов`язку відшкодування завданої шкоди, надано не було. Натомість, суд не врахував, що відповідач хоча і не є власником автомобіля «КАМАЗ», проте на момент ДТП здійснював експлуатацію автомобіля на законних підставах, маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на вказаний автомобіль, отже саме він є фактичним володільцем транспортного засобу, а тому саме він зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактично понесеними ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» витратами та відшкодованими ПрАТ УСК «Княжа Вієна Іншуерес Груп».

Також апелянт вказував, що суд не врахував, що у розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач ОСОБА_1 є особою, відповідальність якої на момент ДТП була застрахована ПрАТ УСК «Княжа Вієна Іншуерес Груп» Полісом № АІ/7144225 та на якого поширюється дія зазначеного закону, а тому безпідставно відмовив у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Беспрозванний Д.О. - посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права та позиції, викладеній у постанові Великої Палати ВСУ від 05 червня 2018 року у справі № 243/10982/15-ц, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на нижчевикладене.

Так, судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 01 січня 2015 року між ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» та ПП «Автомобільні перевезення» Автоера» був укладений договір добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 67053977.15., згідно умов якого було застраховано автомобіль «Маn», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 64-72).

20 червня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої відбулося зіткнення між застрахованим позивачем автомобілем «Маn», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобілем «КАМАЗ», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував відповідач ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Миколаївського районного суду Миколаївської області від 04 серпня 2015 року дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, який відволікся від керування транспортного засобу, в наслідок чого допустив самовільний рух транспортного засобу, що призвело до зіткнення з позаду стоячим автомобілем MAN (а.с. 75, 76).

08 липня 2015 року ПП «Автомобільні перевезення» Автоера» звернулося до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 101).

17 липня 2015 року ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» складено страховий акт № 130870, яким визначено розмір страхового відшкодування у розмірі 46 757грн.88коп. (а.с. 103).

Сума страхового відшкодування розрахована виходячи із вартості відновлювальних ремонтних робіт автомобіля «Маn», що визначена Звітом № 06-074 від 30 червня 2015 року, складеного спеціалістом-оцінщиком ФОП ОСОБА_2 , яка становить 56 757грн.88коп. (ас. 77-100), з відрахуванням 10 000грн. франшизи відповідно до умов договору страхування.

Заперечень щодо вказаного розміру майнової шкоди, спричиненої власнику автомобіля «Маn», відповідач не заявляв.

28 липня 2015 року ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» перераховало на користь ПП «Автомобільні перевезення» Автоера» 46 757 грн. 88коп., що підтверджується платіжним дорученням № 6295 (а.с. 102).

Оскільки на час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «КАМАЗ», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована ПрАТ УСК «Княжа Вієна Іншуерес Груп» за полісом АІ/7194205, то остання перерахувала ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» 26 697 грн. 01 коп. страхового відшкодування.

Різниця між фактично понесеними витратами позивача на сплату ПП «Автомобільні перевезення» Автоера» страхового відшкодування та відшкодованою ПрАТ УСК «Княжа Вієна Іншуерес Груп» сумою становить 20060грн. 87коп.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не є володільцем автомобіля «КАМАЗ», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , оскільки під час ДТП власником цього автомобіля була інша особа, а також позивачем не доведено, що відповідач застрахував свою цивільну відповідальність, а тому на нього неможливо покласти обов`язок сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням як це передбачено ст. 1194 ЦК України.

Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду.

Так, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

За приписами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно зі статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом статтей 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Позивач ПрАТ "СК "Інго Україна" здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи - ПП «Автомобільні перевезення» Автоера», у зв`язку з чим до нього в порядку суброгації перейшло право вимоги до осіб, відповідальних за завдані збитки.

ПрАТ УСК «Княжа Вієна Іншуерес Груп», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача як особи, яка правомірно володіла забезпеченим транспортним засобом, виплатило позивачу страхове відшкодування, яке не в повній мірі відшкодовує позивачу понесені ним витрати.

За таких обставин, з огляду на вищевикладені приписи закону колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача грошових коштів у розмірі 20 060грн. 87коп. різниці між фактичним розміром заподіяної шкоди та страховою виплатою, яку здійснило ПрАТ УСК «Княжа Вієна Іншуерес Груп»

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що відповідач ОСОБА_1 на час скоєння ДТП не був володільцем автомобіля «КАМАЗ», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , та застрахованою особою.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Власник транспортного засобу може передавати його у користування іншій особі, що має посвідчення водія направо керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа є відповідальною за завдання шкоди.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 757/15735/15-ц.

Згідно з повідомленням Регіонального сервісного центру в Миколаївській області МВС України в період з 06 березня 2014 року по 24 червня 2017 року автомобіль КАМАЗ 53215 був зареєстрований під номерним знаком НОМЕР_2 на гр. ОСОБА_3 (а с. 179-181).

Разом із тим, як вбачається із адміністративних матеріалів про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП відповідач хоча і не є власником автомобіля «КАМАЗ», проте на момент ДТП здійснював експлуатацію автомобіля на законних підставах, маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на вказаний автомобіль (а.с. 231-236).

Отже, відповідач ОСОБА_1 був законним володільцем вказаного транспортного засобу.

Викладене не суперечить правовій позиції, яку висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 червня 2018 року у справі № 243/10982/15-ц.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «КАМАЗ», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована ПрАТ УСК «Княжа Вієна Іншуерес Груп» за полісом АІ/7194205 (а.с. 205).

Відповідно до приписів статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду (пункт 1.4.). Забезпеченим транспортним засобом є транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункт 1.7).

Отже ОСОБА_1 є особою, цивільно-правова відповідальність якої на момент ДТП була застрахована ПрАТ УСК «Княжа Вієна Іншуерес Груп» за Полісом № АІ/7144225, а тому суд першої інстанції помилково вважав, що відсутні підстави для застосування ст. 1194 ЦК України до даних правовідносин.

Відомостей про те, що на момент ДТП відповідач перебував у трудових відносинах із власником транспортного засобу автомобіля «КАМАЗ» матеріали справи не містять і на такі обставини ОСОБА_1 не посилався.

Про застосування позовної давності ані відповідач, ані його представник не заявлявляли.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26 вересня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про задоволення позову.

Згідно зі статтею 141 ЦПК з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позовної заяви та апеляційної скарги судовий збір в розмірі 4405грн. 00коп. (1762грн. + 2643грн.10коп.)

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» задовольнити.

Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» 20060грн. 87коп. (двадцять тисяч шістдесят гривень вісімдесят сім копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» відшкодування судового збору за позовну заяву і апеляційну скаргу в розмірі 4405грн. 00коп. (чотири тисячі чотириста п`ять гривень).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий В.В Коломієць

Судді: О.О. Данилова

Т.Б. Кушнірова

Повний текст судового рішення складено 05 лютого 2020 року