"28" січня 2020 р. Справа № 756/5539/19
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

28 січня 2020 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді - Баличевої М.Б., при секретарі - Дехтяренко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, в якій просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його сина - ОСОБА_3 ; судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.08.2001 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 Від цього шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 2002 року позивач фактично не проживає спільною з ОСОБА_2 , відтоді відповідач участі у вихованні дитини не приймає, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається до сьогоднішнього дня. ОСОБА_2 жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування позивача та їх дитини, а з боку ОСОБА_1 ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з батьком та прийманні участі батька у вихованні, вказані обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, які покладені на нього законом. 16.09.2004 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з позивачем. Під час шлюбу мали місце випадки неодноразового застосування грубої фізичної сили з боку відповідача до ОСОБА_1 , внаслідок чого вона була змушена неодноразово звертатися до органів поліції за захистом своїх прав. На підставі викладеного, ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Оболонського районного судум. Києва від 10.05.2019 року вищезазначену позовну заяву передано на розгляд до Вишгородського районного суду Київської області відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10.09.2019 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та винести рішення у справі з урахуванням інтересів дитини.

28 січня 2020 року відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України.

Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши докази та інші матеріали справи, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 з 30 серпня 2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серія НОМЕР_2 , в якому сторони записані його батьками.

16 вересня 2004 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_3 .

З 14.10.2004 року неповнолітній ОСОБА_3 зареєстрований та проживає разом із ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

14 червня 2017 року ОСОБА_3 закінчив загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів «Спеціалізована школа № 124 з поглибленим вивченням інформаційних технологій» Подільського району м. Києва, що підтверджується свідоцтвом про базову загальну середню освіту НОМЕР_4.

З довідки Дошкільного навчального закладу № 673 від 02.04.2019 року № 12 вбачається, що протягом перебування дитини - ОСОБА_3 в ДНЗ № 673 з 2005 року по 2008 рік батько не приймав участі у вихованні сина.

З довідки загальноосвітнього навчального закладу І-ІІІ ступенів «Спеціалізована школа № 124 з поглибленим вивченням інформаційних технологій» Подільського району м. Києва від 02.04.2019 року № 33 вбачається, що протягом перебування дитини - ОСОБА_3 в спеціалізованій школі № 124 Подільського району м. Києва з 2009 року по 2017 рік батько не приймав участі у вихованні сина.

З довідки Кіокушин кан карате Київської міської федерації від 08.04.2019 року вбачається, що за період навчання ОСОБА_3 в Київській міській федерації Кіокушин - кан карате з 03.09.2011 року по 25.05.2017 рік його батько ОСОБА_2 жодного разу не з`являвся, питанням навчання та вихованням сина не цікавився.

З довідки КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 1» Оболонського району м. Києва від 05.04.2019 року № 16-28 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває під наглядом КНП «ЦПМСД № 1» Оболонського району м. Києва. Під час відвідування на амбулаторному прийомі та при обслуговуванні викликів вдома з дитиною завжди мати - ОСОБА_1 .

З письмових пояснень ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 вбачається, що батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_2 з дитиною не спілкується, питанням навчання та вихованням сина не цікавився.

З довідки ДНЗ «Київський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» № 97 вбачається, що ОСОБА_3 навчається у вказаному навчальному закладі з 01.09.2017 року по 30.06.2020 рік.

З довідки ДНЗ «Київський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» від 04.04.2019 року вбачається, що протягом перебування дитини - ОСОБА_3 в ДНЗ «Київський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» з 01.09.2017 року батько не приймав участі у вихованні сина.

17.10.2019 року Оболонською районною в місті Києві державною адміністрацією, як органом опіки та піклування зроблено висновок № 104-9431 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, а також санкція за протиправну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. У той же час, як вбачається зі змісту рішень Європейського суду з прав людини «Z та інші проти Сполученого Королівства» від 10 травня 2001 року та «A. проти Сполученого Королівства» від 23 вересня 1998 року, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів.

Беручи до уваги стандарти Європейського суду з прав людини інтереси малолітньої дитини превалюють над потребами збереження сім`ї.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення від виконання батьківських обов`язків передбачає систематичне невиконання обов`язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, словом не робиться нічого для задоволення життєво важливих потреб дитини).

У п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав /тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, та інше/, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умов поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Суд вважає, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою відповідальності батьків. Разом з тим, враховуючи те, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки по піклуванню за здоров`ям своєї дитини, про його фізичний, духовний та моральний розвиток не турбується, не забезпечує необхідне харчування, медичний огляд, тобто ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання сина, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Судом встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно його неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , життям якого не цікавиться, не проявляє до нього жодного інтересу, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не надає сину доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти.

Зазначені обставини в сукупності зрештою призвели до втрати родинного зв`язку дитини з батьком. Відповідач самоусунувся від виховання сина, фактично переклавши свої батьківські обов`язки на опікуна дитини.

Крім того, судом не встановлено об`єктивних причин, які б унеможливлювали піклування відповідача про фізичний і духовний розвиток свого сина, навчання та підготовку до самостійного життя, медичний догляд та лікування, спілкування з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; інтерес до внутрішнього світу та усіх сторін життя тощо. Наведене підтверджує винну поведінку відповідача в ухиленні від виховання своєї дитини.

Оскільки в судовому засіданні встановлений факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно сина ОСОБА_3 , суд вважає, що позовні вимоги позивача про позбавлення батьківських прав, підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки на відшкодування витрат по сплаті судового збору 768, 40 грн.

На підставі викладеного ст.18 Конвенції про права дитини, ст.150, п.2 ч.1 ст.164, ст. ст.167, 171 СК України, керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 263-265, ст. 280-282, ст.354, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вишгородського районного суду Київської області.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Вишгородський районний суд Київської області.

Відповідно до п. 15.5 Розділу XIII ЦПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Головуючий М.Б. Баличева