Провадження №2/265/795/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шевченко О.А.,

при секретарі Ковальовій О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом представника позивача адвоката Калініченко Артема Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа: Маріупольська міська рада Донецької області, про припинення права власності у спільній частковій власності, визнання права власності на ціле домоволодіння, -

ВСТАНОВИВ:

03 грудня 2020 року представник позивача адвокат Калініченко А.В. звернувся до суду із позовною заявою про припинення права спільної часткової власності позивача на 13/100 частин у спільному майні домоволодіння АДРЕСА_1 , визнання права власності позивача, як 1/1 ціле домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 та складається з житлової прибудови літ А1-1 загальною площею 33,6 кв.м., житловою площею 12,6 кв.м., та гаражу літ.З-1.

На обґрунтування вимог позову зазначив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі договору дарування №178009 від 18.11.2005 року є власником 13/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_2 є власником 7/100 зазначеного домоволодіння. Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є єдиними власниками вказаного домоволодіння. З метою реєстрації нерухомого майна, яке їй належить, як цілого об`єкта нерухомості, позивачка звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради, однак їй було відмовлено у зв`язку з тим, що співвласника домоволодіння АДРЕСА_1 є позивач та відповідач. Враховуючи викладене, позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 18 серпня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження.

Від представника позивача адвоката Калініченко А.В. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, на позовних вимогах наполягав, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала, просила задовольнити.

Від представника Маріупольської міської ради Донецької області надійшла заява про розгляд справи без участі третьої особи, вирішення позовних вимог по суті залишили на розсуд суду.

Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши письмові матеріали, суд приходить до висновку, що позов представника позивача адвоката Калініченко Артема Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа: Маріупольська міська рада Донецької області, про припинення права власності у спільній частковій власності, визнання права власності на ціле домоволодіння.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 13/100 частин домоволодіння з відповідною частиною господарських та побутових споруд та будівель, що знаходиться у АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування частини домоволодіння від 18.11.2005 року посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лішкіною О.В., зареєстровано в реєстрі за №4619. Вказаний факт підтверджується також Витягом з Державного реєстру правочинів №1753565 від 18.11.2005 року.

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Маріупольського бюро технічної інвентаризації №9103811 від 29.11.2005 року, 13/100 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 18.11.2005 року.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності не нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №144122459 від 06.11.2018 року, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , має наступні складові частини: житловий будинок А-я, загальною площею 177 кв.м., житлова прибудова А2-2, житлова прибудова АЗ-1, житлова прибудова А1-1, прибудова а1-1, нежитлова мансарда А/м, ганок а2, вхід до підвалів а3, погріб А3/п, житловий будинок Б-2, Б-3, загальною площею 620, 9 кв.м., житловою площею 393,3 кв.м., підвал Б/п, ганок б, вхід в підвал б2, ганок б1, житловий будинок В-1, загальною площею 103,1 кв.м., нежитлова прибудова В1-1, сіни в1-1, ганок в2, ганок в3, нежитлова мансарда В/м, гараж З-1, огорожа №1, вимощення І.

Зміст права власності полягає у праві володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, що визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, за яким право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку , встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України).

За правилами ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно з частиною 3 вказаної статті у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» передбачено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Також у відповідності до п. 7 зазначеної вище Постанови, в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Верховним Судом України у справі № 6-12цс13 від 03.04.2013 року викладено правову позицію, де зазначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Згідно п.56 постанови Кабінету міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються, зокрема, договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вказані положення та встановлені обставини, а також з урахуванням надання достатніх належних та допустимих доказів, суд вважає, що представника позивача адвоката Калініченко Артема Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа: Маріупольська міська рада Донецької області, про припинення права власності у спільній частковій власності, визнання права власності на ціле домоволодіння, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Враховуючи, що позивач при зверненні до суду з відповідним позовом, не заявляв позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів судового збору, такі вимоги не були заявлені і під час судового засідання, то суд залишає сплачений ним при зверненні до суду судовий збір, за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 16, 317, 321, 355, 356, 358, 364 ЦК України, ст. ст. 12, 82, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву представника позивача адвоката Калініченко Артема Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа: Маріупольська міська рада Донецької області, про припинення права власності у спільній частковій власності, визнання права власності на ціле домоволодіння задовольнити.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 13/100 частин у спільному майні домоволодіння АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з житлової прибудови літ. А1-1 загальною площею 33,6 кв.м., житловою площею 12,6 кв.м. та гаражу літ.З-1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.А.Шевченко