Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/36/20

Номер провадження: 2-о/511/20/20

"09" січня 2020 р. суддя Роздільнянського районного суду Одеської області Іванової О. В. , розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Роздільнянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про встановлення батьківства,-

ВСТАНОВИЛА:

08.01.2020 року ОСОБА_1 , заінтересована особа: Роздільнянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області звернулась з заявою про встановлення батьківства, мотивуючи свої вимоги тим, що перебуваючи у фактично шлюбних відносинах з ОСОБА_6 у них народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Народження усіх трьох дітей було зареєстроване за ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Шлюб між нею та ОСОБА_6 зареєструвати було неможливо, оскільки у заявника був наявний лише паспорт радянського зразка 1974 року, який був їй виданий відділом внутрішніх справ Фрунзенського району м. Душамбе 18.12.1990 року. ОСОБА_6 постійно проживав разом з нею та їх дітьми в АДРЕСА_1 , як батько дітей відвідував школу, відпочивав з дітьми, безпосередньо приймав участь у їх вихованні. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 помер. На теперішній час діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. У 2019 році старша донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не змогла отримати паспорт та в подальшому не зможе пройти Зовнішнє незалежне оцінювання через відсутність належності до громадянства України хоча б одного з її батьків. Все вищезазначене стало підставою для її звернення до суду з вимогою встановлення факту того, що ОСОБА_6 , є батьком дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та просила внести відповідні зміни до актових записів про народження вказаних дітей.

Дослідивши заяву та матеріали, долучені до неї, прихожу до наступних висновків.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану, при цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Статтею 130 СК України регламентовано, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частин третій статті 128 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За ч.9 ст.10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Виходячи із зазначених вимог процесуального закону, вважаю, що заяву про встановлення факту батьківства, подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 316 ЦПК України.

Так, місцем проживання фізичної особи, згідно із ч. 1 ст. 29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де він тимчасово не проживає, або знаходиться.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (надалі Закон) під місцем перебування розуміється адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Згідно із положеннями ст. 6 Закону громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів.

Отже, пред`явлення позову за місцезнаходженням фізичної особи можливе лише в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Саме по собі проживання особи за певною адресою без реєстрації не є підставою для визначення підсудності за цією адресою.

Представником заявника ОСОБА_8 в заяві зазначено, що заявник не має зареєстрованого місця проживання на території України, та на момент звернення до суду з цією заявою фактично проживає з дітьми за адресою: АДРЕСА_1 та з огляду на викладене, вважає, що заява підсудна Роздільнянському районному суду Одеської області. До матеріалів справи додана довідка Старостинської сільської ради, відповідно до якої зазначено, що діти (заявник в довідці не зазначена) проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що не може бути визнано судом належним документом, який підтверджує місце проживання особи у розумінні ч. 1ст. 316 ЦПК України.

Дана обставина позбавляє суд можливості визначити підсудність даної заяви.

Крім того, відповідно до Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України14січня 2011р.за №55/18793 (зі змінами), до заяви не додано висновок (відмову) відділу державної реєстрації актів цивільного стану про відмову у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вимога суду про усунення недоліків заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема нормами ч. ч. 1-2 ст. 185 ЦПК України встановлено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях175і177цьогоКодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З урахуванням вищевказаного, вважаю необхідним залишити дану заяву без руху, надавши заявникові строк для усунення недоліків, з метою приведення заяви у відповідність до вимог ст.ст. 175-177 ЦПК України, а саме: - зазначити докази того, що місце проживання чи перебування заявника зареєстровано у Розділнянському районі, та надання відмови відповідного органу( РАЦС), у зв`язку з чим дана заява була би підсудна Роздільнянському районному суду Одеської області.

Керуючись ст.ст. 177, 185, 316 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Роздільнянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про встановлення батьківства - залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення недоліків заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, роз`яснив при цьому, що в разі не усунення вищевказаних недоліків в наданий строк, заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя:О. В. Іванова