ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року

м. Черкаси

Справа № 712/6352/17, Провадження № 22-ц/821/1815/20 категорія: 301030000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.

секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 ;

представник ОСОБА_1 ОСОБА_2

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_3 ;

представник ОСОБА_3 адвокат Шамов Олексій Анатолійович

відповідач за первісним позовом (третя особа за зустрічним позовом): Черкаська міська рада

розглянув у порядку позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 серпня 2020 року (ухвалене в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси під головуванням судді Токової С.Є., повний текст виготовлено 14 серпня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Черкаської міської ради про виділ частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Черкаська міська рада про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

22 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , Черкаської міської ради про виділ частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності.

В обгрнутвання позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що відповідно до договору дарування від 22 вересня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Михайлівською А.А. їй на праві власності належить 11/25 частин будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого держнотконторою від 10 грудня 1982 року, належало 5/200 частин даного будинковолодіння, на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого держнотконторою від 11 грудня 1988 року, належало 17/100 частин даного будинковолодіння, на підставі договору дарування від 27 листопада 2009 року йому належало 39/200 частин даного домоволодіння.

Також, ОСОБА_4 , на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 квітня 2014 року належало 17/100 частин даного домоволодіння, а всього ОСОБА_4 належало 14/25 частин домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 .

В послідуючому власником даної частини домоволодіння на підставі правочину став відповідач ОСОБА_3 . За вказаним домоволодінням закріплена земельна ділянка площею 784 кв.м., з яких 496 кв.м. знаходяться у постійному користування, відповідно до рішення Виконкому Черкаської міської ради № 1062 від 04 грудня 1954 року, а 288 кв.м. у тимчасовому користуванні, згідно рішення Виконкому Черкаської міської ради № 164 від 26 вересня 1989 року.

04 грудня 2007 року, не знаючи про фактичну площу земельної, яка перебувала у її користування, позивачка звернулась з заявою до Черкаської міської ради про передачу у приватну власність частини земельної ділянки, відповідно до частки у нерухомості будинковолодіння.

При здійсненні розробки технічної документації на земельну ділянку із землеустрою було встановлено, що фактичний розмір земельної ділянки під даним домоволодінням становить 794 кв.м.

Також, було встановлено, що площа земельної ділянки яка перебуває у користуванні позивачки становить тільки 300 кв.м., що не відповідає її частці у нерухомості домоволодіння.

Тому, дані обставини змусили позивачку звертатись до суду з позовом про встановлення порядку користування.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 травня 2013 року було встановлено, що фактична площа земельної ділянки на даний час складає не 784 кв.м., а 793 кв.м., і у позивачки перебуває в користуванні 300 кв.м., що є менше, ніж передбачено виходячи з розрахунку часток співвласників домоволодіння.

В подальшому частки у домоволодінні неодноразово відчужувались, і на даний час співвласниками є сторони у справі. Відповідачем ОСОБА_3 та попереднім співвласником ОСОБА_4 (який є батьком відповідача) право позивачки на користування земельною ділянкою площею 367 кв. м. не визнається і чиняться перешкоди у користуванні.

Незалежно від змінених часток сторін у будинковолодінні, до сторін від попередніх власників перейшло право на користування земельною ділянкою у пропорції Ѕ до Ѕ.

Між позивачкою та відповідачем ОСОБА_3 існує спір щодо користування земельною ділянкою, так як відповідач не визнає права позивачки на користування земельною ділянкою.

18 вересня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа: Черкаська міська рада про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що будинок по АДРЕСА_1 було побудовано бабусею та дідусем позивача за первісним позовом під час шлюбу.

Рішенням Народного суду м. Черкаси від 1972 року було проведено реальний розподіл домоволодіння за вказаною адресою та встановлено порядок користування земельною ділянкою між подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Тобто, рішенням Народного суду м. Черкаси від 08 грудня 1972 року було встановлено порядок користування земельною ділянкою у відповідності до часток співвласників у праві власності на будинок (51% та 49%).

20 січня 1982 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 49/100 частин даного будинку, після смерті батька ОСОБА_4

26 березня 1988 року нотаріальною конторою було видане свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на 51/100 частину вказаного домоволодіння після смерті ОСОБА_5 .

