Справа №345/4126/20
Провадження № 2/345/1343/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

22.12.2020 р.

м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі: головуючого судді Юрчака Л.Б., з участю секретаря судового засідання Мостової Ю.З., розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні в залі судових засідань Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області №6 в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Калуський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про звільнення майна з-під арешту,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.07.2019 року між позивачами, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відповідачем, ОСОБА_3 , укладено договір купівлі-продажу квартири під АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Тихан О.М. Дане житло належало позивачам на праві спільної часткової власності (по Ѕ часки) на підставі Свідоцтв про право на спадщину за законом.

Однак, ОСОБА_3 свої обов`язки за договором купівлі-продажу не виконала, коштів в сумі 455 000,00 грн. не сплатила. Так, рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.09.2020 р. по справі № 345/2592/20, яке набрало законної сили 08.10.2020 р.: розірвано договір купівлі-продажу квартири під АДРЕСА_1 , який укладений 05.07.2019 між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Тихан О.М.; визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право власності на квартири під АДРЕСА_1 та зобов`язано ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 , ОСОБА_2 квартиру під АДРЕСА_1 .

Разом з тим, на сьогоднішній день позивачі позбавлені можливості повноцінно скористатись своїм правом власності на квартиру, оскільки, як з`ясувалось, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься обтяження, накладене згідно з постановою головного державного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про арешт майна боржника №56783687 від 05.05.2020 р.,якою накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 (запис про обтяження №36407414).

Дана обставина унеможливлює проведення державної реєстрації права власності на квартиру за позивачами в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на виконання рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.09.2020 р. по справі № 345/2592/20.

На підставі наведеного, вони звернулись до суду із позовом, в якому просять суд: звільнити належну ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 з-під арешту, накладеного на все нерухоме майно ОСОБА_3 згідно постанови головного державного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 05.05.2020 р. в межах виконавчого провадження №56783687, запис про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №36407414; стягнути з відповідача понесені позивачами судові витрати.

Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.

Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи.

Позивачі у судове засідання не з`явилися, однак ОСОБА_1 подала суду заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності та у відсутності її довірителя ОСОБА_2 , позов підтримала і просила його задовольнити, не заперечила щодо заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, не повідомила суду про причини неявки, не подала відзиву.

Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Калуського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), у судове засідання також не зявився, однак подав суду заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, зазначив, що при винесенні рішення по суті спору покладається на розсуд суду.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи,що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Суд, дослідивши подані сторонами письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та відзив на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та спору по суті приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Згідно ст. 55 Основного Закону, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Положеннями ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 05.07.2019 року між позивачами, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відповідачем, ОСОБА_3 , укладено договір купівлі-продажу квартири під АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Тихан О.М. Дане житло належало позивачам на праві спільної часткової власності (по Ѕ часки) на підставі Свідоцтв про право на спадщину за законом.

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору купівлі-продажу, продаж квартири було здійснено за 481 000,00 грн., що еквівалентно становить 18 500,00 доларів США. При укладені договору відповідач сплатила позивачам 26 000,00 грн., що еквівалентно 1 000,00 доларів США, до підписання даного договору, а 455 000,00 грн., що еквівалентно 17 500,00 доларів США, була зобов`язана сплатити до 05.07.2020 (а.с. 12-14).

У зв`язку із укладенням даного договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено записи про державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру за ОСОБА_3 та про обтяження права власності ОСОБА_3 на вказану квартиру, шляхом заборони її відчуження до повного розрахунку, що зазначено в п.п.4.4 Договору (а.с. 7-8).

Так як ОСОБА_3 свої обов`язки за договором купівлі-продажу не виконала, то рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.09.2020 р. по справі № 345/2592/20, яке набрало законної сили 08.10.2020: розірвано договір купівлі-продажу квартири під АДРЕСА_1 , який укладений 05.07.2019 між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Тихан О.М.; визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право власності на квартири під АДРЕСА_1 та зобов`язано ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 , ОСОБА_2 квартиру під АДРЕСА_1 (а.с. 10-11).

Таким чином вищевказана квартира повернулась у власність позивачів з моменту розірвання судом договору купівлі-продажу та визнання за ними права власності. В свою чергу право власності на цю квартиру ОСОБА_3 є припиненим. Остання звільнила квартиру та повернула позивачам ключі від неї.

Однак, на сьогоднішній день позивачі позбавлені можливості повноцінно скористатись своїм правом власності на квартиру, оскільки, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься обтяження, накладене згідно з постановою головного державного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про арешт майна боржника №56783687 від 05.05.2020, якою накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 (запис про обтяження №36407414) (а.с. 9).

Так, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для відмови в державній реєстрації прав є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

В свою чергу, відсутність можливості провести державну реєстрацію права власності на квартиру призводить до порушення прав позивачів вільноволодіти і розпоряджатися своєю власністю.

Позивач ОСОБА_1 зверталась до Калуського міськрайонного відділу ДВС з проханням зняти арешт з квартири, однак листом від 28.10.2020 р. було роз`яснено, що підстави для зняття арешту виконавцем відсутні (а.с. 18).

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 постанови від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Згідно до положень, викладених в ч.ч.1,4,5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»№ 1404-19, вбачається, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно п.8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5, якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно.

Оскільки позивачі є власниками квартири АДРЕСА_2 в будинку за АДРЕСА_3 , що підтверджується рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.09.2020 р. по справі № 345/2592/20, ОСОБА_4 власником квартири не являється, арешт накладений державним виконавцем на все нерухоме майно ОСОБА_3 не може поширюватись на майно, що не належить боржнику, а тому порушені права позивачів підлягають захисту шляхом звільнення такого майна з-під арешту, накладеного постановою головного державного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про арешт майна боржника №56783687 від 05.05.2020 р.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Обтяження належного позивачу на праві власності всього нерухомого майна без законних підстав обмежує здійснення власником своїх повноважень на розпорядження зазначеним майном, а тому відомості про таке обтяження підлягають вилученню з Державному реєстрі обтяжень рухомого майна з метою судового захисту порушеного права позивача.

Як зазначено у правовій позиції Верховного суду України у постанові від 12.06.2013 №6-32цс/13, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 12 ЦПК України, одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що твердження позивачів обґрунтовуються належними і допустимими доказами, а відповідач не надала суду доказів, які б спростовували протилежне.

Таким чином, здобутими по справі доказами підтверджується, що позовні вимоги є підставними і обгрунтованими, а, отже, підлягають до задоволення.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивачів підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати.

На підставі наведеного та керуючись ст. 316, 317, 319, 391 ЦК України, ст.ст. 12-13, 15, 76-81, 89, 141, 263- 265, 274, 280 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Калуський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про звільнення майна з-під арешту - задоволити.

Звільнити належну ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 з-під арешту, накладеного на все нерухоме майно ОСОБА_3 згідно постанови головного державного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 05.05.2020 р. в межах виконавчого провадження №56783687, запис про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №36407414.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 840,80 грн. сплаченого нею судового збору.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 840,80 грн. сплаченого ним судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя