КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження № 22-ц/824/852/2020 Доповідач Заришняк Г.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 рокуКиївський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.

при секретарі Діденку А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами Крилової Олени Леонідівни, діючої в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 серпня 2019 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначав, що 01.03.2007 року на підставі заяви відповідачка отримала кредит у розмірі 50 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до умов кредитного договору, відповідачка зобов`язуваласьпогашати заборгованість за кредитом (овердрафтом), відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Однак, вказані зобов`язання ОСОБА_2 не виконуються, внаслідок чого, станом на 12 березня 2019 року у відповідачки виникла заборгованість, яка в загальному розмірі становить 68 466,46 грн., з яких: 47 861,54 грн. заборгованості за кредитом, 16 768,42 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штрафу та 3 236,50 грн. процентної складової штрафу.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь 68 466,46 грн. боргу та 1921,00 грн. судового збору.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.03.2007 року розмірі 47 861,54 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» () 1342,87 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі Крилова О.Л., діюча в інтересах АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального правапросить рішення суду у частині відмови у стягненні суми скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» - задовольнити, в іншій частині залишити без зміни.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючий в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, є недоведеними, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином про причини неявки суд не сповістили.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність й обгрунтованність постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК Українидоговори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК Українивстановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 01.03.2007 року ОСОБА_2 звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та Правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між банком та нею Договір приєднання у розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України.

При цьому зазначалось, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку, і вона зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку.

Відповідно до умов укладеного договору, він складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг й Правил користування платіжною карткою.

Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості за кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачкою взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконуються, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем, станом на 12 березня 2019 року за відповідачкою обліковується заборгованість, яка в загальному розмірі становить 68466,46 грн., з яких: 47861,54 грн. заборгованості за кредитом, 16 768,42 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штрафу та 3236,50 грн. процентної складової штрафу.

Належних та переконливих доказів, щоб спростовували розмір заборгованості відповідачки ОСОБА_2 перед позивачем за кредитним договором, останньою суду надано не було.

Посилання відповідачки в апеляційній скарзі на те, що із наданої позивачем анкети-заяви не можна зрозуміти, який номер картки був виданий позичальнику, строк дії картки, не заслуговують на увагу та спростовуються довідкою від 11 червня 2019 року №30.1.0.0./2-201903РВ, наданою АТ КБ «ПриватБанк», з якої слідує, що клієнт ОСОБА_2 згідно кредитного договору б/н від 01 березня 2007 року отримала наступні картки: № НОМЕР_1 , НОМЕР_3, НОМЕР_2 . При цьому картка № НОМЕР_2 мала термін дії до лютого 2020 року (а.с.98).

При цьому позивачем були надані банківські виписки за рахунками по картках, які були видані відповідачці ОСОБА_2 . Вказані виписки мають статус первинного бухгалтерського документа, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року №578/5, в зв`язку з чим доводи відповідачки ОСОБА_2 про те, що розрахунок заборгованості не є належним у справі доказом не заслуговують на увагу.

Окрім того, із наданого розрахунку та банківських виписок слідує, що відповідачкою здійснювались дії щодо часткового погашення заборгованості.

Відмовляючи задоволенні позову в частині стягнення процентів та штрафів, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості цих позовних вимог.

Колегія суддів також погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17) зазначається, що в такому випадку неможливо застосовувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, щодо про сплати відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі, що зазначений в розрахунку заборгованості, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком при зверненні до суду з позовом Умови та Правила надання банківських послуг разом із Заявою не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Основними засадами цивільних відносин в ст. 3 ЦК України закріплені, зокрема, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

За таких обставин, правові підстави для стягнення з відповідачки на користь банку відсотків за користування кредитними коштами та штрафів, які не визначені в підписаній відповідачем Заяві, відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 82 ЦПК України).

Надані позивачем «Умови та Правила надання банківських послуг у «Приватбанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачем запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого тексту договору.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема, статтями 625,1048 ЦК України, позивачем не пред`являлись.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні позову в частині стягнення відсотків, неустойки, плати за обслуговування кредиту, оскільки, як встановлено вище, договірних відносин між сторонами в частині цих зобов`язань у позичальника перед Банком не виникло.

Суд повно та всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну правову оцінку та прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині стягнення заборгованості за кредитом з урахуванням часткового її погашення та про відмову в задоволенні позову в частині стягнення пені, відсотків та штрафів, як недоведеного.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасоване з підстав, що приведені в апеляційних скаргах.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд, встановивши те, що відповідачка отримала кредитні кошти та й своєчасно не повернула їх, не мав правових підстав для відмови у позовних вимог в частині стягнення відсотків, штрафу та пені, не заслуговують на увагу та й спростовуються добутими по справі доказами, яким суд дав належну оцінку в судовому рішенні.

Посилання в апеляційній скарзі представника відповідачки не те, що суд безпідставно стягнув на користь позивача борг по кредиту в сумі 47 861 грн.54 коп., є неспроможними й спростовуються зібраними у справі доказами. З виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідачці було збільшено Банком кредитний ліміт з 250 грн., зазначених в Анкеті-заяві, наданими кредитними коштами відповідачка користувалася, частково погашаючи заборгованість. ОСОБА_2 не надано суду належних доказів, які б спростовували факт надання їй кредиту в зазначеній сумі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни, діючої в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді: