Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8508/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2020 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.,

при секретарі Осадчій А.Ю.

за участю представника

позивача адвоката Сівова Ю.Ю.,

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача

адвоката Лінніка С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Черкаської міської ради про вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулася через представника - адвоката Сівова Ю.Ю. до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Черкаської міської ради про вселення.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона та відповідач ОСОБА_1 , а також їхні спільні діти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є мешканцями квартири АДРЕСА_1 . Між тим, відповідач не допускає позивача та дітей в квартиру для проживання. Іншого житла у неї, яка залишилась з дітьми після розірвання шлюбу, немає, а тому вона змушена через протиправні дії ОСОБА_1 , разом із двома дітьми скитатись по домівках і квартирах родичів, знайомих та сусідів.

Крім того, вказує, що відповідач, як і позивачі не є власником, а є лише користувачем квартири АДРЕСА_1 , а тому він не може обмежувати позивачів у користуванні житлом.

З метою захисту власних інтересів, а також в інтересах своїх неповнолітніх дітей змушена звернутись до суду для захисту порушеного права та просить суд: вселити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в квартиру АДРЕСА_1 . Судові витрати стягнути з відповідача, які складаються з сплаченого судового зору в розмірі 704,80грн. та витрат на правничу допомогу адвоката для юридичного супроводу даної справи в розмірі 5000,00 грн.

Ухвалою суду від 28.11.2018 року прийнято, відкрито провадження по даній справі в призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

18.12.2018 відповідачем ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Кушнір А.С. подано відзив на позов, в якому вони не погоджуються з викладеними обставинами в позовній заяві, вважають її безпідставною та заперечують щодо задоволення цього позову в частині вселення до кімнати АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , оскільки позивачка добровільно 06.02.2018 змінила місце свого проживання та не проживає за адресою своєї реєстрації без поважних причин більше 6 місяців. Крім того, вона виїхала добровільно і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому забравши з кімнати всі належні їй речі, також забрала спільних дітей. Вказує, що ОСОБА_2 створила нову сім`ю та зазначає свого співмешканця ОСОБА_4 як чоловіка при заповненні шкільних документів дітей. Перешкод у користуванні квартирою їм ніхто не чинив. Договори щодо умов користування приміщенням з відповідачкою не укладались. Тож, доводи позивача, про те, що відповідач не допускає позивачку та дітей до квартири і вона змушена скитатись з двома малолітніми дітьми по домівках і квартирах не відповідають дійсності. Що стосується вселення до квартири їхніх спільних дітей, то відповідач не заперечує проти такого, оскільки після залишення помешкання ОСОБА_2 , забравши їх із собою, змінила їхнє місце проживання без його згоди і на даний час чинить перешкоди у спілкуванні дітей з батьком та не надає можливості приймати участь у їх вихованні. В частині вселення дітей, не заперечує проти позову. Щодо стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача, зазначили, що до матеріалів позову не додано опису робіт, проведеного адвокатом Сівовим Ю.Ю. на суму 5000 грн. До того ж, вказаний розмір на правничу допомогу адвоката для юридичного супроводу 5000 грн. не є співмірним зі складністю справи та ціною позову. Відповідно до ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнені учасники бойових дій у справах щодо порушення їх прав, ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням, а тому він звільнений від сплати судового збору. Таким чином, просить в частині вселення позивачки ОСОБА_2 відмовити. Судові витрати залишити за позивачем.

Цього ж дня, 18.12.2018 відповідачем подано зустрічну позовну заяву, в якій ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме, - кімнатою АДРЕСА_1 . Свої зустрічні позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 є квартиронаймачем кімнати в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 . Відокремленим підрозділом Черкаська ТЕЦ ВАТ «Черкаське хімволокно» 22.05.2009 року позивачеві видано ордер на право зайняття з сім`єю в кількості 2 осіб житлової площі в гуртожитку за вказаною адресою. Згідно наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 12.03.2018 №158 «Про безоплатну передачу державного майна з балансу ПАТ «Черкаське хімволокно» у комунальну власність територіальної громади м. Черкаси» передано у комунальну власність територіальної громади Черкаси державне майно, зокрема «Гуртожиток 3» на 374 місця (інв. №2313), розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 06.04.2018 за № 219 утворена комісія для прийому-передачі на баланс КП «Придніпровська СУБ» гуртожитку по АДРЕСА_1 . На даний час процедура передачі даного приміщення на баланс СУБ ще не завершилась, і саме з цих причин позивач не може надати довідку про зареєстрованих осіб.

Станом на час отримання ордеру до складу сім`ї відносилася дружина позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована в даному помешканні з 27.05.2009 року. Крім того, за зазначеною адресою зареєстровані діти, які народились у них за час перебування у шлюбі, сини: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.03.2018 (справа № 711/1081/18) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Відповідачка 06.02.2018 добровільно змінила місце проживання. На даний час проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджує довідкою ОСББ «Корольова 16» від 04.04.2018, виданою ОСОБА_2 як членові житлово-будівельного кооперативу. Таку ж адресу свого проживання відповідачка зазначала під час подання заяви про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , а також зазначала як адресу свого фактичного проживання під час заповнень заяви в ДВС на стягнення аліментів, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження. Також факт не проживання за адресою реєстрації відповідачки підтверджується актом опитування сусідів від 07.08.2018 № 531 та від 25.09.2018 № 602, який затверджений головою КСН «Яблуневий».

Перешкод у користуванні квартирою відповідачам ніхто не чинив, договори щодо умов користування приміщенням з відповідачкою не укладались. До того ж, в порушення ст. ст. 64. 65 ЖК УРСР з моменту виселення відповідачка не несе витрати пов`язані з утриманням кімнати. Плата за комунальні послуги нараховується в залежності від кількості зареєстрованих осіб, проте відповідачка не сплачує за себе платежі пов`язані з наданням комунальних послуг. Крім того, за час спільного проживання в кімнаті утворився борг за оплату користування кімнатою гуртожитку в розмірі 8000 грн., який позивач погасив самотужки.

Позивач неодноразово звертався до колишньої дружини з проханням добровільно знятись з реєстрації, проте вона відмовляється. Що стосується дітей, то позивач наполягає на тому, щоб місце реєстрації їх спільних дітей не змінювалось і залишилось за адресою реєстрації батька. Тож, звертає увагу, що відповідачка добровільно змінила місце свого проживання, вибувши в інше жиле приміщення, при цьому забравши з кімнати всі належні їй речі. ОСОБА_2 створила сім`ю в іншому місці та визначає свого співмешканця як чоловіка при заповненні шкільних документів дітей.

Отже, просить суд, визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме кімнатою АДРЕСА_1 .

21.01.2019 позивачка за первісним позовом, яка є відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 подала до суду відповідь на відзив ОСОБА_1 від 18.12.2018, в якому вона заперечувала проти доводів ОСОБА_1 , викладених у відзиві, вважаючи їх такими, що не відповідають реальним обставинам.

Ухвалою суду від 18.02.2019 прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особо такою, що втратила право користування житловим приміщення та об`єднано в одне провадження із первісним позовом ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про вселення.

27.02.2019 представник ОСОБА_2 - адвокат Сівов Ю.Ю. подав до суду відзив на зустрічну позовну заяву, зазначивши, що ОСОБА_2 взагалі не погоджується із позовними вимогами ОСОБА_1 , оскільки обставини справи, що зазначені в зустрічній позовній заяві не відповідають дійсності. Відповідно до ордеру № 179 від 22.05.2009 р. на житлову площу в гуртожитку АДРЕСА_1 , виданий він був на обох і на позивача і на відповідача, які мають однакові права користування.

Згідно угоди від 22.05.2009 року між ВП «Черкаська ТЕЦ» ВАТ «Черкаське хімволокно» та ОСОБА_1 , останній щомісячно сплачує за проживання в гуртожитку, тож саме на нього покладений обов`язок по сплаті за проживання в гуртожитку, тому і погашення заборгованості на суму 8000 грн. здійснив ОСОБА_1 , який там проживає одноособово і сам користується всією житловою площею кімнати, не допускаючи ОСОБА_2 проживати в ній. Після погіршення подружніх відносин, після розлучення, він не допускає ОСОБА_2 в кімнату спільного проживання, змінивши замки у вхідних дверях кімнати, саме тому відповідачка разом із дітьми, які залишились проживати із нею після розлучення, змушена проживати у знайомого, який тимчасово надав їй та дітям частину свого житла для проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Причини не проживання відповідача не залежать від її волі, так як її не допускає сам позивач, а тому є поважними.

Щодо місця проживання дітей, то вони після розлучення проживають з матір`ю, що було вирішено за спільною згодою батьків, чого позивач не заперечує і про що свідчить відсутність звернення до суду з даного питання. Просить суд при ухвалені рішення по суті спору, врахувати доводи, викладені у цій заяві по суті та відмовити ОСОБА_1 в його зустрічних позовних вимогах повністю.

05.03.2019 відповідачем по первісному позову та позивачем по зустрічному позову - ОСОБА_1 подано відповідь на відзив по зустрічному позову, в якому зазначено, що до відзиву на зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 не надано жодного підтверджуючого доказу та в цілому він базується на припущеннях. Наголошує на тому, що ОСОБА_2 сама, з власної волі, зібрала свої речі та речі їхніх дітей та переїхала проживати до іншого чоловіка, де проживає вже понад рік. І саме з її ініціативи було зруйновано сімейні відносини та розірвано шлюб. Тож, вона не є на даний час членом його сім`ї. Жодних перешкод у проживанні в квартирі він не чинив ані їй, ані дітям. А тому просить задовольнити його позовні вимоги по зустрічному позову в повному обсязі.

Ухвалою суду від 02.04.2019 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 - адвокат Сівов Ю.Ю. позовні вимоги по первісному позову та обставини викладені у ньому підтримав повністю. Вказав, що відповідач частково визнає позов, щодо вселення до кімнати дітей, зазначаючи, що вона сама забрала речі і пішла, і не проживає у квартирі, але позивачка - ОСОБА_2 вказує, що змінені замки від дверей квартири і це не дає їй можливості та їхнім дітям проживати в квартирі, в якій вона зареєстрована разом з дітьми. Зі слів ОСОБА_2 діти не можуть потрапити до квартири для проживання. Можливо позивачка не має намірів вселятися та реально проживати в цій квартирі, це йому невідомо. Вона не наполягає на проживанні у квартирі. Судове рішення про вселення дітей може бути виконано як добровільно, так і в примусовому порядку через органи державної виконавчої служби. ОСОБА_2 півтора року тому виселилась з квартири, так як з її слів між подружжям були постійні сварки, і ОСОБА_1 сказав, щоб вона виселилась з квартири і змінив замки. Внаслідок постійних сварок він унеможливив проживання її в квартирі. Деякі речі, належні їй, є у квартирі. Ані вона, ані діти у власності іншого житла чи іншого місця проживання не мають. Така позиція позивачки, а тому він підтримує позовні вимоги про вселення та просить задовольнити їх в повному обсязі, враховуючи, що вони частково визнаються ОСОБА_1 .

У задоволенні зустрічного позову про визнання особи, такою що втратила право користуванням житловим приміщенням відмовити та розглядати за наявними матеріалами справи, а також просить стягнути судові витрати: судовий збір в розмірі 704, 80 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн., надання якої підтверджується договором про надання правничої допомоги, оскільки адвокатом був витрачений час на складання позову, вивчення матеріалів справи, підготовку відзиву на зустрічний позов, представництво інтересів клієнта в суді, складалася відповідь на відзив та ін. Розрахунок наданої правової допомоги в письмовому вигляді до матеріалів справи не надавався.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, будучи неодноразово повідомлена про час, дату та місце розгляду справи.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом - адвокат Ліннік С.М. в судовому засіданні пояснив, що первісний позов є надуманим, так як позивачка ОСОБА_2 самовільно залишила квартиру, добровільно забрала свої речі зі своїм співмешканцем і виїхала. Також з собою забрала двох неповнолітніх дітей. ОСОБА_2 зареєстрована в кімнаті АДРЕСА_1 , але більше 6 місяців не проживає в ній, тому ними подано зустрічну позовну заяву про визнання її такою, що втратила право користування цією кімнатою. Відповідач не чинив ніяких перешкод у користуванні квартирою, ОСОБА_2 сама добровільно і свідомо переселилась до свого співмешканця та розділила між ними речі. Зараз проживає у селі, де з нею разом і проживають діти. У квартирі відсутні її особисті речі та ті, що вона вирішила забрати і забрала. У квартирі є всі умови для проживання дітей, які там зареєстровані. ОСОБА_1 вважає, що це постійне місце для проживання дітей, а тому підстав вселяти дітей немає, вони можуть і зараз проживати в квартирі. ОСОБА_2 не дає йому можливості спілкуватися з дітьми. Позивач втратила зв`язок з квартирою, не оплачує комунальні послуги, не брала участі у заміні замків у холі будинку. Це помешкання її не цікавить, квартира надавалась йому ще до створення з нею сім`ї, а потім він її зареєстрував і вона проживала, як член сім`ї відповідача. Вона сама ініціювала питання про розірвання шлюбу, який на сьогодні розірвано. Її вимоги не підлягають до задоволення, так як її нічого не пов`язує з житлом, вона втратила право користування житлом.

В судовому засіданні відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 підтримав доводи адвоката Лінніка С.М. та додав, що в 2018 році його дружина (на той час) ОСОБА_2 після поїздки в село, до рідних, зі своїм співмешканцем ОСОБА_5 , вранці приїхала до помешкання №63 і забрали речі, дитяче ліжко, комп`ютер та поїхали проживати до нього. Вона виселилась з квартири з лютого 2018 року. За квартиру комунальні послуги вона не сплачує, в утриманні житла участі вона не приймала. Діти зареєстровані в квартирі і можуть проживати в ній, він їх не виганяв. Мати сама не дає можливості дітям проживати в квартирі, сама їх забрала. На даний час вона проживає в селі разом з дітьми, в квартирі не проживає з 2018 року, тож має бути визнана такою, що втратила право користування вказаною квартирою.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Черкаської міської ради в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлений про день, час і місце розгляду справи.

Заслухавши думку представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - адвоката Сівова Ю.Ю., відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом - адвоката Ліннік С.М., показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини:

встановлено, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.12.2007 до 15.03.2018 року. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.03.2018 року шлюб між сторонами розірвано.

Від даного шлюбу у сторін народилося двоє спільних дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 від 14.07.2010 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_2 від 12.11.2014.

Відповідно до ордеру № 179 на житлову площу в гуртожитку від 22.05.2009, виданому гр. ОСОБА_1 , який працює в МВС на право зайняття з сім`єю із двох осіб житлової площі в гуртожитку АДРЕСА_1 . До складу сім`ї входить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - дружина (а.с 36).

Крім того, за угодою від 22.05.2009 року між ВП «Черкаська ТЕЦ» ВАТ «Черкаське хімволокно» та ОСОБА_1 зазначено, що «Черкаська ТЕЦ» ВАТ «Черкаське хімволокно» надає вказану вище кімнату ОСОБА_1 для проживання, який в свою чергу зобов`язується виконувати правила внутрішнього розпорядку гуртожитку та щомісячно сплачувати плату за проживання в гуртожитку.

За даними паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 , вона зареєстрована з 27.05.2009 року за адресою: АДРЕСА_1 , за цією ж адресою зареєстрований і ОСОБА_1 , що підтверджується даними паспорта серії НОМЕР_4 (а.с.38,39).

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується жодною із сторін за цією ж адресою зареєстровані їхні спільні діти - сини: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 12.03.2018 №158 «Про безоплатну передачу державного майна з балансу ПАТ «Черкаське хімволокно» у комунальну власність територіальної громади м. Черкаси» передано у комунальну власність територіальної громади Черкаси державне майно, зокрема «Гуртожиток 3» на 374 місця (інв. № 2313), розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 06.04.2018 за № 219 утворена комісія для прийому-передачі на баланс КП «Придніпровська СУБ» гуртожитку по АДРЕСА_1 .

Відповідно до даних листа КП «Придніпровська СУБ» від 04.04.2019 за № 1138 гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться на балансі КП «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради з 01.06.2018 року відповідно акту, затвердженого рішення від 15.05.2018 року № 379.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_2 разом з дітьми не проживає у вказаній квартирі з 2018 року, її особистих речей в квартирі немає, комунальні послуги не сплачує. Даний факт підтверджується актами про фактичне не проживання особи за місцем реєстрації № 531 від 07.08.2018 та № 602 від 25.09.2018, засвідчених головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Яблуневий» (а.с.70,71), в яких вказано, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , діти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 фактично не проживають за адресою: АДРЕСА_1 з 06 лютого 2018 року.

До того ж, згідно із даними довідки № 1168 від 02.10.2019 Мокрокалигірської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області ОСОБА_2 та її діти ОСОБА_1 , ОСОБА_3 дійсно проживають по АДРЕСА_1 .

Окрім цього, допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 , яка є сусідкою сторін по гуртожитку і проживає в ньому близько 30 років, суду пояснила, що вона знає і ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 , що в них двоє дітей, вони проживали в гуртожитку тривалий час. ОСОБА_2 виселилась з кімнати №63 взимку 2018 року, як саме це було вона не бачила, але чула, оскільки її квартира розташована через стіну. Вона чула, як ОСОБА_2 казала ОСОБА_1 , щоб він допоміг їй винести речі, вони спокійно розмовляли і було зрозуміло, що вона виїздить з квартири з дітьми на інше місце проживання, що вони узгодили її виїзд. Більше її вона ніколи не бачила в гуртожитку. Діти до нього приходять без матері, відносини між ними і батьком добрі, він їх доглядав, годував.

Свідок ОСОБА_7 , допитана в судовому засіданні, пояснила, що вона є сусідкою та проживає в гуртожитку в кімнаті АДРЕСА_1 через АДРЕСА_9 , з 2003 року. Вказала, що ОСОБА_2 розповідала їй, що в неї є інший чоловік, якого вона давно знає та має намір проживати разом з ним. Взимку 2018 року вона прийшла з цим чоловіком, у них було авто, вони виносили до авто з квартири АДРЕСА_9 свої речі, пакети, яких було багато, тож було зрозуміло, що вона виселяється. ОСОБА_1 в цей час теж був у квартирі, все було спокійно. Дітей не було. ОСОБА_1 теж допомагав їм виносити якісь пакети з речами. Після цього у квартирі вона її більше не бачила. Дітей бачила після виїзду, навесні 2019 року, вони були у батька по декілька днів у тиждень. Зазначила, що вона підписала акт про те, що станом на 07.05.2019 року ОСОБА_2 не проживала в квартирі більше шести місяців.

Свідок ОСОБА_8 , що проживає в квартирі 39-40 гуртожитку з 2005 року суду пояснила, що знає ОСОБА_1 з 2005 року, а її - ОСОБА_2 , з часу, коли вони одружилися і почала проживати в кватирі АДРЕСА_9 , у них двоє дітей. У 2018 році, вона була на балконі і бачила, як остання з якимось чоловіком виносили речі з квартири і складали в авто. Згодом вона дізналась від сусідів та ОСОБА_1 , що вона «вибралась» з квартири. Дітей тоді не було. ОСОБА_1 теж був, виносили якісь дерев`яні розібрані речі, сварки не було. В квартирі вона була і до її виїзду, і після, у квартирі є письмовий стіл, дитяче ліжко, телевізор, холодильник, диван, меблевий куточок. Після її виїзду діти бували в квартирі у батька, так як спілкувались з її дітьми. Зі слів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не дає йому дітей для спілкування.

Свідок ОСОБА_9 , допитаний в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2 є його рідною тіткою. Вони з ОСОБА_1 розлучились, його він знає десь близько десяти років, з того часу як одружилися. Проживали разом вони за однією єдиною адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 знайшла іншого чоловіка, ще вони були одружені, десь 2 роки тому. На той час він гостював у ОСОБА_1 приїхала ОСОБА_2 із чоловіком і сама забрала на свій розсуд речі з квартири, які вважала за потрібне, і поїхала з тим чоловіком. ОСОБА_1 їй не перешкоджав у виборі речей, сказала, що їде проживати разом з чоловіком. Через два тижні вони з ОСОБА_1 хотіли взяти дітей, але вона їх не дала. На даний час поїхала проживати у село до своїх батьків. Після її виїзду діти бували у батька в квартирі, він з дітьми спілкується. У квартирі є дитяче ліжко, диван, письмовий стіл, ноутбук, є умови для проживання дітей. Під час виїзду ОСОБА_2 було все спокійно, сварок не було. Він разом з ОСОБА_1 допомагали винести їй речі до автомобіля.

Таким чином, судом не встановлено жодних обставин щодо вчинення будь-якими особами перешкод ОСОБА_2 у користуванні житлом. Крім того, відсутні об`єктивні дані вважати, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в помешканні з поважних причин, як вбачається з наведеного вище та показів свідків.

ОСОБА_2 разом з дітьми добровільно виїхала з квартири АДРЕСА_1 . Тож підстав для вселення її суд не вбачає, оскільки перешкод їй не вчинено. На думку суду, відповідач ОСОБА_2 повністю втратила зв`язок з помешканням, оплату за комунальні послуги не здійснює, не займається утриманням житла. Що стосується дітей, то ОСОБА_2 виїхала з помешкання разом з дітьми, вони з нею проживають, але відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 не заперечує, щоб вони проживали у помешканні № 63 разом з ним, а тому вважати, що є спір із ОСОБА_1 щодо їхнього проживання, немає.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ст. 13 ч.ч.1, 2, 3, 4 ЦК). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч.6 ст.13ЦК).

Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Між сторонами вбачається спір, що виник із житлових правовідносин, які регулюються нормами Житлового кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Житлове законодавство покликане сприяти забезпеченню права громадян на житло, ефективному використанню та охороні житлового фонду. Завданнями житлового законодавства України є регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією права громадян на житло, належного використання і схоронності житлового фонду, а також зміцнення законності в галузі житлових відносин (ст.2 ЖК). Право на житло забезпечується розвитком і охороною державного і громадського житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі (ст.1 ЖК).

Гарантованому ст.9 ЖК праву громадян на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення, кореспондує обов`язок використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення (ч.1 ст.10 ЖК).

Частиною четвертою статті 9 ЖК передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.61 ЖК порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного житлового фонду регулюється нормами ЖК та положеннями укладеного договору найму.

За змістом ст.64 ЖК члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки, але членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, які входили до складу сім`ї наймача, перестали бути членами його сім`ї, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Аналіз змісту зазначеної норми закону свідчить, що умовою реалізації членом сім`ї наймача його права на користування житлом є набуття ним права на проживання та фактичне використання житла для особистого проживання. До того ж право члена сім`ї наймача на користування житловим приміщенням залежить від дії договору найму, укладеним між основним наймачем та наймодавцем.

До того ж, відповідно до матеріалів справи, кв. АДРЕСА_1 , є за своєю природою гуртожитком, хоча згідно із наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 12.03.2018 №158 «Про безоплатну передачу державного майна з балансу ПАТ «Черкаське хімволокно» у комунальну власність територіальної громади м. Черкаси» передано у комунальну власність територіальної громади Черкаси.

Змінами до Закону України від 19.06.1992 року № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду», передбачено, що гуртожитки включено до об`єктів державного житлового фонду, що підлягає приватизації. Оскільки правовий режим гуртожитків, жилі приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», прирівняний до правового режиму жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, то на мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються норми статей 71, 72 ЖК УРСР.

Як встановлено в судовому засіданні, перешкод у користуванні квартирою ОСОБА_2 ніхто не чинив та не чинить, вона добровільно залишила житлове приміщення, що підтверджено матеріалами справи та показами свідків, допитаними в судовому засіданні. Договору щодо умов користування вказаною квартирою з ОСОБА_2 укладено не було. З часу виселення вона не несе витрат, пов`язаних з утриманням житла та не сплачує кошти за надані комунальні послуги.

Крім того, ОСОБА_2 набула права користування спірною квартирою як член сім`ї ОСОБА_1 (дружина).

Відповідно до ст.71 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 ЖК визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Положення про збереження права на житлове приміщення протягом 6 місяців слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності особи в гуртожитку. До такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 4 листопада 2015 року № 6-1166цс15.

Аналогічний висновок міститься в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.85 № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" якою передбачено, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Відповідно до ч.ч. 1. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно, або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них. з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ст.107 ЖК наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

В контексті обставин даної справи суд зауважує, що ОСОБА_2 добровільно виїхала з квартири разом з дітьми та фактично проживає за іншою адресою, в с. Ярошівка, Катеринопільського району, у своїх батьків, про що свідчить довідка № 1168 від 02.10.2019 Мокрокалигірської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області.

Крім того, статтею 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Згідно із ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з наймачем.

За змістом ст.160 СК місце проживання дитини визначається наступним чином: дитини віком до десяти років - за згодою батьків; дитини, яка досягла десяти років - за спільною згодою батьків та самої дитини; якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Проте, суд вважає, що стосовно проживання спільних дітей сторін в квартирі АДРЕСА_1 , - спір відсутній, оскільки в квартирі наявні дитячі речі, вони періодично відвідують вказану квартиру і, як встановлено ОСОБА_1 не чинить цьому перешкоди, а навпаки має бажання, щоб вони проживали з ним на постійній основі.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що житлові права позивача за первісним позовом не порушуються відповідачем по зустрічному позову, а навпаки, останнім створені основному квартиронаймачу перешкоди у здійсненні права користування нерухомим майном, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачем по зустрічному позову.

Слід зазначити, що позивачем ОСОБА_2 не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування своїх вимог щодо вселення в житло та здійснення перешкод її відповідачем за первісним позовом ОСОБА_1 щодо користування майном, натомість достеменно встановлено, що ОСОБА_2 не проживає за вказаною адресою більше 6 місяців без поважних причин. Що стосується вимог про вселення дітей до помешкання, то відсутні підстави для задоволення позову в цій частині, оскільки відсутній спір: діти проживають разом із матір`ю, яка добровільно залишила житло; ОСОБА_1 бажає, щоб діти проживали разом з ним у цьому житлі; їхнє місце проживання зареєстроване за вказаною адресою.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_2 не проживає у жилому помешканні без поважних причин більше шести місяців, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають до задоволення.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач та відповідач, як на підставу своїх вимог по первісному та зустрічному позову, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Черкаської міської ради про вселення та про можливість задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в редакції від 18.12.2018 року, а саме, слід визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме, - кімнатою АДРЕСА_1 .

Крім того, в зв`язку з задоволенням зустрічного позову ОСОБА_1 , відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 підлягає до стягнення судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. в дохід держави, оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, на підставі п.13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». У зв`язку із відмовою у задоволенні позову ОСОБА_2 , не підлягають до задоволення її вимоги щодо відшкодування їй коштів за сплачений при подачі позову судовий збір та витрати на правничу допомогу адвоката.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст. 1,2, 9,10, 61, 64, 71, 72, 107 ЖК, ст.ст. 3, 160 СК, ст.ст. 6, 15, 16, 29 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 141, 12, 13, 76-81, 259, 268, 353, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Черкаської міської ради про вселення, - відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме, - кімнатою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (код НОМЕР_5 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 704грн. 80коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 27 січня 2020 року.

Головуючий: С. М. Позарецька