УХВАЛА

04 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 756/1503/18

провадження № 61-7593ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді

Петрова Є. В. у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 28 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від

26 липня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 28 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 липня 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

Петрова Є. В. від 16 грудня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху. Надано заявнику строк для подання до Верховного Суду заяви про поновлення строку на касаційне оскарження, сплати судового збору та зазначення реєстраційного номеру облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта - громадян України, адресу електронної пошти за наявності.

У січні 2020 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Петрова Є. В., яка мотивована тим, що суддя Петров Є. В. безпідставно залишив його касаційну без руху з підстав несплати судового збору, що свідчить про порушення суддею норм процесуального права, особисту зацікавленість у поповненні державного бюджету і викликає сумнів у його неупередженості та об`єктивності.

Ухвалою Верховного Суду від 03 лютого 2020 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Петрова Є. В. визнано необгрунтованою та передано для вирішення у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України.

За змістом частини восьмої статті 40 ЦПК України передбачено, що суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною третьою статті 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необгрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

03 лютого 2020 року на виконання вимог частини третьої статті 40 ЦПК України заяву про відвід судді Петрова Є. В. передано на розгляд судді Верховного Суду Усику Г. І., в порядку встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Статтею 36 ЦПК України визначено перелік підстав відводу (самовідводу) судді і розширеному тлумаченню ця норма не підлягає.

Згідно із пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України», N 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року).

Вивчивши матеріали касаційного провадження, вважаю, що підстав для задоволення заяви про відвід судді Верховного Суду Петрова Є. В. немає, оскільки доводи заявника не свідчать про існування обставин, які викликають сумнів у його неупередженості та об`єктивності.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).

Наведені заявником обставини не є такими, що свідчать чи можуть свідчити про необ`єктивність, упередженість, пряму чи побічну заінтересованість судді Петрова Є. В., а по суті зводяться до незгоди заявника із процесуальним рішенням судді щодо залишення його касаційної скарги без руху.

Відповідно до частини одинадцятої статті 40 ЦПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді

Петрова Є. В. у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду

м. Києва від 28 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від

26 липня 2018 року, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик