Постанова

Іменем України

16 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 295/5905/17

провадження № 61-9999св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Зайцева А. Ю.,

Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Виконавчий комітет Житомирської міської ради, департамент реєстрації Житомирської міської ради, Дочірнє підприємство «Промжитлобуд» фірми Відкрите акціонерне товариство «Житомирінвест», Товариство

з обмеженою відповідальністю «Юкант Груп»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 лютого 2019 року у складі судді Перекупки І. Г.та постанову Житомирського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року у складі колегії суддів Миніч Т. І., Павицької Т. М., Трояновської Г. С.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Житомирської міської ради (далі - ВК Житомирської міської ради), департаменту реєстрації Житомирської міської ради, Дочірнього підприємства «Промжитлобуд» фірми Відкрите акціонерне товариство «Житомирінвест» (далі - ДП «Промжитлобуд»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Юкант Груп» (далі - ТОВ «Юкант Груп») про визнання незаконним та скасування рішень Житомирської міської ради про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна, визнання незаконним (недійсним) і скасування свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомого майна, скасування реєстрації права власності

на об`єкт нерухомого майна, витребування майна, стягнення моральної шкоди.

Позовна заява обґрунтована тим, що він є власником квартири

АДРЕСА_1 , а тому в розумінні статті 382 ЦК України є співвласником допоміжних приміщень багатоквартирного будинку, зокрема підвалів.

Проте, у 2016 році йому стало відомо, що на підставі рішень виконавчого комітету Житомирської міської ради від 12 серпня 2010 року № 601, від 10 червня 2010 року № 426, та від 18 серпня 2010 року б/н право власності на підвальні приміщення №№ 159-3, 158-4, 158-5, що є окремо розташованим об`єктом нерухомості, загальною площею 185,60 кв. м, вартістю 252 389,65 грн, оформлено

на ДП «Промжитлобуд». Крім того, 07 листопада 2013 року вказані приміщення відчужено ТОВ «Юкат Груп» за договором купівлі-продажу № 1155.

Вважає, що спірні підвальні приміщення багатоповерхового будинку перейшли

у власність інших осіб на підставі незаконних рішень міської ради, чим порушено його права як співвласника багатоквартирного будинку. Внаслідок неможливості користуватися підвалом йому спричинено моральну шкоду, яку він обґрунтовує душевними переживаннями у зв`язку із самим фактом позбавлення його права спільної сумісної власності, зменшенням якості обслуговування будинку у разі можливої аварійної ситуації. Додатково зазначав, що разом з іншими співвласниками планував облаштувати в підвалі кладову для зберігання речей, проте у зв`язку з наведеними обставинами позбавлений такої можливості. Виходячи з наведеного, просив:

1) визнати незаконним та скасувати рішення ВК Житомирської міської ради від 12 серпня 2010 року № 601, від 10 червня 2010 року № 426, від 18 серпня 2010 року б/н щодо оформлення права власності підвальних приміщень

за №№ 159-3, 158-4, 158-5, за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ДП «Промжитлобуд», які стали підставою для реєстрації прав власності;

2) визнати незаконним (недійсним) та скасувати свідоцтво про право власності на підвальні приміщення під реєстраційним номером майна

№ 30750145 від 19 серпня 2010 року, на підставі якого було зареєстровано об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , який складається з підвальних приміщень за №№ 159-3,158-4, 158-5,

що не є окремо розташованим об`єктом нерухомості загальною площею 185,60 кв. м, вартістю 252 389,65 грн, власником якого значиться

ДП «Промжитлобуд». Підставою виникнення права власності стали рішення ВК Житомирської міської ради від 12 серпня 2010 року № 601, від 10 червня 2010 року № 426, від 18 серпня 2010 року б/н;

3) скасувати реєстрацію (записи про реєстрацію) права власності в реєстрі речових прав на нерухоме майно під реєстраційним номером майна

№ 30750145 від 19 серпня 2010 року, згідно зі свідоцтвом про право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою:

АДРЕСА_2 , який складається з підвальних приміщень №№ 159-3,158-4,158-5, що не є окремо розташованим об`єктом нерухомості загальною площею 185,60 кв. м, власником якого значиться

ДП «Промжитлобуд», де підставою реєстрації права власності стали рішення ВК Житомирської міської ради від 12 серпня 2010 року № 601,

від 10 червня 2010 року № 426, від 18 серпня 2010 року б/н;

4) скасувати реєстрацію (записи про реєстрацію) права власності в реєстрі речових прав на нерухоме майно під реєстраційним номером

№ 01 на об`єкт нерухомого майна за адресою:

АДРЕСА_2 , який складається

з підвальних приміщень №№ 159-3, 158-4, 158-5, власником яких значиться TOB «Юкант груп», АДРЕСА_3 , де підставою реєстрації права власності став договір купівлі-продажу від 07листопада 2013 року № 1155;

