Справа № 408/3301/20-ц
Провадження № 2/408/1867/20
РІШЕННЯ

іменем України

22 грудня 2020 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі

головуючого судді Булгакової Г.В.,

при секретарі Ришковій Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Біловодськ Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шепель Марина Володимирівна, до ОСОБА_2 про визнання особи, такою що втратила право користування житловим приміщенням, -

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шепель М.В. звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що вона на праві приватної власності є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . В належній їй квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який фактично не проживає за вказаною адресою з 2018 року, та є колишнім власником цього житла. Речей відповідача у належній позивачу квартирі немає, станом квартири відповідач не цікавиться, не сплачує комунальні платежі та не приймає участі у ремонті вказаного житла. Відповідач на теперішній час проживає за іншою адресою, невідомою позивачу. Відповідач не є членом сім`ї позивача та не є наймачем. А тому просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явилися, просили суд розглянути справу за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду надав заяву про повне визнання позовних вимог та з проханням розглянути справу за його відсутності.

Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених ЦПК України випадках.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно копії договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 07 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Галкіним С.А, зареєстрованого в реєстрі за №902, позивач ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки №1584, виданої позивачу ОСОБА_1 виконавчим комітетом Нижньотеплівської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області 09 листопада 2020 року, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно акту обстеження від 09 листопада 2020 року, складеного депутатом Нижньотеплівської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області Усовою І.О. і сусідами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та посвідченого секретарем Нижньотеплівської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області Вєсєловою Н.П., встановлено, що ОСОБА_2 в квартирі позивача не проживає з 2018 року, будь-які його речі в цьому житлі відсутні.

З письмових пояснень, наданих суду сусідами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 за адресою позивача не проживає, в 2018 році виїхав за межі України, точна його адреса фактичного проживання невідома.

Позивач, звертаючись до суду, посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 не є членом її сім`ї, та з 2018 року не проживає у належній їй квартирі, тому втратив право користування вказаним житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Безпідставне перебування відповідача на реєстраційному обліку в квартирі, на думку позивача, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

У відповідності до положень ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння,користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не є членом родини позивача, в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає з 2018 року, особистих речей там не має, обов`язки щодо утримання квартири і сплати комунальних послуг не несе, а отже, своєю реєстрацією в цьому житловому приміщенні чинить перешкоди власнику позивачу ОСОБА_1 у розпорядженні своїм майном. Таким чином, порушення права власності мають бути усунуті відповідно до положень ст. 321 ЦК України, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права, або обмежений у його здійсненні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Біловодський районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Г. В. Булгакова