Провадження № 2/234/528/20
03 лютого 2020 року м. Краматорськ
Краматорський міський суд Донецької області у складі :
головуючої судді Демидової В.К.,
при секретарі Воропаєвої Ю.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Краматорську
цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку у зв`язку із переходом права власності на житловий будинок,-
Обставини справи:
15 жовтня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку у зв`язку із переходом права власності на житловий будинок.
Позовні вимоги мотивує тим, що відповідачці ОСОБА_2 після смерті свого батька ОСОБА_3 у спадок залишились житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачка ОСОБА_2 свої спадкові права на будинок оформила нотаріально, земельну ж ділянку оформляти не стала, хоча фактично у спадок її прийняла.
10 червня 2006 року, між ним та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір купівлі продажу жилого будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказаний житловий будинок розташовано на земельній ділянці площею 713 кв.м, яка фактично на підставі права власності належала відповідачці.
При укладанні договору купівлі- продажу будинку не було належним чином оформлено перехід права власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 , на якій розташований придбаний ним житловий будинок.
Право власності на земельну ділянку до теперішнього часу зареєстровано за батьком відповідачки, ОСОБА_3 .
Тому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 713 кв.м, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із переходом права власності на житловий будинок з надвірними спорудами за цією ж адресою.
Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 29 жовтня 2019 року відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку у зв`язку із переходом права власності на житловий будинок, в порядку загального позовного провадження та справа призначена до підготовчого судового засідання на 3 грудня 2019 року.
02 грудня 2019 року до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку у зв`язку із переходом права власності на житловий будинок, яка долучена до матеріалів справи.
Ухвалою суду від 03 грудня 2019 року підготовче судове засідання по вказаній цивільній справі відкладено до 24 грудня 2019 року.
Ухвалою суду від 24 грудня 2019 року підготовче судове засідлані по вказаній цивільній справі закрито та справа призначена до судового розгляду по суті на 14 січня 2020 року.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення суду не заперечував.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяву про розгляд справи за її відсутності не надала та про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала. Приймаючи до уваги думку позивача та його представника, які не заперечували проти заочного вирішення справи, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, слідує, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив:
Згідно із приписами ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Судом встановлено, що 10 червня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений договір купівлі- продажу жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 10 червня 2006 року, посвідчений нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори, Уваровою Г.І., реєстр № 1-5311.
Витяг про реєстрацію права власності від 09.06.2006 р. № 10893674.
Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16 червня 2006 року, позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Як вбачається з копії державного акту на право приватної власності на землю, 14 серпня 1997 року ОСОБА_3 на підставі рішення виконкому Ясногірської Ради народних депутатів від 13.08.1997 року № 60 передана у приватну власність для обслуговування житлового будинку та господарчих побудов земельна ділянка площею 713 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно ч.1 ст.81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Оскільки в укладенні договору купівлі-продажу не було зазначено відчуження земельної ділянки, то позивач позбавлений можливості здійснити державну реєстрацію земельної ділянки.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).
Згідно ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
При посвідченні правочинів про перехід права власності на житловий будинок, будівлю або споруду нотаріус роз`яснює сторонам норми ст.120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України, відповідно до яких передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника.
Частиною 4 ст.120 Земельного кодексу встановлюється загальне правило, відповідно до якого, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Означена норма ставить умови такого переходу в залежність не тільки від змісту договору про перехід права на земельну ділянку, але і від договору відчуження будівель, споруд, зміст якого може змінювати загальне правило пропорційного переходу прав на земельну ділянку до набувачів будівлі. Дана норма(поряд з договором про перехід прав на будівлю(споруду) практично визначає основну умову договору про перехід права на земельну ділянку, не дозволяючи сторонам вийти за встановлені законом рамки пропорційності розподілу прав на ділянку на стадії укладення договору про перехід права на неї, якщо раніше вони не передбачали таку можливість у договорі відчуження будівлі.
Проте ч.6 ст.120 ЗК України та ч.2 ст.377 Цивільного кодексу передбачають, що розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти.
У разі набуття права власності на жилий будинок, який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 Земельного кодексу України.
Для недопущення протиріч з даного питання, до ст.141 Земельного Кодексу "Підстави припинення користування земельною ділянкою" були внесені доповнення п. «е», що додатковою підставою припинення права користування земельною ділянкою є «набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці».
Враховуючи, що земельна ділянка, право власності на яку просить визнати позивач, є об`єктом цивільних прав, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.4, 10, 12, 76, 144, 263-265, 280-281 ЦПК України, ст.377 ЦК України, ст.81 ЗК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку у зв`язку із переходом права власності на житловий будинок- задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку, площею 713 кв.м, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із переходом права власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду Донецької області через Краматорський міський суд (Перехідні положення п.п. 15.5, 15), протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: В.К.Демидова