КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/7609/19 Головуючий 1 інстанція - Коренюк А.М.
Провадження № 22-ц/824/2125/2020 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 січня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Лівінського С.В., Сержанюка А.С.

за участю секретаря: Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 06 травня 2019 року про відмову у відкритті у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2019 року заявникОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду міста Києва із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, - непрацездатності з метою набуття права на призначення та отримання пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 06 травня 2019 року увідкритті провадження по справі за заявою ОСОБА_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення- відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, заявник ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 06 травня 2019 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що висновки суду першої інстанції є хибними, зроблені без урахування дійсних обставин справи. Зазначає, що встановлення юридичного факту необхідно їй для підтвердження факту непрацездатності, щоб у подальшому після смерті свого батька громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_2 , отримати обов`язкову частку в спадковому майні.

Вказує, що наявне у неї пенсійне посвідчення не підтверджує на території Республіки Казахстан того, що на день смерті батька вона була непрацездатною особою та мала право на обов`язкову частку в спадковому майні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягають з наступних підстав.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження по даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що з поданої заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається спір про право заявникана захист її порушеного права на розпорядження своєю власністю та отриманняпенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Як вбачається із заявлених вимог, заявник просить суд встановити факт, що має юридичне значення, - непрацездатності з метою набуття права на призначення та отримання пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки на території Республіки Казахстан помер її батько громадянин ОСОБА_2 . Після смерті якого відкрилась спадщина, для оформлення якої на території Республіки Казахстан було заведено спадкову справу, однак наявне у неї пенсійне посвідчення не підтверджує на території Республіки Казахстан того, що на день смерті батька вона була непрацездатною особою та мала право на обов`язкову частку в спадковому майні.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оскільки в даній справі існує спір про право, висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення повністю відповідає вимогам ч. 6 ст. 294 ЦПК України та узгоджується з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення".

Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвали, апеляційна скарга заявника не містить.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване судове рішення ухвалене судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 06 травня 2019 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: С.В. Лівінський

А.С. Сержанюк