Справа № 346/4638/20
Провадження № 2/346/1882/20
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області
у складі головуючого-судді Яремин М.П.
з участю: секретаря Лазановського В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.10.2015 року відповідачем підписано заяву б/н, відповідно до якої їй відкрито кредитний рахунок та видано кредитну карту з кредитним лімітом, який після збільшення становив 700 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг. Позивач стверджує, що відповідно до умов цього договору відповідач зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за користування останнім, сплачувати за перевитрати платіжного ліміту та комісії на умовах, передбачених договором. Однак, він порушив свої кредитні зобов`язання та допустив виникнення і зростання заборгованості за кредитним договором, загальний розмір якої станом на 20.09.2020 року позивачем визначено як 14 554,17 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати в розмірі 2 102 грн.
Представник позивача в судове засідання не з`явився. 29.10.2020 року представник позивача ОСОБА_2 надіслав до суду письмове клопотання, в якому зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в його відсутності та згідний на заочний розгляд справи (а.с. 75).
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а саме за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності та не подав відзив на позов.
Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.
В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, приходить до наступних висновків.
Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 вказаного Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 1054 вказаного Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Судом встановлено, що відповідач з метою отримання банківських послуг 28.10.2015 року підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 11).
Згідно з довідкою, виданою АТ КБ «Приват Банк» відповідачу видано кредитну картку: дата відкриття 07.05.2018 року з терміном дії 03/22 (а.с. 10).
Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 07.05.2018 року встановлено кредитний ліміт на суму 700,00 грн.; 07.05.2018 року зменшено кредитний ліміт на суму 700,00 грн.; 17.02.2019 року зменшено кредитний ліміт на суму 0,00 грн.
Позивачем вказано, що відповідач станом на 20.09.2020 року порушив умови кредитного договору і має заборгованість: за тілом кредиту 9 809,53 грн, в тому числі: заборгованість за поточним тілом кредиту 20,00 грн.; за простроченим тілом кредиту 9 789,53 грн.; за простроченими відсотками 656,88 грн.; за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України 4 087,76 грн. (а.с. 6-8). Таким чином, загальний розмір заборгованості визначено 14 554,17 грн.
Однак, щодо позову в частині стягнення відсотків, нарахованих за прострочений кредит, та прострочених відсотків, суд зазначає наступне.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 28.10.2015 року та заяви-анкети, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини договору.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 11).
В той же час, згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
До позовної заяви позивачем додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою (а.с. 14-64). Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи, Умови та Правила розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету від 28.10.2015 року, а також, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати відсотків.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи, Умови та Правила надання банківських послуг наданий банком витяг з цих Умов та Правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).
Щодо стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне.
Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії, кредитний ліміт, а також даних щодо розмірів процентної ставки за кредитом не містить, тобто, вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних, крім прізвища, адреси та підпису відповідача.
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі розмір процентів за користування кредитними коштами.
За таких обставин, за відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяги з Тарифів та з Умов не можуть розцінюватися як складова частина кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем.
Таким чином, банк не надав належних доказів на підтвердження правомірності нарахування відповідачу процентів за користування позиченими коштами.
Також слід зазначити, що відповідачем не підписано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».
Крім цього, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не конкретизує, який вид кредитної картки було видано відповідачу, оскільки містить умови кредитування з використанням карток «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», що відповідно передбачають різний розмір відсоткової ставки (3,0%, 2,5,%, 1,7% 2,5%).
Долучення до матеріалів позову листа (довідки ) - інформації та контактних даних кредитодавця від 07.05.2018 року із зазначенням підпису відповідача не може вважатися належним доказом погодження процентної ставки між сторонами, оскільки не містить відомостей до якого договору вона відноситься, а також не конкретизує, який вид кредитної картки було видано відповідачу, а також розмір відсоткової ставки, що конкретно стосується відповідача та укладеного ним кредитного договору (а.с. 12,13).
Отже, вказаний витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить чіткої інформації щодо відсоткової ставки, яка погоджена сторонами при укладенні договору та можливості її збільшення, розміру та строків періодичних платежів на погашення кредиту тощо, тому не може бути належним доказом погодження сторонами умов кредитного договору.
Наведене узгоджується з висновком Верховного Суду у справі № 365/159/19 від 12 лютого 2020 року.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та постанові Верховного Суду у справі №175/4576/14-ц від 17 липня 2019 року і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Отже, оскільки позивачем не надано суду належних доказів, які б містили умови щодо сплати вказаних відсотків, то підстав для стягнення з відповідача заборгованості за ними немає.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З аналізу наведеної норми слідує, що така передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов`язання проценти річних. Розмір процентів річних визначається сторонами в договорі. Якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Тобто, приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач, обґрунтовуючи позовну вимогу про стягнення 4 087,76 грн. заборгованості за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, посилався на те, що з 01.03.2019 року були внесені зміни до Умов та правил надання банківських послуг в частині нарахування процентів, а саме згідно п. 2.1.12.11 в разі починаючи з 181 дня з моменту порушення зобов`язання клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4 % - для картки «Універсальна», 84,0 % - для картки «Універсальна голд».
Разом з тим, матеріали справи не містять даних про те, що відповідач ознайомився зі змінами до Умов та правил надання банківських послуг від 01.03.2019 року щодо нарахування процентів за ч. 2 ст. 625 ЦК України та що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру і порядку нарахування вказаних процентів.
З урахуванням наведеного, відсутні підстави для висновку про те, що укладеним між сторонами договором було встановлено інший розмір процентів за ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому позивач має право на стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми, як визначено в ч. 2 ст. 625 ЦК України.
З розрахунку заборгованості видно, що проценти за ст. 625 ЦК України нараховувалися позивачем за період з 01.09.2019 року по 20.09.2020 року, тобто за 386 днів прострочки (а.с. 8).
Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за формулою: сума боргу * 3% : 365 * кількість днів.
Таким чином, три проценти річних відповідно до заявлених позовних вимог за період з 01.09.2019 року по 20.09.2020 року повинні становити 311,22 грн. (9 809,53 * 3% : 365 * 386) і саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Згідно з випискою за договором, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що відповідач як позичальник користувався кредитними коштами та частково виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів (а.с.72,73).
Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, суд вважає, що позивач вправі вимагати від боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, у даному випадку непогашеної заборгованості за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту).
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом задоволено позов у розмірі 10 120,75 грн., що становить 69,54 % від заявлених вимог в розмірі 14 554,17 грн., то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 461,73 грн.
На підставі ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 1050, 1054 ЦК України та, керуючись ст. 141, ч.2 ст. 247, ст. ст. 263-265, 268, 273, 280-289, 354 ЦПК України, суд,-
позов задовольнити частково.
В решті вимог відмовити в зв`язку з їхньою безпідставністю.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя та місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", судові витрати в розмірі 1 461 (одну тисячу чотириста шістдесят одну) гривню 73 копійки.
Заочне рішення може бути переглянуте Коломийським міськрайонним судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених законом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Найменування сторін:
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя та місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .
Повний текст рішення складено 22 грудня 2020 року.
Суддя Яремин М. П.