Провадження № 2-н/234/895/20
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2020 року м. Краматорськ

Суддя Краматорського міського суду Донецької області Демидова В.К. розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

ВСТАНОВИВ:

05.08.2020 року до Краматорського міського суду Донецької області представником ОСОБА_1 - адвокатом Макаровим А.А. подана заява про видачу судового наказу про стягнення з Корпорації «Індустріальна спілка Донбасу» заборгованості з виплати складової заробітної плати у вигляді грошової компенсації за дні невикористаної відпустки у розмірі 92454,36 грн. та вихідної допомоги у розмірі двох середніх заробітків у зв`язку із припиненням трудового договору за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП у сумі 40703,52 грн. та середнього заробітку за весь час затримки починаючи з 01.05.2020 року і по день видачі судового наказу виходячи із середнього (середньоденного) заробітку 1203,89 грн. за один день.

Розглянувши заяву про видачу судового наказу та надані матеріали, суддя приходить до наступного висновку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Нормами ст. 94 КЗпП України перебачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Як вбачається зі змісту ст. 2 ЗУ «Про оплату праці» в структуру заробітної плати входить:

- основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

- додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Тобто, виходячи з вищенаведеного вихідна допомога у зв`язку із припиненням трудового договору не відносить до компенсаційних виплат та не входить до структури заробітної плати, оскільки вона є гарантією, яка уможливлює тимчасову заміну заробітку для працівника, а тому не може бути предметом розгляду в порядку наказного провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 165 ЦПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог.

Розом з тим, суд приходить до висновку про те, що заявлені завником вимоги є взаємопов`язані між собою і окремий їх розгляд неможливий.

Таким чином відповідно до ч. ст.165 ЦПК України у видачі судового наказу повинно бути відмовлено.

Керуючись ст.ст.161, 165 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з корпорації «Індустріальна спілка Донбасу» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору в розмірі 210.20 грн. стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.К.Демидова