Справа № 463/4226/18
Провадження № 2/463/131/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - Мармаша В.Я.

при секретарі с/з - Заставній С.Л.

з участю представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третіх осіб: Львівське комунальне підприємство «Управитель», Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради про визнання права користування спільним приміщенням, приведення його до попереднього стану,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, яким просила зобов`язати останнього як власника квартири АДРЕСА_1 за свій рахунок переобладнати та повернути спільне приміщення під літерою VI площею 25.10 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , до попереднього стану, в тому числі демонтувати самочинно влаштовану перегородку, та надати їй доступ до спільного приміщення під літерою VI площею 25.10 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , визнавши за позивачем право користування зазначеним спільним приміщенням. Позов мотивує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14657058 від 23.05.2007 та договором купівлі-продажу № 3-4984 від 16.10.1995. Її квартира знаходиться на цокольному поверсі будинку. Тривалий час вона користувалася підвальним приміщенням, що межує з її квартирою, яке на поверховому плані позначено під літерою VI площею 25,10 кв.м. Відповідач є власником квартири АДРЕСА_4 у вказаному будинку. Його квартира має загальну площу 277,5 кв.м., житлову площу 223,6 кв.м., складається з семи житлових кімнат, кухні та комори в підвалі площею 4,0 кв.м. В порушення вимог чинного законодавства України відповідач здійснив ремонт та перепланування підвального приміщення будинку, яке на поверховому плані позначене літерою VI площею 25.10 кв.м., замурувавши вхід до приміщення стіною, та приєднав зазначене приміщення до свого підвалу площею 4 кв.м. Факт порушення відповідачем правил користування жилими будинками і житловими приміщеннями, а саме самовільного зайняття приміщення підвалу та горища у будинку АДРЕСА_2 , підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення № 15 від 08 липня 2015 року, складеним ЛКП № 500. Факт замурування входу в дане приміщення підтверджується також актом від 17.08.2018 року № 213, складеним ЛКП «Управитель». Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. За загальним правилом розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Вона жодної згоди на замурування входу у приміщення під літерою VI площею 25.10 кв.м. відповідачу та передачу такого йому у власність чи користування не надавала. Такі дії відповідача порушують її права та інтереси, права інших власників квартир у будинку. У відповіді на відзив додатково зазначила, що відповідач у відзиві визнає, що дійсно здійснював ремонтні роботи у підвальному приміщенні VI на АДРЕСА_2 . При цьому зазначає, що жодного переобладнання чи перепланування вказаного підвалу, замурування, пробиття дверних прорізів чи вікон не проводилося. Зазначені доводи суперечать даним складеного ЛКП «Управитель» акту від 17.08.2018 року № 213, згідно якого при обстеженні виявлено, що в приміщення під індексом VI площею 25,10 м.кв. дверний проріз (вхід) замурований цеглою (фото 1. 2 додається). З наданих на адвокатський запит фотокопій документів з інвентаризаційної справи на будинок за адресою: АДРЕСА_2 , вбачається, що приміщення під літерою IV, що розміщене в цокольному поверсі будинку АДРЕСА_2 , є приміщенням загального користування. З відповіді Личаківської районної адміністрації ЛМР від 04.09.2018 № 33-3098, долученої до матеріалів справи, вбачається, що за період по даний час не зафіксовано інформації про прийняття районною адміністрацією розпоряджень про надання дозволу власникам квартири АДРЕСА_1 на виділення в окреме користування або перепланування приміщення під інд. VI площею 25,10 кв.м., а також на приєднання його до підвального приміщення площею 4 кв.м., що належить до квартири АДРЕСА_4 . Одночасно Личаківською районною адміністрацією ЛМР повідомлено, що приміщення під інд. VI площею 25,10 кв.м. не передавалося у власність власникам квартири АДРЕСА_1 шляхом безоплатної приватизації житлового фонду. Сам факт того, що вхід в приміщення VI замурований, а воно приєднано до квартири відповідача, й такі дії здійснені відповідачем без будь-якого погодження з позивачем та всупереч вимогам ст. 369 ЦК України, відповідно до якої співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, підтверджує обставину чинення позивачу перешкод у користуванні спільним майном. З приводу застосування строку позовної давності, на чому наполягає відповідач у відзиві, вказала, що відповідач продовжує чинити перешкоди в користуванні спільною власністю шляхом незаконного обмеження доступу позивача до належного їй на праві спільної сумісної власності приміщення. При цьому позовна давність не поширюється на вимоги власника або титульного володільця про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення і не поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК). Ці порушення носять триваючий характер. У спорах про захист речових прав власника нерухомого майна строки позовної давності не застосовуються. Відповідна позиція Верховного Суду відображена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц щодо застосування негаторного способу захисту, а також у постановах від 06.03.2018 у справі №904/9159/16 та від 22.03.2018 у справі №904/12521/16 щодо застосування віндикації.

У відзиві на позов відповідач проти позову заперечив з підстав того, що 19.02.2014 ним було придбано квартиру АДРЕСА_1 разом із підвальним приміщенням. Одразу після купівлі вказаного майна ним було замовлено послуги з ремонту квартири та підвального приміщення в громадянина ОСОБА_5 . Ремонт приміщень тривав протягом 2014 року. З приводу приміщення підвалу, позначеного в плані будівлі під літерою VI площею 25,1 кв.м., щодо якого позивач висуває позовні вимоги, то таке знаходилось в аварійному стані, зокрема підлога була затоплена стічними водами, стеля і стіни були покриті пліснявою. Внаслідок затоплення відбувалось постійне руйнування фундаменту і стін будинку, що спричиняло виникнення аварійного стану всього будинку, невідворотного пошкодження несучих стін та конструкцій. Дійсно, у 2014 році ним було проведено ремонт підвалу за власні кошти, проте жодного переобладнання чи перепланування вказаного підвалу, а також замуровування чи пробиття дверних прорізів чи вікон у підвалі ним не здійснювалось. Такий стан дверних прорізів приміщення залишився від попереднього власника та ним не змінювався, планування підвалу не зазнало жодних змін. Внаслідок проведення ремонту було висушено підвал, встановлено якісну гідроізоляцію, підлогу та стіни облицьовано керамічною плиткою та пофарбовано. Все це здійснювалось за власні кошти з метою збереження будинку та уникнення його руйнування. Доступ мешканцям будинку до вказаного підвалу ніким не обмежувався та не заборонявся. Позивач жодного разу не звертався до нього з приводу неможливості використання спільного приміщення підвалу, позначеного в плані будівлі під літерою VI. Інші мешканці будинку також не висували жодних претензій та не мають перешкод у користуванні спільними приміщеннями будинку. Його жодного разу не було притягнуто до адміністративної чи іншої відповідальності за порушення правил користування будинками і житловими приміщеннями. Позивач безпідставно та необгрунтовано вказує, що факт порушення правил користування будинками і житловими приміщеннями підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 08.07.2015 № 15 та актом ЛКП «Управитель» від 17.08.2018. Вказаний протокол не містить жодної інформації відносно відповідача та не має відношення до нього. Більше того, як вбачається з листа Личаківської районної адміністрації від 31.07.2015 №33-вих-1421, особу-порушника ідентифікувати неможливо і протокол підлягає поверненню на доопрацювання. Жодної постанови на підставі цього протоколу не винесено та відсутня інформація про притягнення винної особи до відповідальності. Наданий позивачем акт ЛКП «Управитель» від 17.08.2018 не свідчить, що саме відповідачем були здійснені дії з приводу замурувування дверних прорізів, а також не встановлює, коли і ким це було здійснено. Крім того, статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. На момент купівлі ним квартири АДРЕСА_1 разом із підвальним приміщенням (19.02.2014) дверні прорізи вже були замуровані. Позивач набув права власності на своє майно та майно, яке перебуває у спільному користуванні будинку АДРЕСА_2 ще з 16.10.1995, а тому знав або повинен був знати про можливе порушення свого права ще до 19.02.2014. Таким чином, позивачем було пропущено без поважних причин строк звернення до суду, наслідком чого є відмова у задоволенні позову. У запереченні додатково зазначив, що оскільки позивач відмовився брати участь у ремонті спільного приміщення та мав постійну багаторічну заборгованість з квартирної плати, до складу якої входять витрати на ремонт та обслуговування будинку і приміщень загальною користування, ним було проведено ремонт підвалу за власні кошти. Відповідно до листа ЛКП «Управитель» від 01.08.2019 № 516 заборгованість відповідача з квартирної плати за квартиру АДРЕСА_3 станом на 29.07.2019 становила 5777,58 грн., а оплата за квартиру не проводилася з 2015 року. Отже, позивачем багато років порушувалися вимоги законодавства з оплати квартирної плати, до складу якої входять витрати на ремонт та обслуговування будинку, прибудинкової території та приміщень загального користування.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав із аналогічних викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив підстав.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, надав суду пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов та запереченнях.

Представники третіх осіб ЛКП «Управитель» та Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про час і місце розгляду справи. З врахуванням наявних у справі доказів суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Позовна заява надійшла до суду 19.07.2018. Ухвалою суду від 27.08.2018 відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20.05.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті. Всі наявні у справі докази були надані сторонами або витребувані судом.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» на будинок АДРЕСА_2 , що зазначений будинок є багатоквартирним (триквартирним). Позивач є власником квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14657058 від 23.05.2007.

Відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 , яка має загальну площу 277,5 кв.м., житлову площу 223,6 кв.м., складається з семи житлових кімнат, кухні та комори в підвалі площею 4,0 кв.м., що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 112876147 від 05.02.2018.

Спірне приміщення, позначене в матеріалах інвентаризаційної справи на будинок, на поверховому плані підвалу за 1969 рік під літерою VI площею 25.10 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , є приміщенням загального користування вказаного будинку, що підтверджується даними акту комісії ЛКП «Управитель» від 11.04.2018, матеріалами інвентаризаційної справи на будинок та визнається сторонами.

Також, як встановлено судом, що підтверджується даними акту комісії ЛКП «Управитель» від 11.04.2018 із фотознімками спірного приміщення, що спільний вільний вхід у таке, який наявний у матеріалах інвентаризаційної справи на будинок, в дійсності є замурованим, а саме спірне приміщення під літерою VI, як вбачається із матеріалів позову, й зазначена обставина не заперечувалась стороною відповідача протягом усього судового розгляду справи, приєднане до комори в підвалі площею 4,0 кв.м., що відноситься до належної відповідачу квартири АДРЕСА_4 у вказаному будинку.

Доводи сторони відповідача, що позивач та інші мешканці будинку не зверталися до нього з приводу неможливості використання спільного приміщення та не висували претензій з приводу чинення перешкод у користуванні спільними приміщеннями будинку не спростовують того факту, що позивач та інші мешканці будинку позбавленні вільної можливості користування спільним майном, оскільки вільний доступ до спірного приміщення без жодної правової підстави наявний лише у відповідача як власника квартири АДРЕСА_4 у будинку.

Таким чином, основні заперечення відповідача на позов зводяться до заперечення факту замурування саме ним входу у спірне приміщення під літерою VI із приєднанням його до належної до квартири АДРЕСА_4 комори в підвалі площею 4,0 кв.м., вказуючи при цьому, що у 2014 році ним був проведений ремонт вказаного підвального приміщення, однак замуровування дверних прорізів у підвалі ним не здійснювалось, а такий стан дверних прорізів приміщення залишився йому від попереднього власника квартири АДРЕСА_4 .

Разом із тим, зазначені доводи не відповідають дослідженим судом доказам. Так, із матеріалів інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_2 ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», а також реєстраційної справи на квартиру АДРЕСА_1 ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», яка була заведена у 1994 році та велась, в тому числі до моменту набуття права власності попереднім власником квартири ОСОБА_6 , вбачається, що згідно матеріалів інвентаризації та чинних технічних паспортів на квартиру АДРЕСА_4 у них відсутні відомості (помітки) про будь-які самочинні переобладнання чи приєднання будь-яких підвальних приміщень до зазначеної квартири, окрім комори у підвалі площею 4,0 кв.м., що відноситься до вказаної квартири.

Аналогічно відсутні відповідні відомості у матеріалах, які стали підставою для посвідчення приватним нотаріусом Кулиняк І.Я. договору купівлі-продажу від 19.02.2014 (в реєстрі за № 411) квартири АДРЕСА_1 між попереднім власником ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_4 , на підставі чого була проведена державна реєстрація права власності на вказану квартиру за відповідачем. При цьому відповідно до умов договору до відповідача перейшло право власності на квартиру, що складалася з трьох кімнат, житловою площею 88,2 кв.м. та кухні, загальна площа квартири 128,5 кв.м., комора в підвалі 4,0 кв.м. При цьому у п. 7 договору сторонами засвідчено, що продавець передає квартиру у належному стані, який є повністю придатний для використання її за призначенням, претензій до якості квартири на момент укладення договору покупець не має, й продавець свідчить, що переобладнання і перепланування квартири ним не проводилось. У технічному паспорті на квартиру, на підставі якого посвідчено договір купівлі-продажу від 19.02.2014, аналогічно відсутні відомості (помітки) про будь-які самочинні переобладнання чи приєднання будь-яких підвальних приміщень до зазначеної квартири, окрім комори у підвалі площею 4,0 кв.м., що відноситься до вказаної квартири.

В період перебування у власності відповідача ОСОБА_4 з 19.02.2014 квартири АДРЕСА_1 її технічні характеристики змінились, й такі наводяться вище, що стверджується витягом з Державного реєстру речових пав на нерухоме майно № 112876147 від 05.02.2018. Правова підстава змін у технічних характеристиках квартири відповідачем ОСОБА_4 не обґрунтовується, однак площа комори у підвалі залишилась незмінною 4,0 кв.м.

За цих обставин, суд вважає наявними докази придбання відповідачем ОСОБА_4 квартири без спірного підвального приміщення під літерою VI площею 25.10 кв.м., й доведеним той факт, що на момент придбання квартири АДРЕСА_1 зазначене спірне приміщення ще не було приєднано до комори у підвалі площею 4,0 кв.м., що відноситься до вказаної квартири, як не був замурований і вхід до спірного підвального приміщення.

Окрім того, зазначений факт також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_7 , допитаного судом, який категорично ствердив, що приєднання спірного приміщення, в якому до цього позивач зберігала окремі свої речі, відбулось вже після зміни власника квартири АДРЕСА_1 на відповідача, який одразу провів ремонтні роботи, в тому числі у спірному підвальному приміщенні, замурувавши при цьому загальний вхід до нього, та приєднав його до власної квартири.

Опосередковано цей факт підтверджується також копією протоколу про адміністративне правопорушення від 08.07.2015 № 15, який був складений відносно відповідача ОСОБА_4 , за ст. 150 КУпАП за фактом самовільного зайняття горища та підвального приміщення на АДРЕСА_2 . При цьому суд враховує, що зазначений протокол про адміністративне правопорушення був повернутий згідно листа Личаківської районної адміністрації ЛМР від 31.07.2015 № 33-вих-1421 у зв`язку з не зазначенням у ньому року народження особи-порушника, після чого такий на розгляд Личаківської районної адміністрації ЛМР повторно не надходив і відповідача не було притягнуто до адміністративної відповідальності за цим фактом.

Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992р. № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків зобов`язані не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, гуртожитку, порушують умови проживання громадян, а також повинні використовувати приміщення житлового будинку і гуртожитку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання. Крім того, відповідно до п. 4 вказаних Правил власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Таким чином, встановлено, що відповідачем самочинно здійснено замурування спільного вільного входу у підвальне приміщення під літерою VI площею 25.10 кв.м. та приєднано таке до комори у підвалі площею 4,0 кв.м., що відноситься до належної йому квартири АДРЕСА_4 у вказаному будинку. Такі дії порушують права позивача та інших співвласників квартир у будинку на вільне за взаємного згодою використання приміщень загального користування багатоквартирного будинку.

Згідно зі ст. 382 ЦК України, власникам квартир на праві спільної сумісної власності належать приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у будинку. А тому факт замурування входу до спільного підвального приміщення під літерою VI площею 25.10 кв.м., внаслідок чого обмежений загальний вільний доступ до зазначеного приміщення порушує права та інтереси інших власників квартир у будинку, які відповідно до ст. 382 ЦК України, ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та рішення Конституційного суду України від 02.03.2004р. № 4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) є співвласниками допоміжних приміщень будинку, в тому числі приміщень загального користування, до яких відноситься спірне підвальне приміщення.

Виходячи із вищенаведеного, позов ОСОБА_3 є підставним, й з метою відновлення порушених прав позивача відповідача ОСОБА_4 слід зобов`язати привести приміщення під літерою VI площею 25.10 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 до попереднього стану шляхом демонтажу самочинно влаштованої перегородки, якою замуровано дверний проріз у вказане приміщення згідно акту ЛКП «Управитель» від 11.04.2018, та надати позивачу вільний доступ до цього приміщення.

Стосовно строку позовної давності як підстави для відмови у позові, то суд погоджується із доводами сторони позивача, що позовна давність не поширюється на вимоги власника або титульного володільця про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення і не поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК). Ці порушення носять триваючий характер. У спорах про захист речових прав власника нерухомого майна строки позовної давності не застосовуються. Відповідна позиція Верховного Суду відображена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц щодо застосування негаторного способу захисту, а також у постановах від 06.03.2018 у справі №904/9159/16 та від 22.03.2018 у справі №904/12521/16 щодо застосування віндикації.

Інші наявні у справі докази та доводи сторін не спростовують зазначених вище висновків суду. Що стосується решти заявлених позовних вимог, то в їх задоволенні слід відмовити, оскільки визнання окремо за позивачем ОСОБА_3 права користування спільним приміщенням під літерою VI площею 25.10 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , суперечить суті права спільної власності співвласників квартир багатоквартирних будинків, що передбачає реалізацію права користування спільними приміщеннями за взаємною згодою співвласників квартир, яким належить, в тому числі спільне право користування загальними приміщеннями будинку.

Оскільки позов задоволено частково, то з відповідача на користь позивача слід стягнути Ѕ сплаченого судового збору.

Виходячи із вищенаведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 264, 265, 281, 282 ЦПК України, ст.ст. 16, 382, 391 ЦК України, суд

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_4 привести приміщення під літерою VI площею 25.10 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 до попереднього стану шляхом демонтажу самочинно влаштованої перегородки, якою замуровано дверний проріз у вказане приміщення згідно акту Львівського комунального підприємства «Управитель» від 11.04.2018, та надати ОСОБА_3 вільний доступ до цього приміщення.

В решті вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 705 грн. (сімсот п`ять гривень) судового збору.

Повний текст рішення суду складено і підписано 18.12.2020.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду в порядку і строки передбачені ст.ст. 354, 355, п. 15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Третя особа: Львівське комунальне підприємство «Управитель», 79005, м. Львів, вул. Богомольця, 2;

Третя особа: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, 79017, м. Львів, вул. К. Левицького, 67.

Суддя Мармаш В. Я.