справа №619/472/20
провадження №2/619/506/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 липня 2020 року Дергачівський районний суд Харківської області
в складі: головуючого судді Остропілець Є.Р.,
при секретарі Суржкової В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про стягнення коштів за договором позики»,-
07.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 25.11.2019 року у сумі 4000 грн. та проценти за користування позикою за період починаючи з 10.12.2019 року по 06.02.2020 року у розмірі 2950 грн; судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору у розмірі 840,80 грн. та витрати, що пов`язані з розглядом справи щодо оплати професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн.
В підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 25.11.2019 року до ОСОБА_1 звернувся ОСОБА_2 з проханням надати йому у борг 4000 (чотири тисячі) грн.
Враховуючи, що на той час в позивача була така сума грошей, він погодився надати відповідачу ОСОБА_2 позику за умови повернення зазначеної вище суми до 10.12.2019 року, а в разі неповернення коштів у даний строк з виплатою відсотків у розмірі 50 (п`ятдесят) грн. за кожен день прострочення.
На теперішній час відповідач ОСОБА_2 суму боргу не повернув, жодних виплат не здійснював, від виконання взятих на себе зобов`язань ухиляється та продовжує користуватись грошовими коштами.
Отже, позивач має право на одержання процентів за користування позикою, розмір яких за період починаючи з 10.12.2019 року по 06.02.2020 року становить 2950 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят) грн. (59 днів прострочення повернення боргу х 50 грн. = 2950 грн.), які мають бути стягнуті з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача.
На виконання п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, в якості вжиття заходів досудового врегулювання спору ОСОБА_1 звертався до відповідача ОСОБА_2 з претензією від 21.12.2019 року, в якій просив останнього повернути взяті у борг грошові кошти.
Проте, відповідач ОСОБА_2 вимоги проігнорував та свої зобов`язання не виконав та жодних виплат не здійснив, в зв`язку із чим позивач змушений звернутись до суду.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав суду заяву в якій просить справу розглянути за його відсутності.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про час, дату і місце судового засідання повідомлений належним чином та своєчасно, при цьому не надав відзив на позов тому справа розглядається в заочному судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом було встановлено, що 25.11.2019 року до ОСОБА_1 звернувся ОСОБА_2 з проханням надати йому у борг 4000 (чотири тисячі) грн.
Позивач погодився надати відповідачу ОСОБА_2 позику за умови повернення зазначеної вище суми до 10.12.2019 року, а в разі неповернення коштів у даний строк з виплатою відсотків у розмірі 50 (п`ятдесят) грн. за кожен день прострочення.
На теперішній час відповідач ОСОБА_2 суму боргу не повернув, жодних виплат не здійснював, від виконання взятих на себе зобов`язань ухиляється та продовжує користуватись грошовими коштами.
Отже, позивач має право на одержання процентів за користування позикою, розмір яких за період починаючи з 10.12.2019 року по 06.02.2020 року становить 2950 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят) грн. (59 днів прострочення повернення боргу х 50 грн. = 2950 грн.), які мають бути стягнуті з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача.
На виконання п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України ОСОБА_1 звертався до відповідача з претензією від 21.12.2019 року, в якій просив останнього повернути взяті у борг грошові кошти.
Проте, відповідач ОСОБА_2 вимоги проігнорував та свої зобов`язання не виконав та жодних виплат не здійснив, в зв`язку із чим позивач змушений звернутись до суду.
Згідно вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1662цс17.
Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Аналізуючи фактично укладений між сторонами договір позики, який оформлено у вигляді розписки від 25.11.2019 року, обсяг та зміст прав і обов`язків сторін, які передбачені зазначеним договором, вбачається, що при оформлені розписки відповідач погодився з його умовами, факт передачі грошових коштів здійснено під час оформлення розписки.
Згідно ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики від 25.11.2019 року не виконав, грошові кошти у строк до 10.10.2019 року не повернув, а тому суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 прострочення повернення боргу починаючи з 10.12.2019 року по 06.02.2020 року (59 днів х 50 грн) у розмірі 2950,00 грн.
Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно наданих стороною позивача договору про надання правової допомоги від 03.02.2020 року, квитанції серії ААБ № 913168 від 03.02.2020, акту надання послуг від 06.02.2020, витрати на правничу допомогу склали 1500 грн. 00 коп.
Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.
На підставі ст.ст. 202, 207, 526, 530, 536, 612, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 7, 12, 13, 81, 133, 137, 141, 247, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , заборгованість за договором позики від 25.11.2019 року у сумі 4000 (чотири тисячі) грн. та проценти за користування позикою за період починаючи з 10.12.2019 року по 06.02.2020 року у розмірі 2950 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят) грн.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. та витрати, що пов`язані з розглядом справи щодо оплати професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн.
Заочне рішення може бути скасоване Дергачівським районним судом Харківської області шляхом подачі відповідачем письмової заяви про його перегляд протягом 30-ти дні з дня його проголошення, а позивачем в загальному порядку шляхом подачі в 30-денний термін до Харківського апеляційного суду апеляції з моменту оголошення рішення, а в разі відсутності особи, яка бере участь у справі при оголошенні рішення, у той же строк з моменту отримання копії рішення.
Суддя Є. Р. Остропілець