СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/14902/19

пр. № 2/759/1075/20

29 січня 2020 року року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі:головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Гродського П.В.,

за участю: представника позивача Іванюка В.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами Повного товариства «Ломбард Донкредит Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-Рієлті» і Компанія» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків,

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2019 р. генеральний директор ПТ «Донкредит» Косирєв Д.С. звернувся з позовом про стягнення з відповідача шкоди, заподіяної під час неналежного виконання трудових обов`язків менеджера з надання кредитів та оцінки техніки в розмірі 73053 грн.17 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 07.03.2019 відповідач був прийнятий на роботу до ПТ «Донкредит» на посаду менеджера з надання кредитів та оцінки техніки в ломбардне відділення №373 за адресою: м. Київ, пр. Л. Курбаса, 4-Б, з позмінним графіком роботи. У ніч на 19.07.2019 близько 04 год. 00 хв. на пульт охоронної фірми надійшов сигнал тривоги-спрацювала охоронна сигналізація на ломбардному відділенні за місцем роботи відповідача. Прибувши на місце події, було виявлено зламані вхідні двері та при проведенні позапланової інвентаризації в ломбардному відділенні встановлено нестачу заставного майна (техніки) на загальну суму 119451 грн. 95 коп., з яких виявлено нестачу заставного майна (техніки) вартістю понад 3000 грн. 00 коп. в кількості 10 одиниць на суму 73053 грн. 17 коп. Згодом відповідачем було визнано факт неналежного виконання трудових обов`язків, а саме, не знято з внутрішньої вітрини та не переміщено до сховища заставне майно вартістю понад 3000 грн. 00 коп. Вказаними діями відповідачем порушено норми діючого законодавства, не дотримано правил посадової інструкції, договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, що призвело до заподіяння товариству збитків, які в добровільному порядку відповідач не відшкодовує.

Ухвалою суду від 21.08.2019 відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 46).

18.09.2019 відповідач подав відзив на позовну заяву, зазначає, що його дійсно прийнято на роботу у ломбардне відділення №030 про що був ознайомлений та поставив підпис на відповідному наказі. У ломбардне відділення №373 позивача не переводили, роботодавець про такі зміни не повідомляв, жодної заяви відповідач не отримував та не підписував. З наказом від 01.07.2019 позивача ознайомлено не було, крім того, даний документ оформлений неналежним чином, не містить відомості про вид переведення, підстави. У трудовій книжці також відсутній запис про переведення на роботу у ломбардне відділення №373. З правилами зберігання заставного майно позивача ознайомлено не було. Інвентаризація майна не проводилась, акти інвентаризації не складалися, розписки про підтвердження перевірки активів товариства у присутності позивача не видавалися, що свідчить про відсутність юридичного факту передачі позивачу на відповідальне зберігання майна, яке було втрачене. Трудових обов`язків у ломбардному відділенні №373 у позивача не виникало. Розмір збитків є таким, що не відповідає дійсності. Пояснення від 19.07.2019 написані позивачем під тиском керівництва. Позовні вимоги є необгрутованими, безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, а тому позов задоволенню не підлягає (а.с. 50-56).

01.10.2019 відповідач подав відповідь на відзив, зазначив, що позивач був ознайомлений з посадовою інструкцією, правилами зберігання заставного майна, договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Крім того, мало місце переміщення позивача у інше ломбардне приміщення, для чого згода працівника не потрібна. Посилання на наявність тиску роботодавця під час написання пояснень є такими, що не відповідають дійсності та не підтверджені належними доказами.

Ухвалою суду від 29.01.2020 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 30).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, зазначені у позові, відповіді на відзив.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином (а.с. 49), причини неявки суду не відомі.

На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки які належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що відповідно до засновницького договору Повного товариства «Ломбард Донкредит Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-Рієлті» і Компанія», товариство є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання на власний ризик фінансових кредитів фізичним особам за рахунок власних або залучених коштів, під заставу майна на визначений строк і процент та надання супутніх послуг ломбарду (п. 1.1.1) (а.с. 27-36).

07.03.2019 ОСОБА_2 прийнято на роботу до Повного товариства «Ломбард Донкредит Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-Рієлті» і Компанія» до ломбардного відділення №030 на посаду менеджера із надання кредитів та оцінці техніки з позмінним графіком роботи (а.с. 5).

07.03.2019 відповідача ознайомлено з посадовою інструкцією, правилами зберігання заставного майна та грошових коштів в ломбардному відділенні, договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с. 7-13, 15).

Відповідно до посадової інструкції, до обов`язків менеджера із надання кредитів та оцінці техніки відноситься вжиття заходів для забезпечення збереження грошових коштів, матеріальних цінностей та заставного майна, що знаходиться у відділенні, здійснювати прийом-передачу зміни відповідно до внутрішніх нормативних документів товариства.

Правилами зберігання заставного майна та грошових коштів визначено, що після закінчення робочого дня, менеджеру необхідно перемістити заставне майно для реалізації в сховище для забезпечення збереження в неробочий час: зняти з внутрішньої вітрини заставне майно вартістю понад 3000 грн 00 коп., заставне майно вартістю нижче 3000 грн. 00 коп. дозволяється залишати на внутрішній вітрині.

Відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, в разі невиконання з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, його відшкодування відбувається у відповідності з діючим законодавством (збитки відшкодовуються у повному розмірі).

Наказом позивача від 01.07.2019 ОСОБА_2 переведено у ломбардне відділення №373 (а.с. 6).

19.07.2019 наказом позивача №101 вирішено провести позапланову інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей в ЛВ №373 за адресою: м. Київ, пр. Л. Курбаса, 4 б (а.с. 20).

Відповідно до інвентаризаційного опису від 19.07.2019, сума нестачі товару складає 119451 грн 95 коп. (а.с. 21).

Сума збитків підприємству по 10 предметах застави становить 73053 грн 17 коп. (а.с.25).

За змістом ч. 1 ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Статтею 130 цього Кодексу встановлено, зокрема, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29.12.1992 роз`яснено, що у відповідності зі ст. 130 КЗпП відшкодування шкоди проводиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяно шкоду підприємству. При розгляді справи необхідно з`ясувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функції працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які б забезпечували схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Вказана стаття Закону перелічує юридичні факти, сукупність яких дає працедавцю право притягти працівника до матеріальної відповідальності. Таких юридичних фактів чотири: порушення працівником трудових обов`язків, наявність прямої дійсної шкоди, причинний зв`язок між порушенням і шкодою та вина працівника.

Відсутність хоча б одного з цих фактів виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності.

Згідно з вимогами п. 5 ч. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування.

Статтею 138 КЗпП України встановлено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 138 КЗпПУ тягар доказування покладається виключно на роботодавця.

У порушення наведених положень, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачем було завдано пряму дійсну шкоду винними протиправними його діями. Причини з яких сталася нестача не встановлювалися. Позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами того, що керівництвом приватного підприємства вживалися заходи щодо встановлення причин виявленої нестачі, а також те, що позивачем були створені належні умови для забезпечення повного збереження ввірених працівнику матеріальних цінностей. Разом із цим позивачем також не доведено, які саме винні, протиправні дії вчинив відповідач, що призвели до заподіяння відповідної матеріальної шкоди.

У трудових спорах презумпція вини лежить на роботодавцеві. Наявність винних дій працівника доводить позивач.

З огляду на викладене, позивач не довів обставини, які мають значення для справи та на які посилався як на підставу своїх вимог, а саме, не надав належних і допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для покладення на відповідача відповідальності за нестачу майна..

Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов не підлягає задоволенню.

У зв`язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, суд не вбачає підстав для відшкодування судового збору.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 3, 130, 134, 138 КЗпП України; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

у задоволенні позовних вимог Повного товариства «Ломбард Донкредит Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-Рієлті» і Компанія» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 03.02.2020.