Номер провадження: 22-ц/813/3309/20
Номер справи місцевого суду: 518/898/18
Головуючий у першій інстанції Чернецька Н.С.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 20 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

встановив:

5 червня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 червня 2014 року з нього було стягнуто аліменти на дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 50 відсотків всіх видів заробітку щомісячно, але не менше як 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як вбачається з дати народження ОСОБА_3 , та підтверджується копією свідоцтва про народження, вже в минулому році, а саме 12.12.2017 року вона досягла віку повноліття. З метою вирахування рівної частки, яка не підлягає сплаті після досягнення дитиною повноліття, ОСОБА_1 звернувся до Ширяївського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області із відповідною заявою.

Згідно відповіді Ширяївського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області № 4746 у зменшенні суми стягнення було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду для отримання уточнюючого рішення чи роз`яснення.

З цією метою ОСОБА_1 звернувся із відповідною заявою про роз`яснення рішення до Ширяївського районного суду Одеської області.

Ухвалою вказаного суду від 30.05.2018 року в задоволенні заяви про роз`яснення відповідного рішення суду було відмовлено. Із суті вказаної ухвали вбачається, що підставою є те, що заявник фактично просить змінити рішення суду.

Зважаючи на те, що відповідно до норм СК України, наразі наявні підстави для зменшення суми аліментів, а також з огляду на те, що ОСОБА_1 працює вчителем, має невелику заробітну плату, а отже кошти, які він сплачує в якості аліментів, є для нього значними, ОСОБА_1 змушений звернутися до суду із даним позовом.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього, а саме стягувати з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 33 відсотків всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заочним рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 20 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування вище вказаного рішення та постановлення нового, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Проте, колегія суддів зазначає, що до суду апеляційної інстанції в зазначений день і час: 30.01.2019 року, на 15.00 год. учасники справи не з`явились, будучи вдруге належним чином повідомленими про час і місце судового засідання (а.с. 89-92, 96-98).

З цих підстав, та з врахуванням строків розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність слухання справи у відсутність її учасників, неявка яких до суду визнана судом неповажною, на підставі наявних у справі доказів.

При цьому, колегія суддів зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна (далі Конвенція), стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» та у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2019 року, справа № 922/4244/17 зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, аналіз викладених вище обставин в їх сукупності дає підстави стверджувати про неналежне здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.ст. 268, 382 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З цих підстав, датою складення цього судового рішення є 04.02.2020 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що підстав для зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 26 червня 2014 року, матеріали справи не містять.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, дійсно на підставі рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 26 червня 2014 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 50 відсотків всіх видів заробітку щомісячно, але не менше як 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.8).

На підставі вказаного судового рішення, 08 липня 2014 року Ширяївським районним судом Одеської області було видано виконавчий лист № 518/858/14, згідно якого з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на вищевказаних дітей, у розмірі 50 відсотків всіх видів заробітку щомісячно, але не менше як 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Разом з тим, ч.1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Проте, матеріали справи не містять доказів зміни матеріального стану позивача, яке б давало підстави для застосування до спірних правовідносин вказаної норми сімейного права.

Більше того, звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_1 обгрунтовував свої позовні вимоги тим, що старша донька ОСОБА_3 досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_4 , а тому він не повинен сплачувати аліменти на її утримання, з посиланням на ч.2 ст. 183 СК України, у зв`язку з чим просив зменшити суму стягуваних з нього аліментів з 50% всіх видів заробітку щомісячно до 33%, тобто з відрахуванням частки аліментів, яка припадала саме на старшу доньку сторін - ОСОБА_3 .

З цього приводу колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч.ч.2,3 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Тобто, законодавець передбачив, яким чином в подальшому підлягають стягненню аліменти у разі досягнення старшою дитиною повноліття, при умові, що ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей. У зв`язку з цими обставинами, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

З цих підстав, позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки правові підстави для його звернення до суду в даному випадку відсутні, оскільки розмір аліментів підлягає зменшенню у відповідності до ч. 3 ст. 183 СК України, за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, враховуючи, що ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей.

У разі відмови в перерахуванні розміру аліментів посадовою особою, на виконанні якої мається виконавчий лист по стягненню аліментів, ОСОБА_1 має право на оскарження цих дій у встановленому законом порядку, оскільки зазначене перерахування має відбуватись без звернення платником аліментів до суду, на підставі ч. 3 ст. 183 СК України.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти ухваленого судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 20 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання цього судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра