Справа №203/4298/19
Провадження №2/0203/342/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2020 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Дзьомі Ю.О.,

з участю:

-позивачки ОСОБА_1 ;

-представниці відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди,

у с т а н о в и в:

1. 29 листопада 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом до ДП «ВО Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що від червня 2005 року по вересень 2019 року вона працювала у відповідача (в останнє на посаді старшого диспетчера). При звільненні з позивачкою не було проведено остаточного розрахунку. Викладені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 33 939,00 грн., компенсації за затримку розрахунку при звільненні, а також відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн. (а.с.а.с. 2 5).

2. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги частково, пояснивши, що заборгованість після відкриття провадження у справі була частково погашена і тепер становить 25 321,00 грн. Дотепер решта заборгованості не сплачена.

3. Представниця відповідача у суді заперечувала проти позову, зазначивши, що заборгованість дійсно існує, проте вона утворилася винятково через скрутне фінансове становище підприємства.

4. Заслухавши пояснення позивачки, представниці відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав.

5. Судом було встановлено, що позивачка від 09.06.2005 по 30.09.2019 працювала у відповідача на різноманітних посадах (в останнє на посаді старшого диспетчера) (а.с. 8).

6. При звільненні відповідач не сплатив позивачці заборгованість по заробітній платі, розмір якої станом на 23.01.2020 становить 25 321,00 грн., про що свідчить довідка відповідача від 23.01.2020 №313.

7. Відповідно до частин першої, третьої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

8. Згідно з частинами першою, другою статті 94 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

9. За правилами, встановленими частиною першою статті 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

10. Частиною першою статті 115 КЗпП визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

11. Судом встановлено, що під час звільнення позивачка не отримала усі належні їй кошти, що є безумовною підставою для задоволення позову в частині стягнення заборгованості. При цьому, зважаючи на часткове погашення такої заборгованості відповідачем, позов підлягає задоволенню в сумі 25 321,00 грн.

12. За змістом статті 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

13. Відтак, зважаючи на те, що під час звільнення з позивачкою не було проведено остаточного розрахунку, суд доходить висновку про те, що за час затримки розрахунку за період від 30.09.2019 по 31.01.2020 з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середня заробітна плата в сумі 24 015,60 грн.

14. Розрахунок середнього заробітку проведено судом у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок).

15. Відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана відповідна виплата.

16. Згідно з абзацом першим пункту 8 Порядку обчислення виплат провадиться шляхом множення середньоденного (погодинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (погодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів на число відпрацьованих робочих днів.

17. Середньоденна заробітна плата позивача згідно з довідкою відповідача від 23.01.2020 №314 становить 285,90 грн.

18. Кількість робочих днів, належних оплаті за час затримки розрахунку при звільненні за період від 30.09.2019 по 31.01.2020, становить 84.

19. Відтак сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні складає: 84 х 285,90 = 24 015,60 грн. (з утриманням з цієї суми обов`язкових платежів і зборів).

20. Вимоги позивачки про відшкодування відповідачем моральної шкоди підлягають задоволенню частково з таких підстав.

21. За правилами, встановленими статтею 23 Цивільного кодексу України (далі ЦК), особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

22. Частиною 1 статті 1167 ЦК визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала цю шкоду, при наявності її вини.

23. За змістом частини першої статті 2371 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

24. Ураховуючи положення цієї норми, співвідношуючи їх зі встановленими в засіданні обставинами й фактами, суд вважає, що вони свідчать про наявність у діях відповідача безумовної вини у порушенні права позивачки на своєчасне та повне одержання заробітної плати при звільненні.

25. Між тим, на думку суду, розмір моральної шкоди, запропонований позивачкою, є завищеним, і його необхідно компенсувати в сумі 3 000,00 грн.

26. У порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню компенсація її судових витрат у сумі 768,40 грн. (а.с. 1).

27. Керуючись статтями 5, 7, 10 13, 19, 23, 76 81, 89, 133, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263 265, 274, 275, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» (ідентифікаційний код 14308368; 49008, Україна, місто Дніпро, вулиця Криворізька, 1) про заборгованості по заробітній платі, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 25 321,00 грн., середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 24 015,60 грн. (з утриманням з цієї суми обов`язкових платежів і зборів), компенсацію моральної шкоди в сумі 3 000,00 грн., компенсацію судових витрат у сумі 768,40 грн., разом 53 105,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 03 лютого 2020 року.

Суддя М.О. Католікян