5) витребувати підвальні приміщення №№ 159-3,158-4, 158-5 в TOB «Юкант груп», у спільну сумісну власність власників багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_2 ;

6) стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що відповідач є власником нежитлових приміщень, розташованих у підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_2

та має статус офісного приміщення. При цьому зазначив, що позивач

не довів, що спірні приміщення є допоміжними приміщеннями цього будинку і там знаходиться технічне обладнання для експлуатації житлового будинку

та забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації його квартири та дійшов висновку, що зазначені приміщення є окремим самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. Позивач не довів порушення своїх прав.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У травні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу,

у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди залишили поза увагою, що спірне приміщення не функціонує окремо, воно не є ізольованим від мереж багатоквартирного будинку, а є з ним одним цілим, а тому його слід вважати обслуговуючим, технологічним, допоміжним стосовно житлового будинку, в якому знаходиться технічний підвал, призначений для розміщення і обслуговування інженерних мереж будинку.

Суди не застосували висновків, викладених у постанові Верховного Суду

від 10 вересня 2018 року у справі № 489/1863/17, рішенні Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року у справі № 4-рп/2004.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу

до касаційного суду не надали.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 295/5905/17, витребувано її з Богунського районного суду м. Житомира.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 листопада 2020 року справу призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що рішенням ВК Житомирської міської ради від 10 листопада

2006 року № 826 затверджено акт державної комісії про готовність закінченого будівництвом 10-поверхового житлового будинку (друга черга) на 76 квартир

на АДРЕСА_2 площею 4636,93 кв. м до експлуатації і передано на баланс та експлуатаційне обслуговування ДП «Промжитлобуд» згідно з актом приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс

від 18 вересня 2017 року.

Згідно з договором купівлі-продажу від 09 жовтня 2007 року № 5908

ОСОБА_1 є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_4 .

03 червня 2010 року ДП «Промжитлобуд» подало заяву до Житомирського обласного МБТІ про оформлення права власності на приміщення № 3 (43,3 кв. м), 4 (72,4 кв. м), 5 (69,9 кв. м), які знаходяться у підвальних приміщеннях № 158, 159 у будинку АДРЕСА_2 .

Рішенням ВК Житомирської міської ради від 10 червня 2010 року № 426

за інформацією начальника КП «Житомирське обласне МБТІ» Житомирської обласної ради вирішено оформити право власності на об`єкти нерухомого мана, що належать юридичним та фізичним особам, з видачею свідоцтва про право власності, зокрема ДП «Промжитлобуд» - на підвальні зазначені приміщення (159-3, 159-4, 159-5) загальною площею 185,60 кв. м.

Рішенням ВК Житомирської міської ради від 12 серпня 2010 року № 602 внесено зміни, зокрема, до пункту 49 зазначеного вище рішення міськвиконкому

та викладено його в такій редакції: «підвальні приміщення 159-3, 158-4, 158-5» замість «підвальні приміщення (159-3, 159-4, 159-5)».

На підставі цих рішень ДП «Промжитлобуд» отримало свідоцтво про право власності серії САЕ № 140236 від 13 серпня 2010 року на підвальні приміщення 159-3, 158-4, 158-5 загальною площею 185,60 кв. м відповідно до інвентарної справи № 17853 на АДРЕСА_2 .

У подальшому спірні підвальні приміщення було відчужено ТОВ «Юкант Груп»

за договором купівлі-продажу від 07 листопада 2013 року № 1155.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін

до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи

в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального

чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України в редакції закону, що діяв на дату набуття права власності учасниками справи (далі -

ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно

до частин другої - четвертої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо

з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частин першої, другої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 вказував, що оскільки відповідно до договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2007 року № 5908 він набув право власності на трикімнатну квартиру

АДРЕСА_4 , то він на підставі статті 11, частини другої статті 382 ЦК України набув право спільної сумісної власності

і на приміщення, що були первісно передані відповідачу - ДП «Промжитлобуд» згідно з рішенням ВК Житомирської міської ради від 10 червня 2010 року № 426,

з відповідними змінами.

Згідно з статтею 11, частиною другою статті 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до листа КП «Житомирпроект» від 24 квітня 2018 року № 6/7-25 проєктно-кошторисна документація (коригування робочого проекту) розроблена КП «Житомирпроект» в 2004 році на замовлення КП «Житомирзабудовник» Житомирської міської ради згідно з договором № 8242-03. Згідно з проєкту під житловим будинком передбачений технічний підвал, який за цільовим призначенням необхідний для розміщення і обслуговування інженерних мереж (водопостачання, каналізація, опалення та електрозабезпечення), та технічні приміщення для інженерного забезпечення (тепловий пункт, електрощитові, водомірний вузол) з прибудованою підвищувальною станцією. Суди встановили, що відповідно до пункту 1 рішення ВК Житомирської міської ради від 10 листопада 2006 року № 826 затверджено акт державної комісії про готовність закінченого будівництвом 10-поверховго житлового будинку (друга черга) на 76 квартир

на АДРЕСА_2 (замовник - КП «Житомирзабудовник») загальною площею 4636,93 кв. м до експлуатації. Згідно з пунктом 3 цього рішення дозволено КП «Житомирзабудовник» передати ДП «Промжитлобуд» на баланс

та експлуатаційне обслуговування 76-квартирний житловий будинок

на АДРЕСА_2 та зобов`язано його утримувати зазначений житловий будинок і прилеглу територію в належному санітарно-технічному стані. Відповідно до акта приймання-передачі житлового комплексу з балансу на баланс

від 18 вересня 2007 року відбулася така передача.

Суди попередніх інстанцій не з`ясували, чи перебувало спірне приміщення

у володінні, користуванні та розпорядженні позивача, а також не з`ясували правовий статус спірного приміщення та підстави передання у власність відповідача спірних приміщень.

Закон розмежовує поняття допоміжного та нежилого приміщень

у багатоквартирному будинку. Так, відповідно до статті 1 Закону України

від 29 листопада 2001 року № 2866-III «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

У житлових будинках можуть бути як допоміжні, так і нежилі приміщення, які мають окреме, незалежне призначення (магазини, кафе, перукарні, художні майстерні тощо). У багатоквартирних житлових будинках розташовуються

і нежилі приміщення, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять (частина третя статті 4 ЖК Української РСР).

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу

і порядку їх використання.

Схожі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 461/889/13-ц (провадження № 14-636цс18),

від 23 жовтня 2019 року у справі № 598/175/15-ц (провадження № 14-363цс19).

Колегія суддів вважає, що доводи касаційних скарг про те, що суди не повною мірою встановили всі фактичні обставини у справі, є обґрунтованими.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів про те, що спірні нежилі приміщення

є допоміжними приміщеннями цього будинку.

Колегія суддів вважає такий висновок передчасним з огляду на таке.

Касаційна скарга містить доводи про те, що оскільки спірне приміщення

не функціонує окремо, воно не є ізольованим від вказаних мереж багатоквартирного будинку, а є з ним одним цілим, а тому слід вважати його обслуговуючим, технологічним, допоміжним стосовно житлового будинку, в якому знаходиться технічний підвал, призначений для розміщення і обслуговування інженерних мереж будинку, а тому воно є допоміжним.

Матеріали справи (а. с. 110) містять лист-відповідь КП «Житомирпроект», яким підтверджується, що згідно з проєктом в багатоквартирному житловому будинку передбачений технічний підвал, призначений для розміщення і обслуговування інженерних мереж будинку. Цим листом автор проєкту підтверджує, що зміни цільового призначення підвальних приміщень замовник не передбачав

і не вносив.

Суди не надали належної оцінки витягу з Державного реєстру речових прав

на нерухоме майно, копія якого є у матеріалах справи, де зазначено, що підставою для внесення в реєстр стали рішення ВК Житомирської міської ради від 12 серпня 2010 року № 601, від 10 червня 2010 року № 426, від 18 серпня 2010 року б/н, оскільки останнього рішення взагалі виконком не приймав, в той день засідання не проводилось, а в матеріалах справи є лист-відповідь виконкому від 10 січня 2017 року № 23-к-8615-3, який це підтверджує (а. с. 4-6).

Вказані обставини не були предметом дослідження судів, доводи позивача

не спростовані належними та допустимими аргументами.

Суди не встановили, чи є спірне приміщення нежитловим, бо зі стадії проєктування житлового будинку призначалося для офісних потреб непромислового характеру, чи використовувалося воно як самостійний об`єкт нерухомості, а відповідно, чи є допоміжним. Суди не навели будь-яких доводів

на підтвердження своїх висновків.

Отже, суд першої інстанції належним чином не встановив фактичних обставин справи та не оцінив докази у справі, а суд апеляційної інстанції не усунув допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального і процесуального права, тому ухвалені судові рішення не можна визнати законними й обґрунтованими.

З огляду на викладене суди не виконали вимог процесуального права щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи, судові рішення

не відповідають вимогам законності та обґрунтованості відповідно до статті 263 ЦПК України.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої статі 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

Оскільки встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить

до компетенції суду касаційної інстанції, а суди попередніх інстанцій належним чином не оцінили докази у справі, ухвалені ними судові рішення не можна визнати законними й обґрунтованими.

За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга

є обґрунтованою, судові рішення судів попередніх інстанцій необхідно скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 лютого 2019 року

та постанову Житомирського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:М. Є. Червинська С. Ю. Бурлаков В. С. Жданова А. Ю. Зайцев В. М. Коротун