ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року м.Суми

Справа №585/4448/19

Номер провадження 22-ц/816/1063/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостика С. Г.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 лютого 2020 року, ухваленого у складі судді Шульги В.О. в приміщенні Роменського міськрайонного суду Сумської області,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: державний виконавець Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Скиба Ліна Валентинівнапро звільнення від сплати заборгованості за аліментами та зменшення розміру аліментів.

Свої вимоги мотивує тим, що на примусовому виконанні у державного виконавця Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області перебуває виконавчий лист № 2-239, виданий 06 лютого 2003 року Роменським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно на утримання дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму доходу громадян, до її повноліття, починаючи стягнення з 30 січня 2003 року, на користь матері дитини ОСОБА_2

20 листопада 2018 року державним виконавцем винесено та направлено до виконання Роменському об`єднаному УПФУ вимогу про стягнення з нього, починаючи з 01 вересня 2018 року аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК від 06 січня 2017 року позивач є особою з інвалідістю першої групи та потребує постійного стороннього догляду. Він отримує пенсію по інвалідності у розмірі 935 грн 23 коп., що, на його думку, свідчить про те, що він не спроможний сплачувати аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення повноліття, оскільки після утримання 50% цієї допомоги на погашення заборгованості зі сплати аліментів, фактично він отримує 467 грн. Вказаних коштів не вистачає ні на лікування, ні на купівлю ліків, ні на повноцінне харчування, ні на сплату заборгованості по аліментам в повному обсязі.

Позивач вказує на те, що він є непрацездатним та інших доходів, окрім пенсії по інвалідності не отримує.

Вважає вказані обставини підставою для звільнення його відповідно до ст. 197 СК України від сплати заборгованості за аліментами, оскільки вони виникли у зв`язку з тяжкою хворобою.

Крім того вказує, що через тяжку хворобу він не може сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку.

Просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами станом на 30 вересня 2019 року в порядку виконання виконавчого листа № 2-239, виданого 06 лютого 2003 року Роменським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно на утримання дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму доходу громадян, до її повноліття, починаючи стягнення з 30 січня 2003 року, на користь матері дитини ОСОБА_2 ; зменшити розмір аліментів в порядку виконання вказаного виконавчого листа з 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно до 300 грн щомісячно.

Роменський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 11 лютого 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим без повного встановлення обставин, які мають значення для справи, з неправильним їх дослідженням і оцінки доказів, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити.

Крім того, просить справу розглядати без його участі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що він допустив заборгованість за аліментами у зв`язку з їх неповною сплатою через важку хворобу та тяжкий стан, що має істотне значення.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що він є особою з інвалідністю першої групи та потребує постійного стороннього догляду, розмір пенсії складає 935 грн 23 коп., що є свідченням того, що він неспроможний платити аліменти.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.

Від третьої особи надійшла заява, в якій просить розгляд справи провести без участі представника відділу державної виконавчої служби.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні в Роменському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції перебуває виконавчий лист № 2-239/2003, виданий місцевим судом міста Ромни Сумської області 06 лютого 2003 р, про стягнення з ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно на утримання дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше 1/2 неподаткового мінімуму доходу громадян, до її повноліття, починаючи стягнення з 30 січня 2003 р., аліменти сплачувати матері ОСОБА_2 (а. с. 12-13).

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 489225 від 06 січня 2017 року ОСОБА_1 встановлено групу інвалідності перша «Б» з ураженням ОРА (а. с. 11).

З копії листка непрацездатності серії НОМЕР_1 , індивідуальної програми реабілітації інваліда від 20.12.2013 р. та копій медичної документації медичної картки амбулаторного хворого вбачається, що ОСОБА_1 отримував лікування в 2009 р. та має 1 групу інвалідності з 2009 року (а. с. 23-24, 51-60).

Відповідно до довідок про доходи, виданих Роменським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , ОСОБА_1 перебуває на обліку і отримував пенсію по інвалідності, розмір якої за період з вересня 2018 р. по лютий 2019 р. становить близько 1090 грн. щомісячно, за період з березня по липень 2019 р. 935,23 грн. (а. с. 19,20).

20 листопада 2018 року старшим державним виконавцем Скибою Л.В. винесено вимогу, якою зобов`язано Роменське об`єднане УПФУ, починаючи з 01 вересня 2018 року проводити утримання аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення повноліття.

Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого Роменським міськрайонним відділом державної виконавчої служби від 09 вересня 2019 року, заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 вересня 2018 року відсутня, виникла заборгованість починаючи з вересня 2018 року і станом на 01 вересня 2019 року її сукупний розмір становить 3243 грн 22 коп. (а. с. 22).

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, які повинні забезпечити належне утримання дитини до її повноліття незалежно від розміру їх доходів.

За приписами ст. 192 СК України, розмір аліментів визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Під зміною матеріального положення сторін розуміється, як покращення так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів; під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримання і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з наданих позивачем доказів не встановлено, що вищевказана заборгованість виникла у зв`язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення, оскільки інвалідність позивача настала ще у 2009 році, тоді як заборгованість по сплаті аліментів виникла з вересня 2018 року. Крім того, доводи позивача, що він є особою з інвалідністю та має замалу пенсію, а тому не може сплачувати аліменти в розмірі не нижчому за мінімально встановлений законодавцем, не є підставою і для зменшення розміру аліментів за мінімально можливий розмір, встановлений законодавством.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо відсутності підстав для зменшення розміру аліментів, що стягуються з позивача на утримання дитини дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 ставить питання про зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на утримання дитини за рішенням суду в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, та просить стягувати з нього аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн щомісячно.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» встановлено такий прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2020 року 2218 грн, з 01 липня 2020 року 2318 грн, з 01 грудня 2020 року 2395 грн.

Враховуючи, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відсутні підстави для зменшення розміру аліментів у заявленому позивачем розмірі.

Крім того, колегія суддів зауважує, що заявляючи вказані вимоги про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, фактично позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів. Проте, ним не враховано, що відповідно до приписів ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

В даній справі, рішення в якій переглядається, ОСОБА_1 є не одержувачем, а платником аліментів. Відтак, відсутні підстави для стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн щомісячно.

Проте, колегія суддів не може погодитися з висновком місцевого суду щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні від сплати заборгованості за аліментами.

Свої вимоги щодо звільнення його від сплати заборгованості за аліментами позивач обґрунтовує тим, що рішенням місцевого суду міста Ромни про стягнення з нього аліментів на утримання дитини дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно було ухвалено судом у 2003 році. Вже після ухвалення вказаного рішення з 2009 року позивач є особою з інвалідністю першої групи. Він є непрацездатним, згідно висновку МСЕК потребує постійного стороннього догляду, окрім пенсії по інвалідності інших доходів він не має.

Зазначає, що розмір його пенсії є замалим для сплати аліментів у розмірі не нижчому за мінімально встановлений законодавцем. Відтак, у зв`язку з вказаними обставинами утворилася заборгованість зі сплати аліментів, від сплати якої він просить суд його звільнити.

Відповідно до частини другої статті 197 Сімейного Кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд за передбачених статтею 197 СК України умов може повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що наявними у справі доказами підтверджується, що заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини у позивача утворилася у зв`язку з істотними обставинами, оскільки в період після ухвалення у 2003 році рішення про стягнення аліментів на утримання дитини, в 2009 році позивач отримав інвалідність, а саме він є особою з інвалідністю першої групи з ураженням опорно-рухового апарату, є непрацездатним та потребує постійного стороннього догляду, у зв`язку з чим, окрім пенсії по інвалідності, не мав можливості через свій фізичний стан отримати інші доходи та фактично позбавлений можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі не менше мінімально гарантованого законодавством, що і стало причиною виникнення заборгованості зі сплати аліментів.

З наданого державним виконавцем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відповідно до виконавчого листа № 2-239 від 06 лютого 2003 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) на утримання дитини вбачається, що розмір коштів, які стягуються з позивача на утримання дитини в якості аліментів, недостатньо для забезпечення мінімального гарантованого розміру, передбаченого ч. 2 ст. 182 СК України, у зв`язку з чим утворилася заборгованість зі сплати аліментів за період з вересня 2018 по серпень 2019 року на загальну суму 3243 грн 22 коп. Вказана заборгованість виникла після направлення 20 листопада 2018 року державним виконавцем Скибою Л.В. вимоги, якою зобов`язано Роменське УПФУ, починаючи з 01 вересня 2018 року проводити утримання аліментів в розмірі 1/4 від усіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення повноліття (але не більше 50% від заробітної плати).

Після утримання державним виконавцем аліментів з пенсії позивача, розмір пенсії, що отримує ОСОБА_1 , є меншим за розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Оскільки позивач внаслідок тяжкої хвороби є непрацездатним, потребує постійного стороннього догляду та, окрім пенсії по інвалідності, розмір якої не дозволяє сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі не менше мінімально гарантованого законодавством, інших доходів не має, у зв`язку з чим і виникла заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, відтак колегія суддів вважає, що відповідно до положень ст. 197 СК України наявні підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами, що утворилася за період з вересня 2018 року по серпень 2019 року на суму 3243 грн 22 коп.

Суд першої інстанції зазначених обставин справи та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

В той же час вимога позивача про звільнення від сплати заборгованості за аліментами за вересень 2019 року задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заборгованості за вказаний період.

Враховуючи вищезазначене, рішення суду на підставі пунктів 3 і 4 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог про звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення цих вимог та звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами за період з вересня 2018 року по серпень 2019 року в розмірі 3243 грн 22 коп., що стягуються з нього за виконавчим листом № 2-239, виданим 06 лютого 2003 року місцевим судом міста Ромни, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно на утримання дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 3, 4; 381- 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 лютого 2020 року скасувати в частині вирішення позовних вимог про звільнення від сплати заборгованості за аліментами та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих вимог.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами за період з вересня 2018 року по серпень 2019 року в розмірі 3243 гривні 22 копійки, що стягуються з ОСОБА_1 за виконавчим листом № 2-239, виданим 06 лютого 2003 року місцевим судом міста Ромни, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 червня 2020 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді : О.Ю. Кононенко

С.Г. Хвостик