Справа № 740/4389/19
Провадження № 2/740/173/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2020 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючої - судді Пантелієнко В.Г.

з участю секретаря Філоненко О.В.

представника позивача адвоката Селюх А.В.

представника відповідача адвоката Квацби Р.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ніжина цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 150000 гривень, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 гривень.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 18 вересня 2015 року приблизно о 16 годині 55 хвилин ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Рено Логан» д.р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Шевченка в м. Ніжині в напрямку вул. Об`їжджа, не маючи технічної можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 - матір позивача, яка переходила проїзну частину справа наліво відносно напрямку руху автомобіля біля будинку № 97/1. Внаслідок ДТП ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження від яких померла в Ніжинській ЦМЛ. По даному факту було порушено кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, яке постановою слідчого від 30.04.2019 року закрито. Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом; особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Діями відповідача позивачу завдана моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях яких він зазнав внаслідок втрати матері. Свої моральні страждання позивач оцінює в 150000 гривень та просить стягнути вказану суму з відповідача. Крім того позивач звернувся за правовою допомогою, яку йому було надано адвокатом Селюх А.В. на загальну суму 6000 гривень, а тому вказані кошти просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь.

Представник позивача адвокат Селюх А.В. в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив задовольнити з підстав вказаних в позові.

Представник відповідач адвокат Квацба Р.Д. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково пояснивши, що відповідач ОСОБА_2 дійсно керував транспортним засобом, як джерелом підвищеної небезпеки, наслідком якого було заподіяно смерть ОСОБА_3 . Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача 150000 моральної шкоди є явно завищеними, зважаючи на ту обставину, що поведінка самої потерпілої є причиною та наслідком ДТП, вина відповідача повністю відсутня. Відповідач визнає суму в розмірі 50000 гривень, погоджуючись з тим, що невідновна втрата близької людини - матері, спричинила моральні страждання позивачу.

Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до наступних висновків.

Копією свідоцтва про народження (а.с. 11) підтверджується, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 .

18.09.2015 року приблизно о 16 годині 55 хвилин ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Рено Логан» д.р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Шевченка в м. Ніжині в напрямку вул. Об`їжджа, не маючи технічної можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , яка переходила проїзну частину справа наліво відносно напрямку руху автомобіля біля будинку № 97/1. Внаслідок ДТП ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження від яких померла в Ніжинській ЦМЛ.

Як вбачається з матеріалів справи смерть ОСОБА_3 настала від дихальної і легенево-серцевої недостатності, які розвинулися на тлі лівобічної посттравматичної гнійної зливної абсцедуючої плевропневмонії і тромбозу, який приєднався, внутрішньо легеневих судин, гілок легеневої артерії, в результаті комплексу ушкоджень у вигляді закритої травми грудної клітки з переломами чотирьох ребер зліва і забою лівої легені, закритого перелому лівої плечової кістки, закритих переломів кісток тазу (лівої лобкової і сідничної кісток). Комплекс вищеописаних ушкоджень виявлений у ОСОБА_3 виявився в сукупності причиною її смерті, має ознаки тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості за ознакою небезпечності для життя. Ушкодження які мали місце у ОСОБА_3 спричинені дією предметів за механізмом ударів зі значною силою і могли виникнути від наїзду і удару виступаючими передніми частинами рухомого легкового автомобіля.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.12).

Постановою слідчого СУ ГУНП в Чернігівській області Лазоренко О.В. від 30.04.2019 року кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0001573 від 18.09.2015 року закрито в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України (копія на а.с. 13-14).

Відповідно до вимог ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження (а.с. 14 зворот) за прийнятої моделі розвитку подій на місці ДТП і обставин виникнення небезпеки у водія автомобіля ОСОБА_2 не було технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_3 шляхом застосування екстреного гальмування керованим автомобілем з моменту настання видимості пішохода як за власним варіантом розвитку подій, так і за варіантом згідно показів свідка ОСОБА_5 . Необхідними умовами і технічною причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідність дій пішохода ОСОБА_3 вимогам п.п. 4.14 а), б) ПДР.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 , як особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, повинен нести відповідальність за моральну шкоду, завдану таким джерелом, незалежно від наявності його вини.

Тому суд, з урахуванням принципу розумності і співмірності, врахувавши правила ст. 1193 ЦК України, те, що технічною причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди є невідповідність дій пішохода ОСОБА_3 вимогам п.п. 4.14 а), б) ПДР, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 50000 гривень у відшкодування моральної шкоди завданої загибеллю його матері ОСОБА_3 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до наступних висновків.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 6000 гривень витрат на правничу допомогу. Вирішуючи вказане питання суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження надання правової допомоги представником позивача було надано суду договір про надання правової допомоги від 13.06.2017 року укладений між адвокатом Селюх Анатолієм Вікторовичем та ОСОБА_1 , акт виконаних робіт від 07.11.2019 року, кінцевий (остаточний) розрахунок понесених позивачем судових витрат на оплату професійної правничої допомоги від 08.11.2019 року та квитанцію від 07.11.2019 року на суму 6000 гривень.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З опису наданих послуг вбачається, що вказані послуги надавались адвокатом за юридичну консультацію, укладення договору про надання правової допомоги, правовий аналіз дій позивача по справі, підготовку процесуальних документів, оформлення позовної заяви, подачу (відправлення) її до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області, участь адвоката в судовому засіданні, тобто фактично за своєю природою дані послуги не носять у собі надскладний характер виконаної роботи. Тому заявлені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 гривень є завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 4000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи, що позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 гривень.

Керуючись ст.ст. 23, 1167, 1168, 1193 ЦК України, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди, 4000 (чотири тисячі) гривень у відшкодування витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя Ніжинського

міськрайонного суду В.Г. Пантелієнко

Повний текст рішення виготовлено 28 січня 2020 року