Справа № 204/6657/20
Провадження № 2/204/1874/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Легостаєвій А.Д.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тополь 68», ОСОБА_2 про стягнення збитків, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року до суду надійшла позовна заява до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тополь 68», ОСОБА_2 про стягнення збитків, у якій позивач прохав стягнути солідарно з ОСББ «Тополь 68», ОСОБА_2 завдані збитки в розмірі 4083 грн. та судові витрати по справі.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав на те, що має на праві власності автомобіль «Мазда 3» д.н.з. НОМЕР_1 , який залишає біля свого будинку АДРЕСА_1 . 19 серпня 2020 року, вранці, вийшовши з будинку він виявив, що у належного йому автомобілю розбите заднє скло. Біля автомобіля стояв чоловік ( ОСОБА_2 ), який зазначив, що працює двірником в ОСББ «Тополь 68», та це він випадково розбив скло під час прибирання двору. У зв`язку з цим, позивач звернувся до поліції, внаслідок чого, слідчим було складено протокол огляду місця події та задокументовано зазначені обставини, зазначений протокол було також підписано ОСОБА_2 . Позивач вказує, що завдану діями відповідача-2 шкоду усунув самостійно понісши витрати в сумі 4083 грн. на придбання скла, його доставку та встановлення на місце розбитого. Таким чином, внаслідок дій відповідача-2, який є працівником відповідача-1, розмір завданих матеріальних збитків позивачу складає 4083 грн., які позивачу не відшкодовані, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 21.10.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 21.10.2020 року, а також відповідачам було направлено копію позовної заяви із додатками.

Відповідач-1, ОСББ «Тополь 68» у встановлений судом строк скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву, у якому визнав факт того, що ОСОБА_2 є їх працівником та проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його недоведеність та безпідставність, зокрема у завдавача шкоди відсутня вина, що виключає відповідальність за її завдання, окрім того, позивачем не обґрунтовано розмір збитків.

Позивачем на зазначений відзив було надано відповідь, у якому ОСОБА_1 спростовує міркування відповідача-1 та наполягає на задоволенні позову з підстав, наведених у позові.

Відповідач-2, ОСОБА_2 відзиву суду не надавав, у зв`язку з чим, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 15 ЦК України визначено право на захист цивільних прав та інтересів, де зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачено ст.16 ЦК України.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , власником автомобіля марки MAZDA 3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 (а.с.14).

Згідно протоколу огляду місця події від 19.08.2020 року, складеного слідчим СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Албовою В.М., встановлено, що у автомобіля MAZDA 3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного ОСОБА_1 на момент огляду розбите заднє скло, поряд з автомобілем знаходиться громадянин ОСОБА_2 , який повідомив співробітникам поліції, що це він випадково пошкодив заднє скло зазначеного автомобіля. Зазначений протокол з викладом обставин події було підписано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без зауважень та доповнень (а.с.16).

Як було зазначено позивачем та визнано відповідачем-1, ОСОБА_2 знаходиться у трудових відносинах з ОСББ «Тополь 68», а тому, на підставі ч.1 ст.82 ЦПК України, визнає таку обставину встановленою.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 прохав суд стягнути з відповідачів 4083 грн. понесених збитків.

В свою чергу, як вбачається з Рахунку б/н від 28.08.2020 року, виданого ПП «ЗАВ АВТОСКЛО», дублікату квитанції №P24A560227964C42968 від 29 серпня 2020 року, експрес-накладної №8329, що містяться в матеріалах справи (а.с. 20-22), позивачем сукупно було витрачено 3353 грн. на придбання скла та його встановлення. Надані позивачем документи суд враховує як належні та допустимі докази спричинення збитків його майну саме в розмірі 3353 грн., які відповідачами не спростовані. Доказів понесення витрат у розмірі 4083 грн. в частині 730 грн. суду надано не було.

Сам факт спричинення позивачу шкоди відповідачем, підтверджуються письмовими доказами, а саме копією протоколу огляду місця події від 19 серпня 2020 року, які визнаються судом, адже вони не спростовані відповідачами належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч.2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Правовідносини між сторонами є деліктними, оскільки виникли у зв`язку із спричиненням шкоди, а тому регулюються Главою 82 ЦК України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. В свою чергу, вина особи у цивільному праві традиційно розрізняється на умисну та необережну форми вини. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Пленум Верховного Суду України у абз. 1 п. 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6 наголосив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, зі змісту наведених норм права випливає, що для застосування вимог статті 1166 ЦК України суд повинен встановити наявність певних обставин, а саме - якими саме неправомірними діями відповідача було заподіяно шкоду позивачу і чи є між цими діями та шкодою безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Наявність (відсутність) зазначених обставин суд повинен встановити за допомогою належних доказів. При цьому, суд повинен оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права.

Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому, позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги - факт завдання шкоди (збитків) відповідачем та обґрунтувати її розмір. Саме до цього зводяться правові висновки щодо застосування норм права, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 03 грудня 2014 року N 6-183цс14.

Разом з тим, відповідачі заперечуючи проти задоволення позову, не скористалися своїми правами, передбаченими нормами ЦПК та не надали до суду докази відсутності вини ОСОБА_2 у заподіянні шкоди.