В подальшому, 18 жовтня 1999 року ОСОБА_8 купила 11/25 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що розташовані на земельній ділянці площею 496 кв. м.

Договором купівлі-продажу за домовленістю нових співвласників будинку було змінено порядок користування «прибудинковою» земельною ділянкою.

Кількість співвласників будинку, як і частки у справі власності змінилися.

22 вересня 2004 року ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_1 11/25 частин спірного будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що розташовані на земельній ділянці площею 784 кв.м.

Позивач бажає добросовісно скористатись своїм правом на виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, у зв`язку з чим звернувся із зустрічним позовом до суду.

Просив суд припинити право спільної часткової власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 в частині права спільної часткової власності на 14/25 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд. Виділити 14/25 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд в натурі, як окремий об`єкт нерухомого майна- житловий будинок з надвірними спорудами.

Визнати за ним право власності на частину домоволодіння як на окремий об`єкт нерухомості - житловий будинок з надвірними спорудами, згідно з варіантом висновку експерта, після її проведення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Виділено ОСОБА_1 житлові кімнати № 2-3 площею 11,8 кв. м. та № 2-4 площею 11,5 кв. м., службове приміщення № 2-5 площею 12,5 кв. м., Ѕ частину сараю літ. «Б», гараж літ. «Г», замощення літ. «І», водоколонка літ. «№ 6», Ѕ частина огорожі «№1-5,7» (прибудова літ. «а4», в якій розташовані кухня № 2-1 площею № 14,0 кв. м. та ванна № 2-2 площею 3,9 кв. м., при розподілі не враховувалися), що знаходяться в житловому будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 .

Виділено ОСОБА_3 коридор № 1-1 площею 2,1 кв. м., ванну кімнату № 1-2 площею 4,0 кв. м., кухню № 1-3 площею 6,9 кв. м., житлові кімнати 1-4 площею 13,1 кв. м. та № 1-5 площею 12,1 кв. м., веранду № 1-6 площею 11,10 кв. м., Ѕ частину сараю літ. «Б», сарай літ. «Д», вбиральню літ. «Г», погріб літ. «В», Ѕ частину огорожі «№ 1-5,7», що знаходяться в житловому будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 .

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_9 та ОСОБА_3 на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Виділено ОСОБА_1 (частка 11/25) земельну ділянку загальною площею 350 кв. м., в тому числі частини земельних лишків 26 кв. м., що позначена на плані червоним кольором відповідно до варіанту № 2 висновку земельно-технічної експертизи, яка розташована в межах: від т. 2 до т. 3 2,64 м; від т. 3 до т. 4 14,12 м; від т. 4 до т. 5 5,39 м; від т. 5 до т. 6 7,37 м.; від т. 6 до т. 7 22,32 м; від т. 7 до т. 8 1,71 м; від т. 8 до т. 9 3,01 м; від т. 9 до т. 11 0,91 м; від т. 11 до т. 12 по лінії розподілу сараю Б; від т. 12 до т. 13 0,82 м; від т. 13 до т. 14 6,53 м; від т. 14 до т. 15 по лінії розподілу житлового будинку А-1; від т. 15 до т. 16 1,07 м; від т. 16 до т. 17 5,52 м; від т. 17 до т. 2 13,12 м. Площа ділянки становить 350 кв.м.

Виділено ОСОБА_3 (частка 14/25) земельну ділянку загальною площею 444,0 кв. м. в тому числі частина земельних лишків 32 кв.м., що позначені на плані зеленим кольором відповідно до варіанту № 2 висновку земельно-технічної експертизи від 09 грудня 2019 року і яка розташована в межах: від т. 1 до т. 2 7,89 м; від т. 2 до т. 17 13,12 м; від т. 17 до т. 16 5,52 м; від т. 16 до т. 15 1,07 м.; від т. 15 до т. 14 по лінії розподілу житлового будинку А-1; від т. 14 до т. 13 6,53 м; від т. 13 до т. 13 0,82 м; від т. 12 до т. 11 по лінії розподілу сараю Б; від т. 11 до т. 9 0,91 м; від т. 9 до т. 10 15,74 м; від т. 10 до т. 1 35,88 м. Площа ділянки становить 444,0 кв. м.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 жовтня 2020 року виправлено допущену в резолютивній частині рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 серпня 2020 року описку.

Викладено третій абзац резолютивною частини рішення в наступній редакції:

Виділено ОСОБА_1 житлові кімнати № 2-3 площею 11,8 кв. м. та № 2-4 площею 11,5 кв. м., службове приміщення № 2-5 площею 12,5 кв. м., Ѕ частину сараю літ. «Б», гараж літ. «Е», замощення літ. «І», водоколонка літ. «№ 6», Ѕ частина огорожі «№1-5,7» (прибудова літ. «а4», в якій розташовані кухня № 2-1 площею № 14,0 кв. м. та ванна № 2-2 площею 3,9 кв. м., при розподілі не враховувалися), що знаходяться в житловому будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що під час розгляду справи встановлено, що сторони мають намір припинити право спільної часткової власності та виділити кожному з них в натурі домоволодіння, так як припинення права спільної власності буде сприяти вільному волевиявленню, кожному із співвласників, щодо здійснення прав власника майна.

Також, в судовому засіданні встановлено, що не дивлячись на фактичний порядок користування будинковолодінням, який склався між сторонами, виділ частки у нерухомому майні не проводився, що підтверджується відповідними правовстановлюючими документами.

Розподіл присадибної земельної ділянки відповідно до рішення Народного суду міста Черкаси від 08 грудня 1972 року було здійснено згідно висновку інвентар бюро від 25 травня 1972 року по фактичному землекористуванню, оскільки за будинком обраховувалось лише 496 кв.м. присадибної земельної ділянки, а фактично було розділено 735 кв.м.- ( 367+368 кв.м.).

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 164 від 26 вересня 1989 року у зв`язку із неможливістю використання земельних лишків для державних та громадських потреб, а також враховуючи згоду власників будинків що прилягають, залишено за будинком по АДРЕСА_1 земельні лишки в тимчасове користування площею 288 кв.м. і загальна площа земельної ділянки склала 784 кв.м. ( 496 кв.м. + 288 кв.м.).

На даний час згідно геодезичних обмірів, площа спірної земельної ділянки складає 794 кв.м., тобто змінилася у порівнянні з тією, розподіл проводився у 1972 році.

З метою з`ясування питання чи можливий розподіл земельної ділянки по АДРЕСА_1 між співвласниками по фактичному користуванню з урахуванням поділу житлового будинку та надвірних споруд, судом було призначено будівельно-технічну експертизу.

Домовленості позивачка з відповідачем щодо спільної приватизації земельної ділянки сторони не досягли з підстав існування спору щодо розміру земельної ділянки в залежності від часток у будинковолодінні, оскільки площа земельної ділянки, яка перебувала у власності попередніх власників та була розділена між ними порівну по Ѕ на даний час змінилась та є більшою, в той же час позивач за первісним позовом користується земельною ділянкою меншої площі ніж відповідач.

Таким чином, суд визнав за можливе захистити порушене право позивача за первісним позовом шляхом виділення їй у користування частки земельної ділянки, яка відповідає її частці у нерухомому майні , та право позивача за зустрічним позовом шляхом виділення у будинку житлових приміщень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 оскаржив його в установленому порядку до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі просив скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 серпня 2020 року в частині виділення сторонам справи земельних ділянок та в цій частині ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом при постановленні оскаржуваного рішення в частині виділення сторонам справи земельних ділянок, не звернув уваги на ту обставину, що рішенням суду від 08 грудня 1972 року, яким порядок користування ділянкою вже був визначений, рішення перебуває в законній силі, не скасоване та не змінене, цим рішенням по спірній ділянці встановлено чітку межу між співкористувачами, яка є обов`язковою як для сторін тієї справи, так і для всіх послідуючих користувачів, в тому числі на даний час і на майбутнє. Суд повинен був закрити провадження в частині спору щодо земельної ділянки, оскільки такий спір вже був вирішений судом між тими самими сторонами в іншій справі, однак цього не зробив.

