Ухвала

Іменем України

11 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 462/2907/14-ц

провадження № 61-18132ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 04 лютого 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» про заміну стягувача у виконавчому листі у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (далі - ТОВ «Росвен Інвест Україна») звернулось до суду з заявою про заміну стягувача у виконавчому листі у справі № 462/2907/14-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та просить замінити стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ТОВ «Росвен Інвест Україна».

Заява мотивована тим, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 06 серпня 2014 рокустягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 22-214/184. На виконання цього рішення 14 жовтня 2014 року видано виконавчий лист. 12 листопада 2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступило ТОВ «Росвен Інвест Україна», а ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 22-214/184, який був укладений з ОСОБА_1 .

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04 лютого 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 про закриття провадження у справі відмовлено.

Заяву ТОВ «Росвен Інвест Україна» - задоволено.

Замінено стягувача - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» () на його правонаступника - ТОВ «Росвен Інвест Україна» () у виконавчому листі, виданому Залізничним районним судом м. Львова 17 вересня 2014 року у справі № 462/2907/14-ц за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25 січня 2008 року № 22-214/184 в.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 04 лютого 2020 року залишено без змін.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Верховного Суду у грудні 2020 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 04 лютого 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року та відмовити у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що 17 вересня 2014 року Залізничний районний суд м. Львова на підставі рішення від 06 серпня 2014 року видав виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 (змінила прізвище на ОСОБА_1 ) на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості в розмірі 13 95 236,73 грн за кредитним договором від 25 січня 2008 року № 22-214/184 та 3 654,00 грн судового збору.

12 листопада 2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступило ТОВ «Росвен Інвест Україна», а ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту.

Додаток № 1 до цього договору - реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, містить відомості про ОСОБА_1 як боржника за договором кредиту від 25 січня 2008 року № 22-214/184, що підтверджується також витягом з реєстру передачі прав вимоги.

Відповідно до акта від 12 листопада 2018 року приймання та передачі до договору про відступлення прав вимоги від 12 листопада 2018 року, на виконання умов укладених договорів про відступлення права вимоги та статті 517 ЦК України банк передав, а новий кредитор прийняв оригінали наявних у банку виконавчих листів згідно з реєстром, в тому числі оригінал виконавчого листа № 462/2907/14-ц, виданого 17 вересня 2014 року, боржник - ОСОБА_1 .

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статті 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Так, згідно із пунктами 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Згідно з частиною п`ятою статті 5 цього Закону у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Доказами правонаступництва, залежно від підстав виникнення, можуть бути: свідоцтво про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України), передавальний акт комісії з припинення юридичної особи (статті 104, 106 ЦК України), правочин щодо заміни кредитора або боржника у зобов`язанні (статті 512, 513, 520, 521 ЦК України).

Відповідно до положень частини першої статті 442 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця, приватного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК України).

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. Заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення права вимоги, правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Згідно з положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту статей 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для заміни кредитора з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ТОВ «Росвен Інвест Україна» у зобов`язанні за кредитним договором від 25 січня 2008 року № 22-214/184 в розмірі 1 395 236,73 грн, боржником за яким є ОСОБА_1 .

Зі змісту касаційної скарги, судових рішень, що оскаржуються, та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності, правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судових рішень, що оскаржуються, у касаційній скарзі не зазначено.

Керуючись частиною другою та четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» про заміну стягувача у виконавчому листі у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 04 лютого 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська