Справа № 130/2522/20
Провадження № 22-ц/801/2271/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 рокуСправа № 130/2522/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Рибчинського В.П.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Жмеринських прокурорів: Шаравського Богдана Олександровича, Омельчук Аліни Володимирівни; Жмеринської місцевої прокуратури, Вінницької обласної прокуратури, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, визнання порушень відповідачами вимог ст.36, ч.2 п.4, 7,8,9 КПК України,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04 листопада 2020 року, постановлену у складі судді Порощук П. П. в приміщенні суду, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Жмеринських прокурорів: Шаравського Б. О., Омельчук А В.; Жмеринської місцевої прокуратури, Вінницької обласної прокуратури, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, визнання порушень відповідачами вимог ст.36, ч.2 п.4, 7,8,9 КПК України.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04 листопада 2020 року позовну заяву повернуто позивачу.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що згідно статистичних даних роботи Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області за допомогою автоматизованої системи документообігу КП «Д-3», позивач ОСОБА_1 за період з 01.01.2019 до 21.09.2020 звертався до Жмеринського міськрайонного суду 129 разів.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Також просить постановити окрему ухвалу щодо судді Порощука П. П..

Основними доводами апеляційної скарги є те, що правових підстав для повернення позовної заяви в суду першої інстанції не було.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Жмеринських прокурорів: Шаравського Б. О., Омельчук А В.; Жмеринської місцевої прокуратури, Вінницької обласної прокуратури, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, визнання порушень.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції, виходив з того, що дії ОСОБА_1 не відповідають завданням та суперечать засадам цивільного судочинства, останній допустив зловживання процесуальними правами, оскільки подав до суду аналогічний, завідомо безпідставний позов, який має очевидно штучний характер, тому на підставі частини третьої статті 44 ЦПК України повернув позовну заяву.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції керувався пунктом 3 частини другої, частини третьої статті 44 ЦПК України, відповідно дійшовши висновку, що подача позову ОСОБА_1 є зловживанням процесуальними правами.

Суд апеляційної інстанції вважає зазначений висновок суду першої інстанції таким, що не ґрунтується на нормах процесуального права.

Відповідно до частини першої стаття 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року (далі - Конвенція).

За змістом пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Так, у справі «Relief v France» Європейський суд з прав людини зазначив, то стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Зловживання процесуальними правами - це особливий вид юридично значущої поведінки, яка полягає у діях (бездіяльності) учасника процесу, що суперечать завданням цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої, третьої статті 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Аналогічні правові позиції, викладені Верховним Судом у постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 654/4781/18.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до статистичних даних роботи Жмеринського міськрайонного суду за допомогою автоматизованої системи документообігу КП «Д-3», позивач ОСОБА_1 за період з 01.01.2019 до 21.09.2020 звертався до Жмеринського міськрайонного суду 129 разів.

Також суд зазначив, що за тотожними або аналогічними позовами ОСОБА_1 відповідачами у даних справах виступали разом, або ж окремо 65 разів Держава України в особі Державної казначейської служби України (Таблиця №1); 130 разів працівники поліції (Таблиця №2); 53 разів працівники прокуратури (Таблиця №3), відомості про які внесені до Єдиного реєстру судових рішень.

Суд апеляційної інстанції вважає, що перераховані судом першої інстанції кількість справ за позовами ОСОБА_2 та зміст позовної заяви не вказують на те, що звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 подав тотожний та аналогічний позов. Відсутні також докази, що ОСОБА_1 вже звертався з аналогічними позовами до одних й тих же відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав або подавав декілька позовів з аналогічним предметом із аналогічних підстав.

Належні докази в підтвердження зловживання процесуальними правами ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутні та в ухвалі місцевого суду не наведено.

Відтак, висновок суду про те, що поданий позов є завідомо безпідставний, аналогічний та має штучний характер, є необґрунтованим та міститься на припущеннях.

Тому дані обставини не можуть бути підставою для повернення позовної заяви.

Посилання суду першої інстанції на стадії відкриття провадження у справі про штучний характер, завідому безпідставність та відсутність оспорюваного права є передчасними. Відповідно до норм статті 265 ЦПК України такі висновки суд робить під час ухвалення рішення після розгляду заявлених позовних вимог на підставі наданих сторонами доказів на підтвердження їх вимог та заперечень.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції було невірно зроблено висновок, що звернення до суду з даним позовом є зловживанням процесуальними правами з боку позивача.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 3, 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Крім цього, апеляційна скарга містить клопотання про постановлення судом апеляційної інстанції окремої ухвали стосовно судді Порощук П. П.. Клопотання мотивовано тим, що суддя під час постановлення оскаржуваної ухвали допустив грубе порушення норм процесуального права.

Статтею 385 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції у випадку і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Відповідно до частини восьмої статті 262 ЦПК України окрему ухвалу може бути постановлено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанцій.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.

Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.

Однак, колегія суддів вважає, що правові підстави для постановлення окремої ухвали у даній справі відсутні, оскільки допущені судом першої інстанції помилки є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03 січня 2020 року у даній справі скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: О. В. Ковальчук

В. П. Рибчинський