Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Писанець Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Гурової Л.Л.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Волноваха цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Рівнопільська сільська рада Волноваського району Донецької області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

ВСТАНОВИВ:

03.10.2019 року заявник звернувся до Волноваського районного суду Донецької області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Посилалася на те, що згідно з Державним Актом на право власності на земельну ділянку Серія ІІ-ДН № 052081 від 11 квітня 2002 року, виданим на підставі розпорядження голови Волноваської районної адміністрації № 81 від 11.02.2002 року, вона є власником земельної ділянки загальною площею 2,0000 гектарів, у межах згідно з планом, яка розташована на території Рівнопільської сільської Ради Волноваського району Донецької області. Цільове призначення земельної ділянки - ведення особистого селянського господарства. При оформленні зазнаного Державного Акту було помилково викладено ОСОБА_1 (з літерами «Е» та закінченням «ВА»), а згідно паспорту та іншіх документів прізвище власника ОСОБА_1 (з літерами «Є» та без закінчення «ВА»). За наданням роз`яснення вона зверталась до Рівнопільської сільської ради, де їй було роз`яснено, що будь-які виправлення в Державному акті сільська рада зробити не має права. Також вона зверталась до Волноваського районного відділу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, де їй пояснили, що з 01.01.2013 року Державні Акти на право власності на земельну ділянку не видаються, та відповідно до Книги реєстрації державних актів на право приватної власності на землю згідно запису № 103 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ДН № 052081 від 11.04.2002 року, площею 2,000 га, видано на ім`я ОСОБА_1 , ІНН НОМЕР_1 , що повністю збігається із її даними РНОКПП за ДРФО.Тому виникла необхідність в підтверджені факту належності правовстановлюючого документу, а саме що державний акт належить саме їй.

Заявник у судове засідання не з`явилася, у своїй заяві зазначила про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні заяви наполягає

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву підтримує в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В судовому засіданні встановлено, що у державному акті на право приватної власності на землю серії ІІ-ДН № 052081 від 11 квітня 2002 року, виданим на підставі розпорядження голови Волноваської районної адміністрації № 81 від 11.02.2002 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №103, зазначено, що земельна ділянка загальною площею 2,0000 гектарів, у межах згідно з планом, яка розташована на території Рівнопільської сільської Ради Волноваського району Донецької області, цільове призначення земельної ділянки - ведення особистого селянського господарства (а.с.6)

Відповідно листа Держгеокадастр Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області вбачається, що державний акт на земельну ділянку Серії ІІ-ДН № 052081 від 11 квітня 2002 року, площею 2.000 га, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства видано на ім`я « ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 )» (а.с.7).

З довідки Рівнопільською сільською радою Волноваського району Донецької області №20 від 17.01.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНН НОМЕР_1 сплачує земельний податок за земельну ділянку, площею 2.00га для ведення особистого селянського господарства, відповідно Державного акту Серії ІІ-ДН № 052081 від 11 квітня 2002 року (а.с. 15).

З копії паспорту серії НОМЕР_2 , виданого Волноваським РВ УМВС України Донецької області 25.02.1999 року встановлено, що паспорт виданий на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та РНОКПП НОМЕР_1 виданий на ім`я ОСОБА_1 (а.с.4-5).

Частиною 1статті 293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети.

Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Разом з тим суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Оскільки встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, а можливість внести зміни в документи в позасудовому порядку не можливо, вказаний юридичний факт підлягає встановленню в судовому порядку.

Судом встановлено, що в правовстановлюючому документі, а саме: у державному акті допущена помилка у написанні прізвища „ ОСОБА_1 " замість „ ОСОБА_1 ", що підтверджується РНОКПП НОМЕР_1 виданого на ім`я ОСОБА_1 .

Таким чином, виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності, перевіривши відповідність вимогам діючого законодавства України, суд вважає за необхідне заяву ОСОБА_1 задовольнити

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 263-265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Рівнопільська сільська рада Волноваського району Донецької області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - задовольнити.

Встановити той факт, що Державний акт на право приватної власності на землю Серія ІІ-ДН № 052081 від 11 квітня 2002 року, виданий Волноваською районною державною адміністрацією 11 квітня 2002 року на підставі розпорядження голови Волноваської районної державної адміністрації № 81 від 11.02.2002 року, та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності за № 103 на прізвище « ОСОБА_1 » належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Донецької області через Волноваський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Волноваського

районного суду Н.В. Писанець