Справа № 308/9856/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 січня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Джуга С.Д.

з участю секретаря судового засідання: Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Турецька Євгенія Андріївна на рішення Ужгородського міськрайонного суду ухваленого 29 жовтня 2019 року головуючим суддею Бедьо В.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,-

встановив:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_3 .

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід ОСОБА_4 , який на момент смерті являвся власником спірного будинку. Єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину за ним був батько позивачки - ОСОБА_3 . ЇЇ батько помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , і спадкоємцями першої черги за законом є вона та її мати ОСОБА_2 . Вона спадщину за батьками прийняла, оскільки постійно проживала разом зі спадкодавцем. Так-як на будинок відсутні правовстановлюючі документи, то вона не в змозі оформити свої спадкові права, а тому, просила задовольнити позов.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29 жовтня 2019 року у задоволенні позову, відмовлено.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування скарги посилається на неповне з`ясування обставин справи, неправильне дослідження та оцінку доказів. Суд помилково зазначив, що спірний будинок не може бути об`єктом спадкування.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що така підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.5).

Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, стосовно житлового будинку, який розташований АДРЕСА_1 відсутні відомості про власника у розділі «Відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно». Водночас у розділі «Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна», наявний запис про обтяження спірного будинку де власником зазначено ОСОБА_4 (а.с.7, 8).

Згідно довідки КП БТІ м. Ужгород від 16.11.2011 року житловий будинок, який розташований АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є його син ОСОБА_3 (а.с.6, 9), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14).

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є: дружина ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_1 (а.с.11-13, 15, 16, 20).

Згідно довідки ПП «Ужгородський Будинковий Сервіс» від 28.03.2019 за №3597 на день смерті ОСОБА_3 разом з ним проживали: дружина ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_1 , онука ОСОБА_5 (а.с.21).

Листом приватного нотаріуса Ужгородського МНО Балаж Н.В. відмовлено ОСОБА_1 у оформленні її спадкових прав на спірний будинок через відсутність правовстановлюючих документі (а.с.19).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що житловий будинок не був належно оформлений, правовстановлюючі документи не виготовлялись та державна реєстрація жильцями не вчинялася, а тому, вони не набули на нього права власників. Відтак, на думку суду першої інстанції, житловий будинок, не може бути об`єктом спадкування.

Однак, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року не є перешкодою для оформлення спадкових прав.

Та позаяк спірний будинок збудовано до 01.07.2004, то такий не є самочинним будівництвом, а відомості про будинок внесено до БТІ і такий рахується за померлим ОСОБА_4 (а.с.10), то останній вважався належним власником будинку на момент смерті. Отже, такий будинок входить до складу спадщини за померлим ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Тлумачення вказаних норм свідчить про те, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» й пов`язує з виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державної реєстрації права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції не врахував, що відсутність реєстрації права власності на спірний будинок за ОСОБА_4 , а також відсутність у ОСОБА_3 правовстановлюючих документів на спадкове майно після смерті батька (не оформлення ним спадщини) не є перешкодою для реалізації позивачем права на оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 . Посилання суду, як на підставу для відмови в позові, на відсутність державної реєстрації та правовстановлюючих документів на будинок є помилковим.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволення, а отже, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити у справі нову постанову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за пред`явлення позову у розмірі 768,40 грн. та за подачу апеляційної скарги у розмірі 1152,60 грн.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Турецька Євгенія Андріївна, задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 жовтня 2019 року скасувати, та ухвалити у справі нову постанову суду про задоволення позову ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за пред`явлення позову в розмірі 768,40 грн. та за подачу апеляційної скарги у розмірі 1152,60 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 30 січня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді