Справа № 453/1336/17
№ провадження 2/453/2/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 січня 2020 року Сколівський районний суд Львівської області у складі: головуючого судді Микитина В.Я.,

секретаря судового засідання Корнута Т.Б.,

з участю позивача-відповідача ОСОБА_1 ,

її представника адвоката Вуйцік О.Б.,

відповідача-позивача ОСОБА_2 ,

його представника адвоката Пилипів О.В.,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Сколе Львівської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим будинком шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , з участю третьої особи приватного нотаріуса Сколівського районного нотаріального округу Львівської області Батлюк Юстини Петрівни, про визнання договору дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсним, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 18.12.2017 року в особі належно уповноваженого представника адвоката Геша І.Ю. (договір про надання правової допомоги № 01/11 від 04.11.2017 року наявний у матеріалах справи) звернулася у суд із позовною заявою, в якій, з урахуванням поданих 15.05.2018 року та 24.09.2018 року заяв про зміну предмета позову, просить усунути перешкоди у здійсненні права користування належним їй на праві власності житловим будинком, розташованим у АДРЕСА_1 , шляхом виселення відповідача ОСОБА_2 з вказаного будинку без надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Курницької В.Я., постановленою 22.12.2017 року, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим будинком шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення залишено без руху та надано термін на усунення її недоліків.

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Курницької В.Я., постановленою 29.01.2018 року, після усунення недоліків, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим будинком шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

У свою чергу, відповідач ОСОБА_2 11.05.2018 року звернувся у суд із зустрічною позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 , в якій просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку та земельної ділянки від 21.05.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Батлюк Ю.П. та зареєстрованого у реєстрі за № 894.

Ухвалою суду, постановленою 20.06.2018 року (головуючий суддя Курницька В.Я.), зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , з участю третьої особи приватного нотаріуса Сколівського районного нотаріального округу Батлюк Ю.П., про визнання договору дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсним, об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим будинком шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я., постановленою 13.08.2018 року, дану справу прийнято до провадження у зв`язку із закінченням п`ятирічного терміну повноважень судді Курницької В.Я.. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання.

Ухвалою, постановленою 09.11.2018 року у підготовчому засіданні, у даній цивільній справі призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання, чи виконано ОСОБА_4 власноручно підпис на договорі дарування житлового будинку та земельної ділянки від 21.05.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Батлюк Ю.П. та зареєстрованого у реєстрі за № 894, або ж іншою особою? Проведення експертизи доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Провадження у справі зупинено на час проведення у ній судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою, постановленою 27.05.2019 року у підготовчому засіданні, відновлено провадження у даній цивільній справі у зв`язку із проведенням у ній судової почеркознавчої експертизи, призначено дату наступного підготовчого засідання.

Ухвалами, постановленими 30.08.2019 року у підготовчому засіданні, у даній цивільній справі відмовлено у призначенні додаткової судової почеркознавчої експертизи. Підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті.

Розгляд справи по суті відбувся у судових засіданнях 05.12.2019 року та 30.01.2020 року, за участі сторін та їх уповноважених представників, третьої особи у справі.

Позов ОСОБА_1 , із урахуванням заяв про зміну його предмету, обґрунтовано тим, що відповідач фактично проживає у спірному житловому будинку, куди вселився у спосіб зайняття приналежного до нього господарського приміщення без згоди позивача, однак там не зареєстрований. Зазначає, що вона є одноосібним власником житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1 , у котрому зареєстрована та має намір проживати. У свою чергу, відповідач не є членом її сім`ї у розумінні положень ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, а саме приходиться позивачеві дядьком. Тому вказує на необхідність припинення у відповідача права користування приміщенням у у приналежному до згаданого вище будинку господарському приміщенні. Звертає увагу суду на ту обставину, що відповідач, фактично проживаючи у належному позивачеві на праві власності домоволодінні і не являючись членом її сім`ї, тим самим чинить їй перешкоди, зокрема порушує її право власності щодо вказаного домоволодіння, тобто право вільно ним користуватись і розпоряджатись, так як добровільно відмовляється звільнити займане без її згоди як власника приміщення, хоча має своє житло, де може проживати. Відтак позивач, виходячи з положень ст. ст. 316-319, 321, 383, 391 ЦК України, була змушена звертатись до суду із даним позовом, у котрому обрала спосіб захисту усунення їй перешкод у здійсненні права користування власністю шляхом виселення відповідача без надання їй іншого житла.

Позов ОСОБА_2 обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сколе Львівської області помер його батько ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_5 .. Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу котрої входить право на домоволодіння, розташоване у АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку, на котрій це домоволодіння розміщене. За життя матір позивача заповіту не складала, а тому спадкування повинно відбуватись за законом. Маючи намір прийняти спадщину після смерті матері, він вселився до вищевказаного домоволодіння, зокрема зайняв одну із приналежних до нього господарських будівель, а також перевіз туди свої речі. Однак позивачеві стало відомо, що його батько за життя уклав договір дарування, за умовами котрого належні йому та матері позивача житловий будинок та земельну ділянку подарував своїй внучці ОСОБА_1 .. Ознайомившись із змістом такого договору, позивач візуально побачив невідповідність підпису батька на ньому, у зв`язку з чим, звернувшись у суді із даним зустрічним позовом про визнання договору недійсним, одночасно клопотав про призначення у справі посмертної судової почеркознавчої експертизи для встановлення тієї обставини, чи виконано підпис на цьому договорі батьком позивача, або ж іншою особою. Крім того, на переконання позивача, його батько не міг дарувати усе нерухоме майно, так як таке було придбане у шлюбі з матір`ю, а тому останній належала половина цього майна і саме матір вправі була такою половиною розпоряджатись. Отже, вважає, що є дві самостійні підстави для задоволення його зустрічного позову, зокрема відсутність волі дарувальника на відчуження майна та відсутність у нього прав розпоряджатися половиною цього майна. Відтак, з посиланням на положення ст. ст. 47-48, 153, 227, 244, 529, 549 ЦК Української РСР 1963 року, ст. ст. 203, 215, 1258, 1261, 1268 ЦК України, просив зустрічний позов задовольнити.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , а також її уповноважена представник адвокат Вуйцік О.Б., у судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, проти вимог зустрічного позову заперечили у повному обсязі з підстав, наведених у поданому 16.07.2018 року відзиві на зустрічну позовну заяву, просили у такому відмовити.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , а також його уповноважена представник адвокат Пилипів О.В., у судовому засіданні проти вимог первісного позову заперечили у повному обсязі, просили у такому відмовити, зустрічні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили такі задовольнити.

Третя особа у справі у судовому засіданні при вирішенні первісного позову поклалася на розсуд суду, а у задоволенні зустрічних позовних вимог просила відмовити з підстав, наведених у поданих 18.07.2018 року запереченнях проти зустрічного позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, показання свідків, давши належу оцінку письмовим доказам у справі, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд, перевіряючи порушення прав позивачів за первісним та зустрічним позовами, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 є одноосібним власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого у АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки площею 0,094 га з відповідним цільовим призначенням, на котрій таке домоволодіння розташоване, що підтверджується договором дарування житлового будинку та земельної ділянки, посвідченого 21.05.2002 року державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Батлюк Ю.П. та зареєстрованого у встановленому на діючий під час його укладення порядку, реєстровий № 894 (копія міститься у справі, том 1, а. с. 130).

Оскільки відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 оспорюється правомірність набуття позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 вищевказаних домоволодіння та земельної ділянки у спосіб визнання правочину недійсним, то судом детально перевірені обставини укладення та посвідчення такого правочину, як і набуття останньою права власності на це нерухоме майно.

Так, чинний ЦК України вступив у дію 01.01.2004 року. Оскільки оспорюваний договір дарування житлового будинку та земельної ділянки було вчинено 21.05.2002 року, тобто до вступу у дію чинного ЦК України, то до спірних правовідносин у наведеній частині слід застосовувати положення ЦК Української РСР 1963 року (у редакції, котра діяла станом на дату вчинення оспорюваного правочину).

В силу ст. 244 ЦК Української РСР 1963 року договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей на суму понад 50 карбованців, повинен бути нотаріально посвідчений. Договір дарування громадянином майна державній, кооперативній або іншій громадській організації укладається у простій письмовій формі. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу.

За змістом ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Безпосереднім дослідженням примірника оспорюваного договору дарування житлового будинку та земельної ділянки в оригіналі судом встановлено його відповідність вищевказаним матеріальним нормам права щодо виконання обов`язку нотаріального посвідчення, а також реєстрації у виконавчому комітеті Сколівської міської ради народних депутатів (реєстраційне посвідчення серії АА № 002008 від 22.08.2002 року, реєстровий № 202).

Із витребуваної за відповідною ухвалою суду від Львівського державного нотаріального архіву належно засвідченої копії справи щодо посвідчення оспорюваного правочину (том 1, а. с. 128-136) вбачається, що зазначені вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також земельна ділянка належали дарувальникові дідусеві позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , а батькові відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ № 684, виданого 22.03.1996 року на підставі рішення Сколівської міської Ради народних депутатів від 02.09.1994 року за № 3 (у порядку приватизації) (копія міститься у справі, том 1, а с. 132) та свідоцтва про право власності на житловий будинок серії АА № 010460, виданого Стрийським державним комунальним міжрайонним бюро технічної інвентаризації 30.04.2002 року на підставі рішення виконкому Сколівської міської ради Львівської області від 23.04.2002 року за № 4 та зареєстрованого у реєстрі 07.05.2002 року за № 202 (копія міститься у справі, том 1, а. с. 133).

Враховуючи ту обставину, що дарувальнику належали відповідні права на зазначені вище земельну ділянку та житловий будинок з господарськими будівлями й спорудами внаслідок використання свого права на безоплатне отримання земельної ділянки у власність та на підставі рішення органу місцевого самоврядування, то останній, хоча й оформив свої права на це майно за час перебування у шлюбі з ОСОБА_5 , однак вправі був відучити належні йому об`єкти нерухомого майна у передбачений діючим на час укладення відповідного правочину спосіб. Крім того, у витребуваних матеріалах щодо посвідчення правочину міститься заява дружини дарувальника ОСОБА_5 від 21.05.2002 року вх. № 355 (том 1, а. с. 135) із посвідченням справжності її підпису на цій заяві, згідно котрої остання надала свою згоду дарувальникові на відчуження належного йому та оформленого за час шлюбу нерухомого майна.

Визначальним для суду при ухваленні даного рішення у частині вирішення зустрічного позову є й те, що матір відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ОСОБА_5 за життя не оспорювала правомірність відчуження її чоловіком земельної ділянки та житлового будинку з господарськими будівлями й спорудами, розташованих по АДРЕСА_1 , фактично погодившись із таким станом речей.

Щодо наявності у дарувальника волевиявлення під час укладення оспорюваного правочину, то на виконання відповідної ухвали суду судовим експертом Т. Качмар 16.05.2019 року складено висновок експерта № 359 (том 2, а. с. 2-6), згідно котрого підписи від імені ОСОБА_4 , які розташовані після слова «Підписи:» на зворотному боці двох примірників договору дарування, укладеного 21.05.2002 року між гр-ми ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідченого державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Батлюк Ю.П. під реєстр. № 894, та у графі «Розписка в одержанні нотаріально оформленого документа» на арк. 3 реєстру для реєстрації нотаріальних дій Сколівської державної нотаріальної контори, розпочатого 21.05.2002 року і закінченого 17.09.2002 року, виконані ОСОБА_4 .

Зазначених ствердних висновків експерта відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 належними та допустимими доказами не спростовано, у зв`язку з чим, виходячи також із того, що експерт у встановленому порядку була попереджена про кримінальну відповідальність згідно із вимогами ст. ст. 384, 385 КК України, суд надає такому висновку судової почеркознавчої експертизи віри та бере до уваги під час вирішення зустрічного позову у справі. При цьому, твердження відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , наданими до того ж не як свідком та не під присягою, про виконання підпису на оспорюваному правочині не його батьком, а його матір`ю, при викладених вище та встановлених обставинах справи суд вважає неспроможними та такими, що нічим не доводяться.

Відтак, належних та достатніх підстав для визнання недійсним договору дарування житлового будинку та земельної ділянки, посвідченого 21.05.2002 року державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Батлюк Ю.П. та зареєстрованого у реєстрі за № 894, судом не встановлено, у зв`язку з чим зустрічні позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Щодо пред`явленого первісного позову, то судом встановлено, що відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 вселився у належне на праві власності позивачеві за первісним позовом та відповідачеві за зустрічним позовом ОСОБА_1 домоволодіння у спосіб перевезення своїх особистих речей та зайняття однієї із приналежних до цього домоволодіння господарських будівель, без її згоди. Зазначена обставина визнається сторонами, а, отже, в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягає, а суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цієї обставини або добровільності її визнання.Крім того, у матеріалах справи наявні письмові докази на підтвердження звернення позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 у правоохоронні органи з приводу самовільного вселення у належне їй домоволодіння відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 та чинення їй перешкод останнім у користуванні цим домоволодінням (том 1, а. с. 10).

Як також встановлено судом, відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , в силу положень ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР, не відноситься до членів сім`ї позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 як власника житлового будинку по АДРЕСА_1 з приналежними до нього господарськими будівлями й спорудами, не веде з нею спільного господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВП від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Про зазначене також йдеться у ст. ст. 316, 317, 319 та 321 ЦК України, згідно з якими правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. ст. 16, 386, 387 та 391 вказаного Кодексу власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При встановлених судом обставинах справи, на переконання суду, право користування відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 приміщенням, приналежним до вищевказаного домоволодіння, слід припинити. Крім того, як вбачається з відмітки про реєстрацію у паспорті ОСОБА_2 (копія міститься у справі, том 1, а. с. 65, том 2, а. с. 60), останній з жовтня 2017 року зареєстрований у АДРЕСА_2 , а до цього, з жовтня 1991 року був зареєстрований у АДРЕСА_3 .

Таким чином встановлено, що відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 має житло, у котрому у визначеному законом порядку має також зареєстроване місце проживання, а у спірному домоволодінні не був зареєстрованим з 1991 року. Відповідно, останній зберігає у вищевказаному житловому будинку за собою право на житло. У свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , як власник житлового будинку по АДРЕСА_1 з приналежними до нього господарськими будівлями й спорудами, позбавлена можливості належно користуватися цим домоволодінням, у котрий без відповідної на те згоди вселився її дядько ОСОБА_2 та привіз свої особисті речі.

З огляду на вищенаведене, а також виходячи з обраного позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 способу захисту свого порушеного права, суд вважає за необхідне та можливе усунути їй перешкоди у здійсненні права користування належним їй на праві власності житловим будинком, розташованим у АДРЕСА_1 , шляхом виселення відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 без надання йому іншого житла. Таким чином, первісні позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

У зв`язку із задоволенням первісних позовних вимог у повному обсязі, сплачений позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 й документально підтверджений судовий збір у розмірі 640 грн., в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути на її користь з відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 . Усі інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме сплачений судовий збір за пред`явлення зустрічного позову та витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи, до стягнення не підлягають, оскільки, як уже зазначено вище, у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

Керуючись ст. ст. 4-5, 12-13, 81, 89-90, 95, 141, 258-259, 264-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим будинком шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення, - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належним їй на праві власності житловим будинком, розташованим у АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 без надання іншого житла.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) грн. судових витрат у справі.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , з участю третьої особи приватного нотаріуса Сколівського районного нотаріального округу Львівської області Батлюк Юстини Петрівни, про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та земельної ділянки, посвідченого 21.05.2002 року державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Батлюк Юстиною Петрівною та зареєстрованого у реєстрі за № 894, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Сколівський районний суд Львівської області.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач-відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач-позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Сколівського районного нотаріального округу Львівської області Батлюк Юстина Петрівна; місцезнаходження: АДРЕСА_6 , Львівська АДРЕСА_7 , м АДРЕСА_2 , вул. Д. Галицького, буд. 1-а.

Суддя В.Я. Микитин

Повне рішення суду складене 04 лютого 2020 року.