Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/17/19
Провадження № 2/382/36/20
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

29 січня 2020 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Твердохліб Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Яготинського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, в котрому вказала, що згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 07 квітня 2012 року із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 12 березня 2009 року. На виконання зазначеного рішення Яготинським районним судом Київської області було видано виконавчий лист № 2-222, на підставі якого Яготинським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження. Проте, відповідач протягом тривалого часу не сплачує аліментів, які стягуються за вказаним рішенням суду та допустив утворення заборгованості по сплаті щомісячних сум аліментів. Відповідач не здійснював та не здійснює ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання доньки. Згідно розрахунку заборгованості боржника по аліментах станом на 31 жовтня 2018 року заборгованість ОСОБА_2 по аліментах становить 92 430 грн. 04 коп.. У добровільному порядку відповідач не бажає утримувати дитину, сплачувати борги по аліментах та неустойку. Позивачка зазначає про наявність заборгованості по аліментах та необхідність її погашення, відповідачу відомо, що підтверджується розрахунком заборгованості боржника по аліментах. Доказів, які б підтверджували неплатоспроможність ОСОБА_2 по сплаті заборгованості по аліментах за вказаний період, відповідач працівникам Яготинського районного відділу ДВС не надавав, заперечень по сумі заборгованості не доводив, жодного разу нараховану заборгованість не оскаржував, тому позивачка вважає, що підстави для звільнення його від сплати неустойки у суду відсутні. Оскільки заборгованість ОСОБА_2 по аліментах становить 92 430 грн. 04 коп., то позивачка має право на стягнення з відповідача неустойки (пені), за кожен місяць прострочення, згідно розрахунку на підставі формули пені згідно з постановою Верховного Суду: ?р= (А1х1%хQ1)+ (А2х1%хQ2)+………. (Аnх1%хQn), де ?р загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, А1 нарахована сума аліментів за перший місяць, Q1 кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць, А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць, Q2 кількість днів прострочення сплати суми аліментів за другий місяць, Аn нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову, Qn кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Згідно проведеного розрахунку за вказаною формулою, розмір пені за період з 01.10.2016 року по 31.10.2018 року становить 253 586 грн. 82 коп.. Враховуючи те, що згідно ч. 1 ст. 196 СК України, сума пені не може бути більшою ніж 100 % заборгованості по аліментам на дитину, тобто не більше 92 430 грн. 04 коп., позивачка просить стягнути з відповідача в якості пені по сплаті аліментів саме суми в розмірі 92 430 грн. 04 коп..

Позивачка в судовому засіданні позовні вимог підтримала та просила задовольнити, просила судові витрати покласти на відповідача.

Відповідач попередньо в судовому засіданні не визнав вимоги позову та зазначив, що він сплачував аліменти на утримання дитини, проте доказів цьому не може надати, мав тимчасові підробітки. Йому відомо про дану заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини, як і про рішення суду щодо стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Проте, в наступні судові засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, будь-яких заяв від нього не надходило.

Суд, відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів за відсутності ОСОБА_2 , оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала позивачка.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 07 квітня 2012 року із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 12 березня 2009 року. На виконання зазначеного рішення Яготинським районним судом Київської області було видано виконавчий лист № 2-222, на підставі якого Яготинським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження. Згідно розрахунку заборгованості боржника по аліментах станом на 31 жовтня 2018 року заборгованість ОСОБА_2 по аліментах становить 92 430 грн. 04 коп.. (а.с. 7-8, 9, 10, 11, 20, 49 та приєднаного до справи виконавчого провадження за АСВП: 49589271).

З копії трудової книжки серія НОМЕР_1 (а.с. 46-48) вбачається, що ОСОБА_2 звільнений 21.11.2006 року за власним бажанням з останнього місця роботи ВАТ «Яготинський маслозавод», після цього офіційно більше ніде не працював.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ульянов проти України)).

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).

Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04 від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення суду у порядку встановленому Сімейним кодексом України.

Державний виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи неустойки, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості по аліментах за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку, прийнятому у Постанові ВСУ від 01.07.2015 року по справі 6-94цс15.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Згідно проведеного розрахунку за вказаною формулою, розмір пені за період з 01.10.2016 року по 31.10.2018 року становить 253 586 грн. 82 коп..

Згідно ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вище викладене, а також те, що відповідачем не надано доказів, що відсутності в нього заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 92 430,04 грн..

В порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в сумі 840 грн. 80 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76-79, 81, 141, 223, 258-259, 263-265, 268, 272, 280-283, 354 ЦПК України, ст. ст. 180, 181, 196 СК України, ст. ст. 549-551 ЦК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 92 430 (дев`яносо дві тисячі чотиристо тридцять) гривень 04 (чотири) копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, котра може бути подана протягом 30 днів з дня отримання його копії. Учасник справи якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 04 лютого 2020 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисіль О.А.