Крім того, вирішуючи спір, суд перебрав на себе повноваження Черкаської міської ради щодо виділу сторонам земельних ділянок. Крім того, суд виділив сторонам спору «надлишкові» ділянки, які перебувають в комунальній власності і сторонам у справі чи попереднім власникам нерухомості в користування у передбаченому законом порядку не передавалися.

Ділянка, щодо якої виник спір, не є власністю сторін а перебуває частково в їх користуванні. Відповідно, в даному випадку правильним було визначити порядок користування ділянкою а не виділ її частки та припинення на неї права спільної власності, що є підставою для визнання тієї обставини, що позивач за первісним позовом обрав неправильний спосіб захисту порушеного права.

Також, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі наголошує на ту обставину, що судові експерти в своїх висновках від 04 квітня 2019 року та від 09 грудня 2019 року пропонували варіанти саме для визначення порядку користування ділянкою, а не для її поділу. Крім того, позивач ОСОБА_1 в 2011 році вже зверталась до суду з позовом і просила визначити порядок користування спірною земельною ділянкою. Соснівський районний суд м. Черкаси своїм рішенням від 30 травня 2013 року відмовив в задоволенні позовних вимог, мотивуваши своє рішення тим, що порядок користування спірною земельною ділянкою вже був предметом судового розгляду у 1972 році і не може аналізуватись та перевірятись при вирішенні аналогічного спору.

Отже, існують рішення судів від 08 грудня 1972 року та від 30 травня 2013 року, яким питання порядку користування земельною ділянкою вже вирішені, тому позивач мав би просити в позовних вимогах усунути перешкоди в існуючому режимі користування, а не заново встановити такий порядок.

Крім того, ОСОБА_3 зазначив, що не може бути достовірним та об`єктивним висновок експерта, якому надані недостовірні та необ`єктивні вихідні/початкові дані. Оскільки, допитаний в судовому засіданні судовий експерт після ознайомлення з кольоровою схемою поділу ділянки 1972 року та висновку БТІ 1972 року, яких на момент проведення експертизи в матеріалах справи не було, не заперечив, що за умов вчасного надання йому цих документів разом зі справою, висновки експертизи могли б бути відмінними від існуючих.

З урахуванням вищевстановлених обставин, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині виділення сторонам справи земельних ділянок та відмовити в задоволенні позову в цій частині.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , що надійшов від ОСОБА_1 , остання зазначила, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає, оскільки вона не містить обґрунтованих доводів щодо порушення районним судом норм матеріального чи процесуального права при ухваленні рішення суду.

Зазначила, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 серпня 2020 року у справі № 712/6352/17 вирішувалося питання стосовно виділення частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності та про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності. Питання виділення сторонам саме земельних ділянок судом не вирішувалося, тому і підстав для зміни чи скасування рішення суду в частині виділення земельних ділянок в суду апеляційної інстанції немає.

ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення, а судове рішення без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 22 вересня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Михайлівською А.А. (реєстр № 4698) є власником 11/25 частин будинковолодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_10 »

Іншому співвласнику, ОСОБА_3 , належить 14/25 часток у спільному майні на підставі договору дарування частини будинку від 29 грудня 2016 року.

Будинковолодіння знаходиться на земельній ділянці площею 784 кв.м., з яких 496 кв.м. надано у постійне користування відповідно до рішення виконкому Черкаської міської ради № 1062 від 04 грудня 1954 року, а 288 кв.м.- у тимчасовому користуванні згідно з рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 164 від 26 вересня 1989 року.

Рішенням народного суду міста Черкаси від 08 грудня 1972 року будинковолодіння по АДРЕСА_1 було розділено в рівних частинах між подружжям ОСОБА_11 , а саме ОСОБА_4 49 %, ОСОБА_12 51 %, також було розділено в рівних частинах присадибну ділянку ОСОБА_5 367 кв.м., а ОСОБА_4 368 кв.м.

Розподіл будинку та присадибної ділянки біло здійснено згідно висновку інвентар бюро від 25 травня 1972 року по фактичному землекористуванню, оскільки за будинком обраховувалось лише 496 кв.м. присадибної земельної ділянки, а фактично було розділено 735 кв.м.- (367+368 кв.м.).

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 164 від 26 вересня 1989 року у зв`язку із неможливістю використання земельних лишків для державних та громадських потреб , а також враховуючи згоду власників будинків що прилягають , залишено за будинком по АДРЕСА_1 земельні лишки в тимчасове користування площею 288 кв.м. і загальна площа земельної ділянки склала 784 кв.м. ( 496 кв.м.+288 кв.м.).

В подальшому, частини спірного будинковолодіння належали спадкоємцям ОСОБА_4 ОСОБА_5 та неодноразово були відчудженні на підставі договорів купівлі-продажу, договорів дарування, частина будинку була добудована, що призвело до зміни часток сторін у будинковолодінні.

22 вересня 2004 року ОСОБА_8 подарувала, а ОСОБА_1 (мати позивачки) прийняла в дар 11/25 частин будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

29 грудня 2016 року ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_3 (відповідач) прийняв у дар 14/25 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, по АДРЕСА_1 .

Також, судом першої інстанції встановлено, що не дивлячись на фактичний порядок користування будинковолодінням, який склався між сторонами, виділ частки у нерухомому майні не проводився, що підтверджується відповідними правовстановлюючими документами.

Так, відповідно до договору дарування від 22 вересня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Михайловською А.А. на підставі якого позивач ОСОБА_1 набула права власності на 11/25 частин будинковолодіння по АДРЕСА_1 та договору дарування 29 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Сопільняк А.О., відповідно до якого відповідач ОСОБА_3 став власником 14/25 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд , по АДРЕСА_1 сторонами набувалось право власності на частки у житловому будинку з прибудовами, без виділення в натурі конкретних житлових приміщень у будинку , що спростовує твердження представника відповідача за зустрічним позовом про вже проведений розподіл будинку відповідно до рішення Народного суду міста Черкаси від 08 грудня 1972 року.

Більше того, сам відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 , звернувся із зустрічним позовом про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності та просив суд припинити право спільної часткової власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 в частині права спільної часткової власності на 14/25 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд . Виділити йому 14/25 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд в натурі, як окремий об`єкт нерухомого майна - житловий будинок з надвірними спорудами. Визнати за ним право власності на частину домоволодіння як на окремий об`єкт нерухомості - житловий будинок з надвірними спорудами , згідно з варіантом висновку експерта, після її проведення. З метою визначення можливих варіантів виділення в натурі приміщень судом було призначено будівельно-технічну експертизу, згідно з висновком якої № 1204/17-23, № 699/18-23 від 30 липня 2018 року експертом запропоновано один варіант такого розподілу.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що розподіл присадибної земельної ділянки відповідно до рішення Народного суду міста Черкаси від 08 грудня 1972 року було здійснено згідно висновку інвентар бюро від 25 травня 1972 року по фактичному землекористуванню, оскільки за будинком обраховувалось лише 496 кв.м. присадибної земельної ділянки, а фактично було розділено 735 кв.м.- ( 367+368 кв.м.).

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 164 від 26 вересня 1989 року у зв`язку із неможливістю використання земельних лишків для державних та громадських потреб , а також враховуючи згоду власників будинків що прилягають, залишено за будинком по АДРЕСА_1 земельні лишки в тимчасове користування площею 288 кв.м. і загальна площа земельної ділянки склала 784 кв.м. ( 496 кв.м.+288 кв.м.).

На даний час згідно геодезичних обмірів, площа спірної земельної ділянки складає 794 кв.м. (а.с.85), тобто змінилася у порівнянні з тією, розподіл якої проводився у 1972 році.

З метою з`ясування питання чи можливий розподіл земельної ділянки по АДРЕСА_1 між співвласниками по фактичному користуванню з урахуванням поділу житлового будинку та надвірних споруд, судом було призначено будівельно-технічну експертизу.

