Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3102/19
Номер провадження2/711/182/20
РІШЕННЯ
14 грудня 2020 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Демчик Р.В.
секретаря судового засідання Бузун Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» про визнання незаконної вимоги первісного позивача про стягнення боргу за спожиту теплову енергію -
ПАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» 09.04.2019 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію. Свої позовні вимоги мотивує тим, що на ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» покладений обов`язок забезпечення тепловою енергією населення, організацій та підприємств всіх форм власності. Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку АДРЕСА_1 здійснюється Відокремленим підрозділом «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно». 04.03.2013р. з відповідачем був укладений договір №1043/4 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до ч.7 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. Відповідно до норм ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладено як на споживача так і на виконавця (п.1 ч.2 ст. 7, п.2 ч.2 ст.8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
В той же час, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не є підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.04.2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
21.05.2019р. відповідачем подано на адресу суду відзив на позовну заяву. З даного відзиву вбачається, що відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі, оскільки вважає ціну позову значно завищено, внаслідок необґрунтованого та протиправного завищення вартості наданих комунальних послуг. Вважає тарифи за житлово-комунальні послуги встановленими у незаконний спосіб та такими, що є значно вищими, ніж мають бути, з огляду на те, що відповідно до звітності ПАТ «Укргазвидобування» за 2017 рік, витрати компанії на видобуток 1 тис. м3 газу становила 2926грн. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем надавалися йому послуги неналежної якості, у зв`язку із чим було 04.01.2016 та 05.01.2016 було здійснено вимірювання температури в його квартирі та складено представниками позивача відповідних актів. Тому відповідач звернувся 06.01.2016 до позивача із вимогою зменшення оплати за опалення, а також перерахування суми заборгованості на 25%, як то передбачено умовами договору. Відповідач повідомив позивача, що в разі задоволення його вимоги, він погасить суму заборгованості зменшену на 25%, та буде надалі вчасно сплачувати рахунки за опалення з врахуванням законної 25% знижки. Також він попередив позивача, що в разу ігнорування його законного права на знижку, він призупинить оплату послуг допоки позивач це законне право відповідача не відновить. Листом №24/893 від 26.01.2016 позивач повідомив відповідача, що зменшив суму нарахування послуг теплопостачання на 25% з 01.01.2016 на суму 24 гривні 65 копійок. Проте відповідач вважає, що позивач не задовольнив законне право відповідача на 25% знижку протягом всього опалювального сезону. Крім того, відповідач вказує, що з січня 2016 року ідо теперішнього часу він не проводив жодних платежів позивачу, оскільки вважає їх розмір протизаконним, тому посилаючись на ст. 257 ЦК України, вказує, що позивач пропустив строк звернення до суду з даною вимогою, оскільки з позовом до суду звернувся в квітні 2019 року, та просить суд вважати строк позовної давності позивачем пропущеним та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, якщо позивач не надасть суду будь-яких доказів на підтвердження того що відповідачем було здійснено будь які платежі починаючи з січня 2016 року і по теперішній час.
09.07.2019 представником позивача надано в судовому засіданні відповідь на відзив. Так, у даній відповіді зазначено, що відповідач посилається на звітність і статистику видобутку газу компанією «Укргазвидобування», до якої підприємство позивача не має відношення. Позивач не контролює а ні видобуток газу, а ні тарифи, за якими підприємство проводить закупівлю газу для забезпечення своїх потреб. Щодо перерахунку за послуги з централізованого опалення, позивачем зазначено, що відповідно до постанови №151 від 17.02.2010 «Про затвердження Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості» у разі ненадання послуг або надання їх не в повному обсязі, зниження якості, зокрема, відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних, виконавець проводить перерахунок розміру плати за фактично надані послуги шляхом зменшення розміру плати за надання послуг. Виконавець зобов`язаний провести протягом місяця, що настає за розрахунковим, перерахунок розміру плати за надані споживачеві послуги у разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості незалежно наявності заборгованості за надані послуги. Так, в квартирі відповідача 4 і 5 січня 2016 року дійсно температура в кімнатах була нижче норми, передбаченої підзаконними актами, що підтверджує актами обстеження від 04.01.2016 та від 05.01.2016. Тому, відповідачу був проведений перерахунок згідно його звернення від 06.01.2016. Сума нарахувань була зменшена на 25% з 01 січня 2016 року по 06 січня 2016 року. Інших звернень від відповідача не надходило. Також позивач зауважив, що перерахунок у разу ненадання послуг або надання їх не в повному обсязі, зниження якості, зокрема, відхилення їх показників від нормативів, проводиться на підставі заяви особи і акту обстеження, які проводяться систематично. Тобто, факт зниження температури в приміщеннях в подальший період опалювального сезону не встановлений.
21.05.2019 від відповідача надійшла зустрічна позовна заява, в якій ОСОБА_1 просив визнати первісну позовну заяву незаконною про стягнення боргу за спожиту теплову енергію. В обґрунтування зустрічних позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на доводи, які також ним були викладені в наданому суду відзиві на первісні позовні вимоги.
Ухвалою суду від 29 листопада 2019 року зустрічний позов ОСОБА_1 прийнятий до спільного провадження з первісними позовними вимогами. Визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено справу до розгляду в підготовче засідання.
16.12.2019 ПРАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» надало суду відзив на зустрічну позовну заяву. З даного відзиву вбачається, що позивач за первинним позовом не визнає вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі, з огляду на те, що звернення позивача до суду з позовом відповідача не може бути незаконним чи протиправним, оскільки це визначено положеннями ч.4 ЦПК України та ст. 16 ЦК України. Крім того, позивач за первинним позовом зазначає, що дійсно 4 березня 2019 року Окружний адміністративний суд м. Києва визнав протиправною та нечинною постанову КМУ №315 від 27.04.2016, якою визначався порядок формування ціни на природний газ. Проте слід звернути увагу, що вказаною постановою не визнано протиправними тарифи на послугу централізованого опалення (постачання теплової енергії). Вказана постанова втратила чинність ще 19 жовтня 2019 року після чергового підвищення цін на газ до 8550грн. за 1000 м3 на підставі постанови КМУ №867 від 19.10.2017. Також зазначено, що згідно ст. 10 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Таким органом є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), яка є чинною. Тарифи на теплову енергію для населення, формуються не ПРАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» (як стверджує ОСОБА_1 ), а затверджуються постановами НКРЕКП, які є чинними на сьогоднішній день. Тобто постанова КМУ №315 від 27.04.2016 не є актом, яким встановлено тарифи на комунальну послугу централізованого опалення. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг не ліквідована, легітимність та чинність даного державного органу не оскаржена у встановленому законом порядку. Тому твердження ОСОБА_1 про незаконність функціонування НКРЕКП є безпідставними. Окремо зазначили, що за заявою ОСОБА_1 від 06.01.2016 ПРАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» зменшено суму нарахування за послугу теплопостачання на 25% з 01.01.2016 по 06.01.2016. Інших доказів отримання послуг неналежної якості ОСОБА_1 не надано, тому перерахунок було здійснено за наявними документами. Тому, з огляду на викладене, просили відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог.
В судове засідання представник позивача за первинним позовом не з`явився. Проте надав суду письмову заяву, в якій просив уточнені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, Також зазначив, що зустрічні позовні вимоги слід залишити без розгляду, через неодноразові неявки в судове засідання відповідача ОСОБА_1 , як позивача по зустрічним позовним вимогам, на підставі ч.5 ст. 223 ЦПК України.
Відповідач по первинним позовним вимогам та позивач за зустрічними позовними вимогами ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.
Враховуючи думку представника позивача за первісними позовними вимогами, суд прийшов до наступних висновків.
Згідно п.3 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.
Натомість процесуальна поведінка відповідача по первинним позовним вимогам та позивача за зустрічними позовними вимогами ОСОБА_1 свідчить про неналежне виконання ним своїх процесуальних обов`язків, оскільки він всупереч вимог ч.3 ст.131 ЦПК України не з`являється в судові засідання без поважних причин, не надав згоди на розгляд справи без його участі.
У зв`язку з цим, ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.12.2020 року зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду.
Отже, з урахування викладеного вище, суд продовжує судовий розгляд за первинним уточненими позовними вимогами ПРАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ».
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК).
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст.5 ЦПК). Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 ЦК. Натомість зі змісту ст.16 ЦК вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес лише таким способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до положень ст.13 ЦПК цивільне судочинство ґрунтується на принципі диспозитивності, відповідно до якого сторони розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30).
Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)).
Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
Враховуючи думку представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини:
на ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» покладений обов`язок забезпечення тепловою енергією населення, організацій та підприємств всіх форм власності. Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку АДРЕСА_1 здійснюється Відокремленим підрозділом «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно».
Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).
Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.
Відповідно до ч.5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладення договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.
Відповідно до договору №1043/4 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 04.03.2013р. ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно відомостей відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради наданих на запит суду 17.04.2019р., відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 26.12.1990 року (а.с. 14).
Таким чином, відповідач є споживачем комунальних послуг наданих йому позивачем.
Як вбачається з листа-розрахунку по особовому рахунку відповідача № НОМЕР_1 , наданого суду з уточненими позовними вимогами (а.с. 57), відповідач не вносив плату за отримані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у період часу з квітня 2016 року і по квітень 2019 року. Зазначена обставина також визнається відповідачем, тому суд вважає її доведеною, в силу вимог ч.1 ст. 82 ЦПК України.
Плата за комунальні послуги, відповідно до ст. 67 ЖК України та ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», нараховується щомісячно, а її розмір розраховується за затвердженими в установленому порядку тарифами та відповідно до показань приладів обліку або за встановленими нормами.
Ст.ст. 67, 68 ЖК України, ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», передбачено, що споживачі житлово-комунальних послуг повинні сплачувати за їх надання своєчасно, у строки, встановлені договором або законом.
Всупереч вимогам чинного законодавства, відповідач не оплачує надані позивачем послуги.
Крім того, в своєму відзиві на позов, відповідач заперечуючи проти позовних вимог посилався на те, що тарифи за житлово-комунальні послуги є встановленими у незаконний спосіб та такими, що є значно вищими, ніж мають бути, з огляду на те, що відповідно до звітності ПАТ «Укргазвидобування» за 2017 рік, витрати компанії на видобуток 1 тис. м3 газу становила 2926грн. Крім того, вважає нелегітимним НКРЕКП, а також те, що позивачем пропущений строк позовної давності звернення до суду з даним позовом, оскільки ним не проводилось жодної сплати за надані послуги позивача починаючи з січня 2016 року і по теперішній час.
Разом з тим, суд не може погодитись с такою позиціє відповідача з огляду на наступне.
Так, згідно ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Таким органом є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), яка є чинною.
Щодо застосування строку позовної давності до даних правовідносин, то суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.256 ЦК України - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного праву або інтересу, який встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч.2 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Згідно п.9 Договору №1043/4 від 04.03.2013р., сторони визначили, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата здійснюється щомісячно протягом року. Платежі вносяться не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим.
В даному випадку правовідносини сторін є грошовим зобов`язанням, в якому на боржника покладений обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, а цьому обов`язку кореспондує право кредитора вимагати сплату грошей за надані ним послуги.
Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оскільки за прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг відповідальність несе відповідач, а заборгованість за послуги позивач нараховував щомісяця, то загальна позовна давність починає спливати за кожним таким щомісячним платежем окремо.
Таким чином, за надані позивачем комунальні послуги в квітні 2016 року на суму 167,30грн., відповідач мав сплатити не пізніше 20 травня 2016 року.
З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущений строк позовної давності на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг за період з 01 квітня 2016 року по 01 квітня 2019 року.
Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений термін.
Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем надано розрахунок інфляційних втрат в сумі 1983,70 гривень та 3% річних в сумі 591,04 гривень у зв`язку із простроченням відповідачем оплати комунальних послуг за період з 01.04.2016 року по 01.04.2019 року, які також слід стягнути з відповідача на користь позивача.
Отже, споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати комунальні послуги і не може бути звільнений від сплати виниклої заборгованості. Відповідно до ст.614 ЦК України особа може бути звільнена від відповідальності за невиконання зобов`язання лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобов`язання. Однак, посилання відповідача про те, що комунальні послуги надавались неналежної якості протягом квітня 2016 по квітень 2019 року, нічим у судовому засіданні не підтверджені.
В судовому засіданні було встановлено та визнається сторонами, що позивачем надавались послуги неналежної якості в січні 2016 року. Проте суд не приймає це до уваги, оскільки цей період часу не відноситься до періоду визначеному в уточнених позовних вимогах позивача.
Будь-яких інших доказів на підтвердження отримання послуг неналежної якості в спірний період ОСОБА_1 суду не надано.
У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1921 грн.
Керуючись, ст. 9, 12, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 526, 530, 625 ЦК України, ст. ст. 67, 68, 162 ЖК України, ст.ст. 12-13, 81, 82, 89, 141, 223, 259, 264-265, 268, 354 ЦП України суд, -
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» - задовольнити.
Рішення може бути оскаржене до Черкаської апеляційного суду області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Р. В. Демчик