Справа № 203/3942/19
Провадження № 2/0203/287/2020
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2020 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Колесніченко О.В.,

при секретарі Давіденко Ю.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про позбавлення права користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року позивач пред`явила через суд зазначений позов до ОСОБА_2 на предмет захисту свого права власності на квартиру АДРЕСА_1 з підстав того, що вона несе тягар обов`язків з утримання майна та оплати комунальних послуг з розрахунку на спільне проживання з нею відповідача ОСОБА_2 , яка вселилася та зареєстрована у квартирі як її племінниця, проте останні три роки у квартирі не проживає, комунальні послуги не оплачує, тому позивач, посилаючись на ч.2 ст. 405, ст.ст. 15, 317, 319, 321, 391 ЦК України, просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 18 листопада 2019 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка.

Відповідач 05 грудня 2019 року подала відзив на позовну заяву, в якому позов не визнала повністю з тих підстав, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 та їй належить 1/3 частка на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05 квітня 1999 року №5/401-99, тому обставини непроживання у вказаній квартирі не можуть бути підставою для позбавлення її права користування своєю власністю.

Третя особа, отримавши позовну заяву з додатками письмових пояснень не подавала.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, наполягаючи на його задоволенні з викладених у позовній заяві підстав, зазначивши додаткового, що через наявність зареєстрованої ще однієї особи відповідача у справі, вона не може отримати субсидію для оплати квартплати та комунальних послуг, розмір яких за себе і ще за відповідача для її пенсії є непомірно великим, однак відповідач за квартиру не сплачує, не живе в ній та не спілкується у будь-який спосіб з позивачкою, покладаючи тягяр утримання квартири виключно на неї.

Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, причин неявки суд не повідомила, про відкладення розгляду не клопотала, що не перешкоджає розгляду справи згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України у її відсутності.

Третя особа, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання представника не направила, про причини неявки суд не повідомила та про відкладення не клопотала, що не перешкоджає розгляду справи у відсутності цієї особи.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані у справі докази, розглянувши позовні вимоги в заявлених межах, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності наступним особам:

1/3 частка - ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів 05 квітня 1999 року на підставі рішення №5/401/99 від 05 квітня 1999 року (а.с.22);

1/3 частка ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_3 , виданого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 21 січня 2016 року за №5-39 (а.с.22);

1/3 частка ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів 05 квітня 1999 року на підставі рішення №5/401/99 від 05 квітня 1999 року (а.с.22).

Також за даними довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №6336, виданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради 20 вересня 2018 року, судом встановлено, що у вказаній квартирі зареєстровані дві особи: ОСОБА_1 з 12 жовтня 1971 року та ОСОБА_2 - з 24 лютого 1992 року (а.с.11).

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частинами 1, 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини 5 ст. 47 Конституції України примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Таким чином, на правомочності власника з володіння, користування і розпорядження квартирою не впливають обставини проживання або непроживання у квартирі, що є предметом власності, а тому за відсутності підстав для позбавлення права власності відповідно до ч.5 ст. 47 Конституції України, ст. ст. 351, 353, 354 ЦК України відповідач не може бути позбавлена права користування квартирою, співвласником якої вона є разом з позивачем, у спосіб визнання її такою, що втратила право користування цією квартирою, виключно з мотивів непроживання в цій квартирі протягом тривалого часу, зокрема, понад рік.

Одночасно слід зазначити, що обставини непроживання як форма користування своєю власністю хоч і не впливають на зміст права власності, однак не залежать від обов`язку співвласника утримувати майно, що є у спільній власності.

Так, власність зобов`язує (ч.4 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Таким чином, відповідач має рівний з позивачем обов`язок з утримання спільної квартири АДРЕСА_1 , і, відповідно, позивач, як особа, що несе в повному обсязі тягар утримання цієї квартири (квартплати, інших комунальних послуг) має право на повернення їй відповідачем (добровільно чи в судовому порядку) тієї частки оплати, що має сплачуватись відповідачем відповідно до її 1/3 частки у спільній власності.

За наведених в обґрунтування позовних вимог обставин, за відсутності доведених доказами підстав для позбавлення відповідача права власності відповідно до вказаних вище норм, суд приходить до висновку по відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою.

Посилання позивача як на підставу позову на ст. 405 ЦК України суд не приймає до уваги, оскільки вказана норма права регулює право користування чужим майном (зокрема не власником-членом сім`ї власника), тоді як правовідносини у цій справі виникли між рівноправними співвласниками з приводу утримання спільної власності квартири, що врегульовано нормами глави 26 «Право спільної власності» Розділу І Книги третьої Цивільного кодексу України, а тому ст. 405 ЦК України на вказані правовідносини не поширюється.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати належить покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 11-13, 81, 141, 209, 265, 268, 280, 282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про позбавлення права користування житловим приміщенням відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги у паперовій формі до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде складено 29 січня 2020 року.

Суддя О. В. Колесніченко