ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року

м.Суми

Справа №589/3445/17

Номер провадження 22-ц/816/16/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Орлова І. В. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

позивачки: ОСОБА_1

представника позивачки - адвоката Мороко С.О.

учасники справи:

позивачка: ОСОБА_1 ,

відповідачка: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Сумського апеляційного суду цивільну справу № 589/3445/17 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Мороко Сергія Олеговича на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 19 вересня 2019 року (суддя Євдокімова О.П.),

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду позовом про відшкодування ОСОБА_2 завданої моральної шкоди. Свої вимоги мотивувала тим, що з дитинства її мати - відповідачка по справі, не піклувалась про позивачку належним чином, навіть за дрібні провини застосовувала фізичну силу, залучала до тяжкої праці, не виявила турботи під час хвороби. В результаті ОСОБА_1 має ряд хронічних захворювань. Така поведінка матері завдала позивачці моральної шкоди, яка виявлялась у фізичному болю, душевних стражданнях. Посилаючись на зазначені обставини позивачка просила стягнути з ОСОБА_2 компенсацію моральної шкоди у розмірі 500 000 грн.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 19 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка не довела належними допустимими доказами факту протиправних дій щодо неї з боку ОСОБА_2 , а отже залишилися недоведеними обставини заподіяння моральних страждань.

17 жовтня 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Мороко С.О. подав апеляційну скаргу. Посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, представник позивачки просив скасувати оскаржене рішення, постановити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивував тим, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції безпідставно не врахував поданих на підтвердження заявлених вимог доказів, надавши їм хибну оцінку.

Правом на подачу відзиву в порядку, передбаченому положеннями статтею 360 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України відповідачка не скористалася.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника - адвоката Мороко С.О., які підтримали доводи апеляційної скарги, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 проживає разом зі своєю донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у місті Шостка Сумської області (а.с. 45).

У період з 24 лютого 2017 року по 21 березня 2017 року ОСОБА_1 перебувала на лікуванні у терапевтичному відділенні Шосткинської центральної районної лікарні (а.с. 23).

Відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка позивачці доводиться матір`ю, проживає у м. Шепетівка Хмельницької області.

З наданих позивачкою письмових пояснень та переписки можна зробити висновок про те, що між сторонами склалися та існують неприязні взаємовідносини на побутовому ґрунті, пов`язані з розподілом хатніх та інших господарських обов`язків у період зростання позивачки, конфліктами і сварками через гроші, які позивачка заробила за кордоном, різними поглядами на виховання дітей, нерозуміння позивачкою причин відсутності турботи і материнської любові до неї з боку ОСОБА_2 та допомоги у вихованні малолітньої ОСОБА_3 (а.с. 48-50, 60-69, 87-88).

ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення, отримує допомогу малозабезпеченим сім`ям та допомогу на дітей одиноким матерям, перебуває у скрутному матеріальному становищі, має заборгованість з оплати комунальних платежів та банківського кредиту (а.с. 2, 24,25, 41, 42, 164).

Нормами статті 55 Конституції України гарантують право на звернення до суду за захистом прав і свобод людини кожному, не допускаючи обмеження цього права (ч. 2 ст. 64 Конституції України).

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права,свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб визначений законами України.

За змістом статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав може бути, зокрема, і відшкодування моральної шкоди (п.9 ч.2).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. (ч.1, п. 2. ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Згідно зі ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода полягає відшкодуванню.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пунктах 2, 3, 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно частини 3сттатті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Встановивши, що у справі відсутні докази на підтвердження вчинення відповідачкою протиправних дій щодо позивачки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 1статті 76, частини 1 статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( частини 1, 6 статті 81 ЦПК України).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не підтвердила належними допустимими доказами своїх доводів про вчинення ОСОБА_2 протиправних дії та бездіяльності щодо неї. Твердження позивачки про застосування до неї фізичної сили, залучення до важких робіт по господарству в дитячі роки в ході розгляду справи підтвердження також не знайшли.

Причинно-наслідкового зв`язку між виявленими у ОСОБА_1 порушеннями здоров`я та діями або бездіяльністю ОСОБА_2 не встановлено, доказів такого зв`язку позивачка суду не надала.

Таким чином, посилання апеляційної скарги на хибну оцінку місцевим судом наданих позивачкою доказів в ході апеляційного перегляду справи не підтвердились.

Суд апеляційної інстанції визнає, що доводи наведені в апеляційній скарзі не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування чи зміну оскаржуваного рішення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановивши, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мороко Сергія Олеговича залишити без задоволення, а рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 19 вересня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Повне судове рішення складене 13 січня 2020 року.

Головуючий І.В.Орлов

Судді: В.І. Криворотенко

О.І.Собина