Номер провадження: 22-ц/813/4200/20
Номер справи місцевого суду: 494/603/18
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,
За участю секретаря судового засідання: Ткачука В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 липня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чорноморської міської ради про примусове виконання обов`язку

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Виконавчого комітету Чорноморської міської ради, в якому просив суд зобов`язати відповідача взяти його сім`ю на квартирний облік, яка потребує поліпшення житлових умов і надання житлового приміщення.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 10 липня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чорноморської міської ради про зобов`язання відповідача взяти його сім`ю на квартирний облік, яка потребує поліпшення житлових умов і надання житлового приміщення відмовлено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 (місце реєстрації/проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.
Не погоджуючись зі вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 липня 2019 року повністю і ухвалити нове рішення, а саме зобов`язати відповідача взяти його сім`ю складом із чотирьох осіб: ОСОБА_1 заявник, ОСОБА_2 дружина, ОСОБА_3 дочка, ОСОБА_4 син на квартирний облік на першочергове отримання житлової площі.
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від Виконавчого комітету Чорноморської міської ради не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання, призначене на 30.01.2020 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Окрім того, 29.01.2020 року позивач ОСОБА_1 надіслав на адресу апеляційного суду заяву про розгляд справи за його відсутності та надав додаткові пояснення по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.
Так, судом першої інстанції встановлено, що 09 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Чорноморського міськвиконкому із заявою про взяття на квартирний облік його та членів родини на підставі статті 8 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка передбачає, що військовослужбовці при звільненні з військової служби мають право на вибір місця проживання в будь-якому населеному пункті України або в іншій державі відповідно до законів та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (а.с.6).
Рішенням Виконкому від 31 жовтня 2017 року № 37394 (3423-л) позивачу відмовлено у прийнятті на квартирний облік, оскільки відповідно до чинного житлового законодавства (пункт 45 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Український РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470) на квартирний облік приймаються військовослужбовці, звільнені в запас або відставку, які після звільнення з військової служби прибули на постійне місце проживання, яке вказується у наказі про звільнення. А згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 проходив військову службу у збройних силах в період з 1976 по 1990 роки та був звільнений наказом МО №0197 від 18 березня 1990 року. В цьому наказі був вказаний населений пункт, до якого позивач прибув після проходження служби та мав право на пільгове отримання житла (а.с.7).
Відповідно до копії довідки виконавчого комітету Березівської міської ради №02-13/865 від 18.09.2017 року ОСОБА_1 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.8). За вказаною адресою проживають члени його родини: дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.8).
Згідно копії акту обстеження вбачається, що ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.8). За вказаною адресою мешкають члени його родини: дружина ОСОБА_2 , 1959 р.н., дочка ОСОБА_3 , 1980 р.н., син ОСОБА_4 , 1982 р.н. (а.с.10).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позивач постійно проживав та зареєстрований разом із членами своєї сім`ї на території Березівської міської ради Одеської області, тому відмова Виконавчого комітету Чорноморської міської ради від 31 жовтня 2017 року № 37394 у прийнятті позивача та членів його родини на квартирний облік є правомірною, отже вимоги позивача про зобов`язання відповідача взяти його сім`ю на квартирний облік, яка потребує поліпшення житлових умов і надання житлового приміщення задоволенню не підлягають.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.
Так, відповідно до ч. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
Пунктом 5 ч.1 ст.34 Житлового Кодексу України передбачено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності.
За змістом ст.36, ст.37, ст.38 Кодексу облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється за місцем проживання, за місцем роботи, в окремих випадках не за місцем проживання. Громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов:
- за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті;
- за місцем роботи - спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету. При цьому беруться до уваги рекомендації трудового колективу. Рішення про взяття громадян на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем роботи затверджується виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів.
Відповідно до ст.43, ст.45 Кодексу громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.
Пунктом 8 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових мов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР встановлено, що квартирний облік здійснюється, як правило, за місцем проживання громадян у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів.
Пунктом 13 Правил зазначено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, які проживають не менше 5 років за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності.
Одночасно пунктом 15 Правил передбачено, що на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також мають реєстрацію місця проживання у даному населеному пункті. Зазначені вимоги не поширюються на внутрішньо переміщених осіб, визначених у підпункті 8 пункту 13 цих Правил. Виконавчі комітети обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок можуть установлювати тривалість часу постійного проживання громадян у даному населеному пункті, необхідну для взяття на квартирний облік. При визначенні потреби громадян у поліпшенні житлових умов беруться до розрахунку члени їх сімей, які прожили і мають реєстрацію місця проживання у відповідному населеному пункті не менше встановленого строку (крім подружжя, неповнолітніх дітей і непрацездатних батьків, а також осіб, зазначених у підпункті 8 пункту 13 цих Правил).
Згідно до п.18 заява про взяття на квартирний облік подається відповідно виконавчому комітету сільської, селищної, міської ради, сільському голові (у разі, коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) за місцем проживання громадян.
До заяви додаються:
- довідки про реєстрацію місця проживання особи на кожного члена сім`ї, видані виконавчим органом сільської, селищної, міської ради, сільським головою (у разі, коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) за формою, встановленою в додатку 13 до Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. N 207;
- довідки про те, чи перебувають члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчому комітеті сільської, селищної, міської ради).
Громадяни беруться на квартирний облік за місцем проживання - рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної у місті, селищної, сільської ради народних депутатів (пункт 20 Правил).
Відповідно до п.45 Правил, генералам, адміралам, офіцерам і тим, що перебували на військовій службі не менше двадцяти календарних років, військовослужбовцям надстрокової служби, прапорщикам і мічманам Збройних Сил СРСР та прирівняним до них особам, звільненим з військової служби за станом здоров`я, віком або скороченням штатів, жилі приміщення надаються виконавчими комітетами місцевих Рад народних депутатів у першу чергу, але не пізніше, ніж у тримісячний строк з дня прибуття до місця проживання, обраного з урахуванням існуючого порядку прописки.
Апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду, що відповідно до вищенаведених спеціальних нормативних положення, військовослужбовець, звільнений у запас або у відставку набуває право на першочергове поліпшення житлових умов, якщо він постійно проживає, а також має реєстрацію місця проживання у даному населеному пункті незалежно від тривалості проживання у даному населеному пункті.
Судовим розглядом справи встановлено, що відповідно до довідки, виданої Виконавчим комітетом Березівської міської ради від 17.09.2917 року, позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
За вказаною адресою також проживають і члени його родини: дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.8).
З огляду на вищевикладене, обґрунтованим є висновок суду про те, що оскільки позивач постійно проживав та зареєстрований разом із членами своєї сім`ї на території Березівської міської ради Одеської області, тому відмова Виконавчого комітету Чорноморської міської ради від 31 жовтня 2017 року № 37394 у прийнятті позивача та членів його родини на квартирний облік є правомірною.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховані положення Листа ВСУ від 26.05.2001 року та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який був введеним в дію Постановою ВР
№ 2012-XII від 20.12.91 року, є неспроможними, з огляду на те, що позивач був звільнений в 1990 році, а тому між сторонами виник спір, який регулюється нормами Житлового кодексу Української РСР, Законом України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP», затверджених Кабінетом міністрів Української PCP від 11 грудня 1984 року №470, «Інструкцією з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28 липня 2007 року №278.
Інші доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені апеляційним судом висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.
Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 липня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чорноморської міської ради про примусове виконання обов`язку залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 04.02.2020 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда