Справа № 642/7303/19
Провадження № 2/642/107/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 лютого 2020 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Шрамко Л.Л.,

з участю секретаря - Тугая К.В.,

представника відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в приміщенні суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,

встановив:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання дитини, просила визначити місце проживання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею..

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 08 липня 2017 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Мають сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружнє життя не склалося, і 11 липня 2019 року рішенням Ленінського районного суду м.Харкова шлюб розірвано. Через те, що батько дитини неодноразово у своїх позовних заявах до суду зазначав про те, що дитина проживає з ним, хоч дитина проживає з нею, вона вимушена звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з нею.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 24 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання у справі у загальному позовному провадженні.

04 листопада 2019 року відповідач ОСОБА_6 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вважає позовну заяву такою, що подана безпідставно, оскільки відсутній предмет спору.

07 листопада 2019 року ОСОБА_2 подала суду відповідь на відзив, та зазначила, що позовні вимоги підтримує та вважає небезпідставними, оскільки відповідач неодноразово задля затягування судових справ в своїх зверненнях, поясненнях до суду писав, що дитина проживає разом з батьком, через це необхідно було збирати довідки задля спростування цього твердження, на що витрачалось багато часу, у зв`язку з чим вона і звернулась до суду з вказаним позовом.

13 листопада 2019 року ОСОБА_6 подав заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що син дійсно проживає з позивачкою, що підтверджено рішенням суду, та позивачка отримує кошти на утримання її та сина, тому він вважає, що оскільки відсутній предмет спору, місце проживання дитини встановлено в інших судових справах і ним не заперечується, провадження у справі підлягає закриттю.

24 грудня 2019 року ОСОБА_6 подав клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що на засіданні комісії Департаменту служб у справах дітей ХМР визначено проживання дитини разом з позивачкою ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 24 грудня 2019 року відмовлено у клопотанні відповідача про закриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 24 грудня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

28 грудня 2019 року директор Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради направив суду пояснення по справі, акт обстеження умов проживання дитини за результатом проведеного 16.09.2019 обстеження за адресою: АДРЕСА_1 , надав суду висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, в якому зазначив, що вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .

В поясненні від 23.12.2019 Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради підтримав позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі, та просив розглядати справу без участі представника.

В судовому засіданні представник позивачка ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Зазначила, що підстави для зазначення конкретної адреси при визначення місця проживання дитини, як просить відповідач, відсутні, оскільки дитина проживає та в подальшому буде проживати разом з нею, про що нею і заявлений позов.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, просив визначити місце проживання сина разом з ОСОБА_2 , однак зазначити адресу: АДРЕСА_1 . Послався на те, що позивачка може вивезти дитину за кордон без його згоди, якщо не буде зазначене місце проживання дитини.

Представник відповідача - ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позицію відповідача.

Третя особа просила розглядати справу без участі представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. За таких обставин, відповідно до ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника третьої.

Суд заслухавши пояснення позивачки, відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 липня 2017 року. Мають дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням суду від 11 липня 2019 року шлюб розірвано. Рішення суду від 13 вересня 2019 року з відповідача стягнуті аліменти на утримання дитини, у розмірі ј частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків встановленого мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Після розірвання шлюбу батьки проживають окремо, позивачка постійно проживає разом з дитиною за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно акту обстеження умов проживання проведеного 16.09.2019 за результатом проведеного 16.09.2019 обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , затвердженого в.о. начальника Служби у справах дітей по Холодногірському району ДССД ХМР Путінцевою Л.Ю., будинок знаходиться в приватному секторі, в наявності централізоване водопостачання, газ, електропостачання, газове опалення. Перший поверх будинку з косметичним ремонтом, облаштований меблями та побутовою технікою, на другому поверсі іде ремонт. Дитина займає кімнату разом з матір`ю, в наявності спальне місце, чиста постільна білизна, шафа, особисті речі, одяг, взяття, стілець для годування. В наявності належні умови для проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , 2017 року народження.

У висновку про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наданого Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради міститься наступна інформація.

Батьки малолітнього ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 08.07.2017 по 11.07.2019. ОСОБА_2 повідомила, що після розірвання шлюбу ОСОБА_4 залишився проживати разом з нею.

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 16.09.2019, для дитини створені належні умови для проживання та розвитку.

На засіданні комісії ОСОБА_6 повідомив, що фактично ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю, він проти цього не заперечує. Враховуючи викладене, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю, ОСОБА_2 .

03 лютого 2020 року відповідач ОСОБА_6 подав суду заяву, в якій просив визначити місце проживання сина ОСОБА_4 разом з ОСОБА_2 з обов`язковим зазначенням адреси мешкання, а саме: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що саме за цією адресою маються всі належні умови проживання, що підтверджується актом з матеріалів справи.

Відповідач не заперечував проти проживання дитини з матір`ю.

Суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_2 з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років ,визначається за згодою батьків.

Згідно ст.161 СК України, якщо мати або батько, що проживають роздільно, не прийшли до згоди про те, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішити суд. При вирішенні спору суд бере до уваги відношення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають значення для справи.

У відповідних положеннях Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини 1989 року, що 27 вересня 1991 року набула чинності для України, зазначено:

«Стаття 3. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно приписів Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, принциповим положенням є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст. 18 Конвенції «Про права дитини»).

Відповідно до ст. 27 Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року (Заява N 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у Справі Olssonv. Sweden (N 2) від 27 листопада 1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Позиція, що дитина може бути розлучена з матір`ю у виняткових випадках, також викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України».

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради №800№ від 21 грудня 2019 року надано висновок про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд враховує малолітній вік хлопчика, його прихильність до матері та необхідність в цьому віці в постійній материнській ласці та турботі, враховує те, що дитина постійно проживає з матір`ю за вказаною адресою. Як зазначено у висновку, дитині створені належні житлово-побутові умови та умови для виховання дитини.

Таким чином, позивачка надала суду докази про те, що вона створила сину умови для належного життя, фізичного, духовного розвитку та виховання, він зростає в атмосфері любові, матеріальної забезпеченості та не має жодних виключних підстав для того, щоб розлучити дитину з матір`ю, вилучити її з звичного оточення, та визначення місця проживання дитини з матір`ю відповідає інтересам дитини, тому суд погоджується з наведеним висновком органу опіки та піклування в особі Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради №800№ від 21 грудня 2019 року.

Вказаний висновок є обґрунтованим та суд кладе його в основу рішення.

Крім того, як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Визнання позову відповідачем не порушує прав та законних інтересів інших осіб.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Виходячи з наведених положень, суд розглядає справу в межах заявлених позивачкою позовних вимог.

Відповідач зустрічного позову не заявляв. Він не позбавлений права на звернення до суду у разі наявності підстав щодо визначення способу його участі у вихованні дитини.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4,5, 12, 13,89, 206, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст.160,161 СК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини задовольнити у повному обсязі.

Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Харкова шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення складений 5 лютого 2020 року.

Суддя Л.Л. Шрамко