У відповідності з висновком експерта від 09 грудня 2019 року відповідно до ідеальних часток у праві власності на будинок, ОСОБА_1 ( 11/25) та ОСОБА_3 14/25) - співвласникам припадає площа 324 кв.м. та 412 кв.м. відповідно. (т.2 а.с. 86). Крім того, оскільки розмір земельної ділянки по фактичному користуванню складає 794 кв.м. та перевищує площу земельної що фактично була розділена відповідно до рішення Народного суду міста Черкаси ( 735 кв.м.) на 58 кв.м. (797 кв.м.-735 кв.м.), розподіл зазначених 58 кв.м. здійснено також відповідно до часток у будинковолодінні.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

В даному випадку, суд апеляційної інстанції враховує, що рішення суду оскаржується лише в частині вирішення спору щодо виділення сторонам справи земельних ділянок.

Відповідно до статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України, з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники мають рівні права.

Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Таким чином, з моменту набуття сторонами права спільної часткової власності на земельну ділянку сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуватися спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені усіма співвласниками.

Згідно із частиною першою статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є правом спільної часткової власності.

Відповідно до статей 364 та 367 зазначеного Кодексу кожен із співвласників має право на виділ частки його майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 Земельного Кодексу.

Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини або за рішенням суду ( ст. 87 цього Кодексу).

Відповідно до статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, при цьому співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно із частинами першої, другої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до статті 88 Земельного кодексу України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Ч. 4 ст. 120 Земельного Кодексу України визначено, що у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності житлового будинку, будівлі або споруди.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Частиною першою статті 368 ЦК України, передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Слід зазначити, що відповідно до положень статей 181, 182 ЦК України земельні ділянки, житлові будинки та споруди є нерухомим майном щодо яких проводиться державна реєстрація прав.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі і тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їх угодою залежно від розміру їх часток у спільній частковій власності на будинок. Суд відповідно до ст. 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку у спільній частковій власності на землю або на житловий будинок і для яких зазначена угода є обов`язковою, і це правило стосується тих випадків коли житловий будинок було поділено в натурі.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, апеляційний суд враховує ту обставину, що рішенням Народного суду від 08 грудня 1972 року розподілено між подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_5 будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Вказаним рішенням виділено в рівних частинах присадибну ділянку ОСОБА_5 367 кв.м. та ОСОБА_4 368 кв.м.

Розподіл будинковолодіння та присадибної ділянки було здійснено згідно висновку інвентар бюро від 25 травня 1972 року.

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 164 від 26 вересня 1989 року у зв`язку із неможливістю використання земельних лишків для державних та громадських потреб, а також враховуючи згоду власників будинків, що прилягають, залишено за будинком по АДРЕСА_1 земельні лишки в тимчасове користування площею 288 кв.м. і загальна площа земельної ділянки склала 784 кв.м. (496 кв.м. + 288 кв.м.).

Згідно довідки КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 15 вересня 2010 року будинок, який розміщений в АДРЕСА_1 зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_4 , якому належить частка 5/200 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого держнотконторою 10 грудня 1982 року; частка 17/100 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого нотконторою 11 листопада 1988 року; частка 39/200 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Волошиною Н.Г.; частка 7/100 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого держнотконторою 22 квітня 2008 року та ОСОБА_1 частка 11/25 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом 22 вересня 2004 року. Земельна ділянка вказана розміром 784 кв.м.

Під час розгляду справи судом було враховано, що площа земельної ділянки згідно геодезичних розмірів змінилася з тією, розподіл якої проводився у 1972 році та на даний час складає 794 кв.м.

В зв`язку з вищевикладеною обставиною, суд першої інстанції призначив у справі будівельно-технічну експертизу для з`ясування питання чи можливий розподіл земельної ділянки по АДРЕСА_1 між співвласниками по фактичному користуванню з урахуванням поділу житлового будинку та надвірних споруд.

У відповідності з висновком експерта від 09 грудня 2019 року (а.с. 86 Т. 2) відповідно до ідеальних часток у праві власності на будинок, ОСОБА_1 (11/25) та ОСОБА_3 (14/25) співвласникам припадає площа 324 кв.м. та 412 кв.м. відповідно. Крім того, оскільки розмір земельної ділянки по фактичному користуванні складає 794 кв.м. та перевищує площу земельної ділянки, що фактично була розділена відповідно до рішення Народного суду міста Черкаси (735 кв.м.) на 58 кв.м., розподіл зазначених 58 кв.м. здійснено також відповідно до часток у будинковолодінні відповідно до ухвали суду.

Відповідно до ч.1 ст. 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зазначені положення щодо користування власністю застосовуються і до майнових прав на майно (зокрема, права користування земельною ділянкою).

Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак, у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (ч. 5 ст. 319 ЦК України).

Отже, при вирішенні спору, суд може визначити лише варіанти користування земельної ділянки, а не розподілу її між власниками, оскільки така функція закріплена лише за органом місцевого самоврядування, якому надано право згідно встановленої законом процедури надавати у власність та закріплювати за особами відповідні земельні ділянки.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги в частині розподілу земельних ділянок, суд першої інстанції помилково здійснив такий розподіл, не врахувавши ту обставину, що позов в частині виділу сторонам земельних ділянок вже розглядався судом в 2013 році і рішенням суду від 30 березня 2013 року у справі № 2-1920/11 в задоволенні позовних вимог було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 23 липня 2013 року рішення районного суду від 30 травня 2013 року було залишено без змін і воно вступило в законну силу.

Більше того, порядок користування спірною земельною ділянкою вже встановлений рішенням Народного суду м. Черкаси від 08 грудня 1972 року у цивільній справі № 2-1822 є діючим та обов`язковим для користувачів ділянки. При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 не врахувала правовий порядок та дійсний обсяг земельних прав, що перейшли до неї в момент вчинення правочину з нерухомістю.

Крім того, суд при ухваленні рішення в частині розподілу земельних ділянок не врахував, що з показів експерта вбачається, що експертний висновок будується на неточних відомостях, без врахування порядку користування, встановленого судом в 1972 році, про що не заперечив експерт під час допиту його в суді першої інстанції, оскільки на час проведення експертизи схеми поділу ділянки 1972 року та висновку БТІ 1972 року в матеріалах справи не було.

Статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 122 ЗК України визначено повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради АРК, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Ч. 1 ст. 122 ЗК України передбачає, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

В ході розгляду справи, судом апеляційної інстанції було встановлено, що суд першої інстанції розглядаючи спір та виділяючи сторонам справи земельні ділянки, закріпив за ними 58 кв.м. лишків земельної ділянки, які не були розподілені рішенням Народного суду м. Черкаси від 08 грудня 1972 року (оскільки при фактичному обмірі земельної ділянки біля будинковолодіння АДРЕСА_1 було встановлено, що площа земельної ділянки становить 793 кв.м., а рішенням Народного суду м. Черкаси від 08 грудня 1972 року було розподілено 735 кв.м. земельної ділянки). Зазначені 58 кв.м. лишків земельної ділянки не були розподілені органом місцевого самоврядування, до компетенції якого відноситься вказана дія. А тому, закріплюючи своїм рішення площу лишків земельної ділянки в розмірі 58 кв.м., суд, не звернувши фактично на цю обставину уваги перебрав на себе функцію органу виконавчої влади, чим порушив права сторін у справі.

Крім того, під час проведення експертизи щодо розподілу земельної ділянки, суд надав експерту неточні дані (з урахуванням лишків 58 кв.м.), тому висновок експерта ґрунтується на вихідних відомостях, що суперечать обставинам справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно визначився з характером спірних відносин в частині вирішення спору щодо виділення сторонам справи земельних ділянок, неповно дослідив наявні у справі докази в цій частині та прийшов до необґрунтованого висновку про можливість виділу таких часток земельної ділянки сторонам. Тому в цій частині судове рішення підлягає до скасування з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Згідно з установленою практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, рішення суду першої інстанції, як ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, до часткового скасування в частині вирішення спору щодо виділення сторонам справи земельної ділянки та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося сторонами та підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволена повністю, тому у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2 880 грн., сплачених ним за подачу апеляційної скарги відповідно до квитанції № 3 від 13 жовтня 2020 року (а.с. 253 Т.2).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 серпня 2020 року в частині вирішення позовних щодо виділення сторонам земельних ділянок скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 2 880 грн. по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2020 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді Л.І. Василенко

О.В. Карпенко