Вина, відповідача-2 ОСОБА_2 , у формі необережності, у спричиненні пошкодження скла автомобіля позивача була визнана самим ОСОБА_2 та зафіксована у протоколі огляду місця події, складеного слідчим.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».

У цивільному праві під діями юридичної особи визнаються: дії органу, її представників, а також її членів або інших учасників (працівників і службовців). Діями фізичної особи (фізичної особи підприємця) визнаються дії працівників (службовців), якщо їх вчинено на виконання трудових (службових) обов`язків.

Покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за вказаною нормою пояснюється тим, що безпосередній заподіювач шкоди (працівник) юридично втілює волю осіб, з якими він пов`язаний трудовим договором (контрактом), а тому його вина визнається виною роботодавця.

Правовий зв`язок між юридичною або фізичною особою та працівником виникає з трудових відносин незалежно від їх характеру постійні, тимчасові, сезонні відносини або відносини, що склалися між зазначеними особами при виконанні працівником іншої роботи за трудовим договором (контрактом).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого дня.

Деліктні зобов`язання, передбачені вказаною нормою, включають: потерпілу особу, що зазнала шкоди; відповідача юридичну або фізичну особу, яка безпосередньо шкоди потерпілій стороні не завдавала; фактичного заподіювача шкоди працівника, який пов`язаний з відповідачем виконанням своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за статтею 1172 ЦК України необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності так і спеціальних умов, які обов`язково слід ураховувати. Це обставини, за наявності яких шкода була спричинена, хоча сама шкода в цих зобов`язаннях і не набуває якихось особливостей. До таких обставин частина перша вказаної норми відносить виконання трудових (службових) обов`язків працівником. У разі завдання шкоди працівником діями, що за своїм змістом не випливають з виконання ним трудових (службових) обов`язків, не виникає відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, спричинену вказаним працівником. Він повинен сам відшкодувати цю шкоду на загальних підставах деліктної відповідальності (стаття 1166 ЦК України).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України від 22.06.2017 у справі № 6-501цс17.

Проте, як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ОСББ «Тополь 68» та дії, які спричинили матеріальну шкоду позивачу, були здійснені відповідачем під час виконання службових обов`язків, що не заперечувалося та не спростовано відповідачами, а отже в силу приписів ст. 1172 ЦК України, шкода, завдана його діями, має відшкодовуватись ОСББ «Тополь 68».

Як вбачається зі змісту ст. 51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Винятки становлять справи, вирішення яких є неможливим без участі усіх співвідповідачів у зв`язку із характером спірних правовідносин.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди, оскільки судом встановлено, а позивачем доведено завдання шкоди ОСОБА_2 , як працівником ОСББ «Тополь 68» шляхом пошкодження скла автомобіля, належного позивачу та розмір збитків; доведено наявність причинного зв`язку між поведінкою відповідача та настанням шкоди; вину завдавача шкоди у необережній її формі, тому спричинена матеріальна шкода в розмірі 3353 грн. підлягає стягненню на користь позивача з ОСББ «Тополь 68».

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (на 3353 грн. з 4083 грн. = 81%).

В матеріалах справи наявні підтвердження того, що позивачем були понесені судові витрати зі сплати судового збору, який підлягає стягненню в сумі 681,05 грн. (81% від 840,80 грн.) з відповідача-1 на користь позивача.

Що стосується вимог відповідача-1, про стягнення суми правничої допомоги, суд враховує наступне.

У даній справі відповідачем-1 адвокатом Бразалук С.С. надавалася правнича допомога на підставі укладеного Договору про надання правової допомоги №59-ЦС-100 від 19 жовтня 2020 року. За надану правничу допомогу відповідачем-1 було сплачено суму коштів у розмірі 1200,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією до прибуткового касового ордеру №31 від 20.10.2020 року.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Визначаючи розмір витрат на правову допомогу, суд, керуючись принципом співмірності, з урахуванням складності справи, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, обґрунтованості витрат та їхню необхідність, доцільність та пропорційність до предмета спору, за наявності перелічених документів, наданих позивачами та їх представником, зазначає, що заявлений обсяг коштів та витраченого часу суд вважає неспівмірними із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт та наданих послуг, оскільки витрати часу на здійснення підготовки позовної заяви для здійснення розрахунку заборгованості, перебували в прямій залежності з якістю наданої правової допомоги, зокрема можливістю завчасного визначення правовідносин між сторонами, встановлення кола осіб, що беруть у них участь, визначення предмету позову, виконання розрахунку позовних вимог, тощо.

У зв`язку з чим, враховуючи часткове задоволення позовних вимог (81%), то відповідно до положень ст. 137, п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з позивача на користь відповідача-1 розмір правничої допомоги в сумі 228 грн. (19% від 1200 грн.), пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22,1166,1172 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 229, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тополь 68» (місцезнаходження: 49041, м.Дніпро, Запорізьке шосе, буд.68), ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) про стягнення збитків задовольнити частково.

Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тополь 68» на користь ОСОБА_1 збитки у розмірі 3353 грн., а також 681 грн. 05 коп. судових витрат, а всього: 4034 грн. 05 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тополь 68» судових витрат на правову допомогу у розмірі 228,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар