КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/2340/2020 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 серпня 2019 року, ухвалене у складі судді Коробенка С.В. у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2015 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 звернулися з позовними вимогами до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про відшкодування в солідарному порядку матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 643 884,31 грн.

Крім того, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідачів солідарно компенсацію завданої моральної шкоди в сумі 50 000 грн.

Посилаються на те, що 12 квітня 2015 року на 28 км автодороги Кагарлик-Стайки сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mitsubishi Pajero», д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_10 та автомобіля «Land Rover Range Rover», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

Під час дорожньо-транспортної пригоди в автомобілі «Land Rover Range Rover», д/н НОМЕР_2 перебували також неповнолітні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Усі вони під час аварії зазнали тілесних ушкоджень.

Зазначають, що на оплату медичних послуг позивачем було витрачено 43 884,31 грн. Подальша експлуатація транспортного засобу «Land Rover Range Rover», д/н НОМЕР_2 є неможливою, а ринкова вартість аналогічного транспортного засобу становить приблизно 600 000 грн.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що внаслідок отримання тілесних ушкоджень, а особливо - її сином ОСОБА_11 , вона зазнала моральних переживань, компенсацію за яку оцінює в 50 000 грн.

Позивачі зазначають, що вина ОСОБА_10 була встановлена постановою Кагарлицького районного суду Київської області від 21.10.2015 року. У зв`язку з тим, що ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відшкодувати завдану ним шкоду, на думку позивачів, мають саме спадкоємці померлого - його дружина та син (відповідачі).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 подали апеляційні скарги до апеляційного суду через суд першої інстанції та безпосередньо до Київського апеляційного суду, які ідентичні за змістом. В апеляційних скаргах посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, скаржники просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилаються на те, що суд жодним чином не повідомив позивачів про розгляд справи та не направив копію оскаржуваного рішення суду, чим порушив їхнє право на особисту участь у розгляді справи для захисту своїх інтересів. Судом без постановлення ухвали незаконно відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_12 про зупинення розгляду цієї справи у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 звернувся до Кагарлицького районного суду Київської області про визнання правочинів недійсними, а саме правочинів, які ОСОБА_10 здійснив після скоєння ДТП з метою уникнення відповідальності за заподіяну шкоду внаслідок вчинення ДТП. Зазначають, що ОСОБА_10 та ОСОБА_8 як чоловік і дружина проживали спільно однією сім`єю, хоч і були зареєстровані за різними адресами в одному місті, тобто ОСОБА_8 є спадкоємицею першої лінії і вступила у спадок автоматично після смерті свого чоловіка. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01 листопада 2018 року задоволено заяву позивачів про забезпечення позову та накладено арешт на автомобіль «Mitsubishi Pajero», д/н НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_10 . Проте суд не задовольнив стягнення і на це майно, яким на даний час володіє дружина ОСОБА_8 . Крім того, сім'я померлого ОСОБА_10 - його дружина та син, які є відповідачами у справі можуть у майбутньому стати офіційними спадкоємцями по майну, про яке позивачі не знають.

Представник відповідачів подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що 20 березня 2019 року суд надав можливість представнику позивачів ОСОБА_12 заявити всі наявні в них клопотання та надати письмові докази, наявні в них на час розгляду справи. В судове засідання призначене на 23 серпня 2019 року з'явився лише представник позивачів і лише після того, як він заявив, що клопотань більше немає, суд перейшов до подальших стадій розгляду справи. Твердження скаржників, що відповідач ОСОБА_8 та померлий ОСОБА_10 на час вчинення ДТП і в подальшому проживали однією сім`єю безпідставні, оскільки матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_8 та померлий ОСОБА_10 проживали окремо, були зареєстровані за різними адресами, відповідачі спадкоємці ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не прийняли спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_10 , а саме пошкоджений автомобіль «Mitsubishi Pajero», д/н НОМЕР_1 . Строк прийняття спадщини сплинув 02 грудня 2015 року і прийняти спадщину після смерті ОСОБА_10 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачі вже не можуть. Відповідачі не визнають Звіт №2932 від 01.11.2016 року, оскільки їх не було повідомлено та не запрошено на огляд автомобіля «Land Rover Range Rover» авто товарознавцем ОСОБА_13 , до матеріалів справи не надано повний текст (обґрунтування), що позбавило суд та відповідачів можливості перевірити дійсність, обгрунтованість та розрахунки по зазначеному Звіту автотоварознавця.

В судових засіданнях 10 грудня 2019 року та 14 січня 2020 року позивач ОСОБА_1 та представники позивачів підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі та попросили оголосити перерву у справі.

В судове засідання призначене на 28 січня 2020 року позивачі та їх представники не з'явились. ОСОБА_1 та представник позивачів ОСОБА_12 подали до суду клопотання про оголошення перерви у справі, проте доказів на підтвердження поважності причин неявки у судове засідання суду не надали.

В судовому засіданні відповідачі та їх представник заперечили проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на обставини викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились у судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі - дружина померлого ОСОБА_10 , який визнаний винним у вчиненні дорожньо - транспортної пригоди - ОСОБА_8 та його син - ОСОБА_9 у жодний з передбачених законом способів не прийняли спадщину після смерті ОСОБА_10 , спадкова справа після смерті ОСОБА_10 не заводилася, тому вони не можуть вважатися його спадкоємцями. Таким чином, відповідачі до яких заявлені позовні вимоги про відшкодування збитків, є неналежними та позов не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що за ОСОБА_3 зареєстрований на праві власності автомобіль «Land Rover Range Rover», д/н НОМЕР_2 . (а.с. 6)

За ОСОБА_10 на праві власності зареєстрований автомобіль «Mitsubishi Pajero», д/н НОМЕР_1 .

12 квітня 2015 року на 28 км +100 м автодороги Кагарлик - Стайки сталася дорожньо-транспортна пригода за участю вкзаних автомобілів «Mitsubishi Pajero», д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_10 та автомобіля «Land Rover Range Rover», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 помер.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 21 травня 2018 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України закрито у зв`язку з його смертю. Зазначене судове рішення залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 31.07.2018року.

Таким чином, вищевказаним судовим рішенням встановлена вина ОСОБА_10 у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 12 квітня 2015 року.

Встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Land Rover Range Rover», д/н НОМЕР_2 , належний ОСОБА_3 .

ІзЗвіту №2932 від 01.11.2016року, складеного СПД - ФОП ОСОБА_13 , про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Land Rover Range Rover», д/н НОМЕР_2 , вбачається, що вартість матеріального збитку становить 870 411,80 грн. і дорівнює ринковій вартості автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди. (т.1, а.с. 178-183).

Заявлені позивачами вимоги про відшкодування вартості ремонту автомобіля обмежуються сумою 600 000 грн., що не перевищує встановленого розміру шкоди.

Крім того, в матеріалах справи наявні документальні підтвердження понесення позивачами витрат на отримання медичних послуг в розмірі 43 884,31 грн. (т.1, а.с. 7-31)

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ч.1,2,4 ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. До спадкоємця переходить обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину.

Відповідно до ч.1,3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_10 станом на 11 березня 2019 року не заводилася.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на момент смерті ОСОБА_10 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . (т. 2, а.с. 30).

Дружина померлого ОСОБА_8 та син ОСОБА_9 на момент смерті ОСОБА_10 не були зареєстровані з ним за однією адресою (т. 1, а.с. 105, 108).

Відповідно доч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Таким чином, відповідачі у жодний з передбачених законом способів не прийняли спадщину після смерті ОСОБА_10 , тому не можуть вважатися його спадкоємцями.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_8 є спадкоємицею першої черги та вступила в спадок після смерті свого чоловіка ОСОБА_10 , оскільки вони проживали разом однією сім`єю, хоч і були зареєстровані за різними адресами, колегія суддів не приймає до уваги.

Згідно пункту 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, зареєстрованої Міністерством юстиції України 03 березня 2004 року за №283/8882, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово - експлуатаційної організації, правління житлово - будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт посійного проживання разом зі спадкодавцем.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_8 та померлий ОСОБА_10 були зареєстровані за різними адресами, із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_8 не зверталася.

Доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на підтвердження факту того, що спадкоємці ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем ОСОБА_10 за однією адресою позивачами суду не надано та матеріали справи таких відомостей не містять.

Відповідно до ч.2,3,4 ст.1281 ЦК України в редакції Кодексу, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктне право.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язаннями, а також припинення такого зобов`язання.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі №14-53цс18.

Відповідно до пункту 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, встановлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

Таким чином, стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`явлення вимог може відбуватись як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.

Відповідно до п.2.1 ч.2 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Отже, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої заяви спадкоємців про прийняття спадщини або заяви кредиторів спадкодавця про пред`явлення претензій.

Таким чином, позивачі мали право на ряду із спадкоємцями подати до нотаріуса заяву про відкриття спадкової справи і тим самим заявити про свої претензії.

Апеляційним судом встановлено, що позивачі не зверталися до нотаріуса із заявою про відкриття спадкової справи.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 11.03.2019 року спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 не відкривалась (т.2, а.с.27).

У зв'язку з тим, що позивачі не звертались протягом строку вказаного в ч. 2 ст.1281 ЦК України ні до спадкоємців, ні до нотаріуса та не надали суду доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на підтвердження таких звернень, вони позбавляються права вимоги.

Обгрунтовуючи позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди позивачі посилаються на Звіт №2932 від 01.11.2016 року складений СПД - ФО ОСОБА_13 , відповідно до якого матеріальний збиток ОСОБА_3 внаслідок пошкодження автомобіля «Rover Land Rover», д/н НОМЕР_2 становить 870 411,80 грн.

В позовній заяві позивачі просять стягнути з відповідачів 600 000 грн., проте доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України в обґрунтування та на підтвердження заявленого ними розміру компенсації матеріальної шкоди за пошкоджений автомобіль суду не надали.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Апеляційним судом встановлено, що цивільно - правова відповідальність ОСОБА_10 станом на 15 квітня 2015 року (день вчинення ДТП) була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Україна».

Позивачі, в тому числі і власник пошкодженого автомобіля ОСОБА_3 не зверталися до ПрАТ «Страхова компанія «Україна» за виплатою страхового відшкодування та не отримали страхову виплату.

Оскільки позивачі не зверталися до страховика за отриманням страхової виплати, а відповідно до ст.1194 ЦК України заподіювач шкоди повинен сплачувати виключно різницю між фактичним розміром заподіяної шкоди та страховою виплатою, підстав для стягнення з відповідачів матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля в ДТП немає.

Відповідно до ч.2 ст.1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя.

Колегія суддів звертає увагу, що станом на день смерті спадкодавця ОСОБА_10 - 02.06.2015 року не було жодного рішення суду, яким би було присуджено до стягнення з ОСОБА_10 компенсацію моральної шкоди на користь позивачів за вчинене ДТП.

Таким чином, відсутні підстави для стягнення із спадкоємців ОСОБА_10 - відповідачів у справі на користь позивачів моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Твердження скаржників про те, що суд мав задовольнити позов незважаючи на неприйняття спадщини відповідачами, яка залишилась після смерті ОСОБА_10 , оскільки на думку позивачів у майбутньому відповідачі можуть прийняти спадщину, колегія суддів не приймає до уваги, враховуючи наступне.

Згідно ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.03.2019 року у ОСОБА_10 відсутнє зареєстроване за ним нерухоме майно.

Матеріалами справи доведено, що відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не приймали спадщину після смерті ОСОБА_10 та спадкова справа не відкривалася ні на день розгляду справи судом першої інстанції, ні на день розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до ст.1270 ЦК України строк на прийняття спадщини сплинув 02 грудня 2015 року і прийняти спадщину після смерті ОСОБА_10 відповідачі вже не можуть.

Твердження скаржників про те, що суд безпідставно не задовольнив стягнення на арештований автомобіль «Mitsubishi Pajero», д/н НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_10 . колегія суддів не приймає до уваги, враховуючи встановлені фактичні обставини справи та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції позивачі не були повідомлені про розгляд справи, колегія суддів не приймає до уваги.

Як вбачається з матеріалів справи, представник всіх позивачів ОСОБА_12 був присутній в судовому засіданні 23 серпня 2019 року та мав можливість заявити відповідні клопотання та надати суду наявні письмові докази на підтвердження заявлених позовних вимог. (т.2, а.с.56-57).

Встановивши фактичні обставини справи та дослідивши надані докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2020 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Заришняк Г.М.

Мараєва Н.Є.