ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року

м. Харків

справа № 616/616/20

провадження № 22ц/818/6114/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач акціонерне товариство «Харківгаз»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Великобурлуцького районного суду Харківської області від 10 листопада 2020 року, постановлену у складі судді Подмаркової Ю.М.,

у с т а н о в и в:

Шістнадцятого жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив а) відповідно до пунктів 5.1, 5.2, 5.5 розділу V Порядку обліку природного газу з дотриманням вимог пункту 1 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, що передається споживачу публічного типового договору заборонити акціонерному товариству "Харківгаз" (надалі АТ) в рахунках при здійснені обліку розподілу та доставці природного газу приводити об`єми природного газу до стандартних умов для розрахунків за використаний природний газ, йому, як побутовому споживачу; б) зобов`язати АТ на підставі пункту 7.3.3 Типового договору надати письмову форму Договору для побутових споживачів (населення) без пунктів, глав, розділів які не стосуються побутових споживачів, завірену печаткою з дотриманням вимог пункту 1 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, у якому буде вказано "Визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі фізичних даних лічильника природного газу"; в) керуючись пунктом 8.4 Договору, статті 22 Закону України "Про захист прав споживача", Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 визнати моральну шкоду заподіяну істотним не виконанням АТ своїх зобов`язань згідно публічного Типового договору розподілу природного газу та вимаганням не передбачених Договором коштів, яка полягає в душевних стражданнях у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, регулярні з листопада 2018 року дзвінки, СМС, численні повідомлення на електронну пошту, повідомлення про припинення газопостачання/розподілу природного газу без печатки та зазначення ПІБ юридично-відповідальної особи, враховуючи положення статті 9 пункту 3, пункту 9 статті 23 Закону України "Про захист прав споживача" стягнути з відповідача на його користь двісті тисяч гривень моральної шкоди, за дії відповідача в свідомому по шахрайські не виконанню умов Договору №2613 від 17.11.2009.

Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 10 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвала суду мотивована тим, що позивачем не усунуті недоліки, про які вказано в ухвалі суду від 22 жовтня 2020 року про залишення позовної заяви без руху, у зв`язку з чим на підставі частини 3 статті 185 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) позовна заява вважається неподаною і повертається.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, прийняти постанову, якою задовольнити його позовні вимоги. Зазначає, що, на його думку, його позовна заява відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК України. Ухвалою суду від 22.10.2020 порушене право особи на звернення до суду з позовом. Ухвалою від 22.10.2020 суд вимагав від позивача дій, не передбачених чинним процесуальним законодавством, не проаналізувавши належним чином змісту позовних вимог ОСОБА_1 .

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як убачається з матеріалів справи, 16.10.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ, у якому просив а) відповідно до пунктів 5.1, 5.2, 5.5 розділу V Порядку обліку природного газу з дотриманням вимог пункту 1 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, що передається споживачу публічного типового договору заборонити акціонерному товариству "Харківгаз" (надалі АТ) в рахунках при здійснені обліку розподілу та доставці природного газу приводити об`єми природного газу до стандартних умов для розрахунків за використаний природний газ, йому, як побутовому споживачу; б) зобов`язати АТ на підставі пункту 7.3.3 Типового договору надати письмову форму Договору для побутових споживачів (населення) без пунктів, глав, розділів які не стосуються побутових споживачів, завірену печаткою з дотриманням вимог пункту 1 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, у якому буде вказано "Визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі фізичних даних лічильника природного газу"; в) керуючись пунктом 8.4 Договору, статті 22 Закону України "Про захист прав споживача", Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 визнати моральну шкоду заподіяну істотним не виконанням АТ своїх зобов`язань згідно публічного Типового договору розподілу природного газу та вимаганням не передбачених Договором коштів, яка полягає в душевних стражданнях у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, регулярні з листопада 2018 року дзвінки, СМС, численні повідомлення на електронну пошту, повідомлення про припинення газопостачання/розподілу природного газу без печатки та зазначення ПІБ юридично-відповідальної особи, враховуючи положення статті 9 пункту 3, пункту 9 статті 23 Закону України "Про захист прав споживача" стягнути з відповідача на його користь двісті тисяч гривень моральної шкоди, за дії відповідача в свідомому по шахрайські не виконанню умов Договору №2613 від 17.11.2009 (а.с. 1-4). Позов обґрунтований тим, що з жовтня 2018 року АТ безпідставно, з порушенням постанови № 1517 НКРЕКП від 23.11.2018 приводить об`єми використаного природного газу побутовими споживачами до стандартних умов при здійсненні комерційних розрахунків за використаних природний газ побутовими споживачами. Позивач звертався у серпні 2020 року до АТ із заявою про надання до 14.10.2020 письмової форми типового договору для побутових споживачів, оформленого відповідно до вимог пункту 1 глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, та перерахунку спожитого ОСОБА_1 природного газу, однак відповіді на заяву та належним чином оформленого типового договору від АТ не отримав. Такими протиправними діями АТ позивачу завдана моральна шкода, яка виявилася не лише у суттєвому погіршенні фізичного та психічного здоров`я позивача, а й у тому, що позивачу протиправно нарахована заборгованість у розмірі 2325 грн 23 коп.

Ухвалою судді Великобурлуцького районного суду Харківської області від 12 вересня 2020 року (а.с. 12-15) позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху з підстав невідповідності вимогам статтей 175, 177 ЦПК України та запропоновано усунути такі недоліки позовної заяви: надати докази, додані до позовної заяви, засвідчені відповідно до вимог пункту 5.27 розділу 5 "Вимог до змісту та розташування реквізитів документів", Національного стандарту України - "Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року №55; надати квитанцію про сплату судового збору за заявлену вимогу про відшкодування моральної шкоди як за вимогу немайнового характеру; чітко викласти зміст позовної вимоги про зобов`язання АТ надати на підставі п. 7.3.3 Типового договору надати письмову форму Договору для побутових споживачів (населення), в якому буде зазначено "Визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі фізичних даних лічильника природного газу". З указаної вимоги не зрозуміло який спосіб захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, обраний позивачем і який він просить визначити у рішенні. У разі, якщо ОСОБА_1 ставить питання про витребування доказів в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 84 ЦПК України, то в позові про це належним чином не вказано.

ОСОБА_1 отримав ухвалу суду 27.10.2020, що підтверджується його підписом на зворотньому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 19).

На виконання ухвали судді про залишення позовної заяви без руху 30 жовтня 2020 року ОСОБА_1 до суду першої інстанції надав клопотання від 23.09.2020, у якому вказав, що його позовна заява відповідає статтям 175, 177 ЦПК України, ухвала суду від 22.10.2020 заснована на власному тлумаченні норм законодавства. Стосовно засвідчення копій документів, суд не позбавлений можливості надати позивачу матеріали справи, у яких він особисто засвідчить надані ним до позову документи, або позивач може надати суду оригінал і суд особисто засвідчить справжність наявних у матеріалах справи документів. Від сплати судового збору ОСОБА_1 звільнений п.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів». Інші вимоги ухвали позивач просив викласти у формі, що відповідає ЦПК України (а.с. 20).

Ухвалою судді Великобурлуцького районного суду Харківської області від 10 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу, оскільки ним не виконані вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху (а.с. 22-24).

Колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви визначені статтями 175, 177 ЦПК України.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви (п.п. 4,5,8 ч.3 ст. 175 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 5 статті 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції про те, що надані ОСОБА_1 копії доказів не засвідчені в порядку, визначеному Національним стандартом України "Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003", затверджений наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року № 55, тому його позовну заяву слід залишити без руху. Цей стандарт не може бути застосований до дійсних правовідносин, оскільки його пункт 1.1 розділу 1 визначає, що стандарт поширюється на організаційно-розпорядчі документи (далі - документи) - постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності: органів державної влади України, органів місцевого самоврядування; підприємств, установ, організацій та їх об`єднань усіх форм власності (далі - організацій).

Статті 175, 177 ЦПК України не встановлюють вимог стосовно порядку та способу засвідчення копій доказів, що надаються до суду. Такі вимоги визначені ст. 95 ЦПК України. Оскільки ч.3 ст. 185 ЦПК України пов`язує залишення позовної заяви без руху лише з підставами її невідповідності статтям 175, 177 ЦПК України, колегія суддів уважає, що суд залишив позову заяву ОСОБА_1 без руху безпідставно.

Також суд першої інстанції не врахував, що вимога про відшкодування моральної шкоди заявлена ОСОБА_1 з підстав порушення його прав як споживача послуг АТ. Частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільняє споживачів від сплати судового збору за подачу таких позовних заяв. В цій частині залишення позову без руху також безпідставне.

Колегія суддів також не погоджується із вимогою суду до ОСОБА_1 щодо викладення ним позовної вимоги про зобов`язання АТ надати письмову форму Договору для побутових споживачів (населення), в якому буде зазначено "Визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі фізичних даних лічильника природного газу", що передбачено п. 7.3.3 Типового договору, відповідно до визначеного законом способу захисту прав або інтересів.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що обраний спосіб захисту відповідає способу, визначеному п.3 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України (припинення дії, яка порушує право). ОСОБА_1 у позовній заяві вказує, що не наданням йому типового договору за визначеною ним формою порушується його право споживача газопостачання на укладення договору, що відповідає вимогам чинного законодавства. Отже, зобов`язання АТ надати ОСОБА_1 відповідний договір припинить порушення такого права.

Тобто залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху із цих підстав, суд допустив порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження, суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею185 ЦПК України.

Частини 1, 2, 3 статті 185 ЦПК України передбачають, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу, в якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253-В).

Таким чином, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції допустивши надмірний формалізм при вирішенні питання про відкриття провадження за позовом ОСОБА_1 , безпідставно залишив його без руху, а потім і повернув без розгляду, порушивши при цьому норми матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що ухвала суду від 29.11.2020 підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимога ОСОБА_1 задоволення його позовних вимог по суті задоволенню Харківським апеляційним судом не підлягає, бо відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позовні вимоги ОСОБА_1 не були предметом дослідження суду першої інстанції, тому їх обґрунтованість та законність не може перевірятися судом апеляційної інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Великобурлуцького районного суду Харківської області від 10 листопада 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 грудня 2020 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук