Придніпровський районний суд м.Черкаси
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

Головуючого - судді: Кондрацької Н.М.

при секретарі: Мелещенко О.В.

представника відповідача Чернявського А.Л.

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради, третя особа: Черкаський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради, третя особа: Черкаський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та скасування реєстрації місця проживання. Свої позовні вимоги мотивує тим, щона підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.05.2013 позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . Відповідно до даних домової книги у вищевказаному домоволодінні зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є рідним братом продавця житлового будинку. Згідно запису у домовій книзі та завіреної копії актового запису про смерть № 2464 від 08.10.2012 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . З метою зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 до Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради 18.02.2019 звернувся брат позивача ОСОБА_3 із відповідною заявою, однак отримав відмову відповідача із посиланням на не подання оригіналу свідоцтва про смерть ОСОБА_2 ..

У зв`язку з викладеним вище, позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням та скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 ..

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги викладені в позовній заяві від 30.09.2019 підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача за довіреністю Чернявський А.Л. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову. Пояснив, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Представник Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області в судове засідання не з`явився. Виконуючий обов`язки начальника Ляшко Л.А. подав до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.05.2013, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А. та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.05.2013, ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до даних будинкової книги в будинку АДРЕСА_1 зареєстрований, крім позивача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який згідно актового запису про смерть № 2464 від 08.10.2012 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

18.02.2019 представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 звернувся до Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради із заявою про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та додав витяг про смерть ОСОБА_2 від 08.10.2012 № 2462, однак у знятті з реєстрації йому було відмовлено у зв`язку з тим, що не було подано необхідних документів для зняття з реєстраційного обліку, а саме відсутній оригінал свідоцтва про смерть.

Оскільки ОСОБА_2 не є родичем позивача, отримати в Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській областіоригінал свідоцтва про смерть є неможливим, а тому позивач змушена звернутись до суду за захистом порушених прав та інтересів.

Спірні правовідносини врегульовуються нормами ЦК України та ст. 41 Конституції України, у відповідності до яких кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Згідно із ст. ст. 317, 319 ЦК України, власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтями 321, 391 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави в право на мирне володіння майном. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку існування проблеми, що становить суспільний інтерес, яка б вимагала таких заходів. Втручання в право власності розглядається як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

В рішенні Європейського суду з прав людини та основоположних свобод від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Відповідачем відмовлено представнику позивача у знятті з реєстрації місця проживання померлої особи у належному позивачу житловому помешканні, оскільки останній не надав оригіналу свідоцтва про смерть вказаної особи, однак позивач не наділена правом отримання такого документа щодо померлої особи, яка не є її родичем.

Разом з тим, наказом Міністерства юстиції України від 26 грудня 2016 р. № 3773/5 затверджені зміни до деяких нормативно правових актів у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, а саме: органи місцевого самоврядування (їх посадові особи) мають право звертатись до відділів державної реєстрації актів цивільного стану із запитами щодо зареєстрованих актів цивільного стану, якщо запит зроблено у зв`язку зі здійсненням ними повноважень, визначених актами законодавства.

З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про необґрунтованість відмови відповідача у заяві представнику позивача про зняття з реєстрації у належному позивачу житлі померлої особи, оскільки вказана відмова ґрунтується на вимозі щодо надання документу, який остання за законом не має право отримувати та водночас законодавством передбачено можливість відповідача на доступ до вказаної інформації у адміністративному порядку та, окрім вказаного, на відповідача покладений обов`язок вживати заходів щодо дотримання законності у межах компетенції у сфері реєстрації місця проживання фізичних осіб. У даному випадку бездіяльність відповідача щодо виконання покладених на нього повноважень за заявою позивача щодо скасування реєстрації місця проживання померлої особи не може вважатись законною та такою бездіяльністю порушені права позивача як власника житлового приміщення на користування своїм майном, оскільки збільшуються комунальні витрати по утриманню майна, тому суд вважає, що обґрунтованим посилання позивача на норми ст. 391 ЦК України для захисту своїх прав, оскільки відмова без законних підстав у скасуванні державної реєстрації місця проживання померлої особи у житловому приміщення за заявою його власника являється втручанням у право власності останньої, а тому порушені права позивача підлягають до поновлення та судового захисту.

З матеріалів справи та обставин справи вбачається, що порушення права власності позивача не може бути усунено в інший спосіб, як скасування державної реєстрації місця проживання померлої особи за місцем знаходження належного позивачу будинку, оскільки порушення відбулося саме внаслідок бездіяльності у скасуванні державної реєстрації вказаної особи. Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Суд не бере до уваги уточнену позовну заяву від 17.10.2019, оскільки вона не була підтримана представником позивача в судовому засіданні.

Крім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування вищевказаним житловим будинком, так як право користування жилим приміщенням є цивільним правом. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до ст.ст. 4, 7, 10, 81, 263-265 ЦПК України, ст.ст.317, 391 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради, третя особа: Черкаський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволити частково.

Скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду, через Придніпровський районний суд м. Черкаси, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний текст буде оголошено 28.12.2019.

Головуючий: Н. М. Кондрацька