Головуючий суду 1 інстанції - Архипенко А.В.
Доповідач -Стахова Н.В.
Справа № 423/3908/18
Провадження № 22-ц/810/1129/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Стахової Н.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового

засідання: Сінько А.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області в особі Попаснянського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вільховий Роман Миколайович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Луганського апеляційного суду у спрощеному провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 03 липня 2019 року, ухваленого Попаснянським районним судом Луганської області у складі судді Архипенко А.В.,у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вільховий Роман Миколайович про визнання права власності на недоотримані страхові виплати в порядку спадкування,

встановив:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 ( далі позивач) звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (далі- відповідач), посилаючись на те, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька ОСОБА_2 . ОСОБА_2 за життя перебував на обліку у Попаснянському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області та отримував страхові виплати. Після смерті батька позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким до складу спадщини входить сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилися недоотриманою у зв`язку з його смертю. Згідно з відповіддю відповідача на запит приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вільхового Р.М., страхові виплати ОСОБА_2 не нараховувались і не виплачувались. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на невиплачені страхові виплати, які знаходяться у Попаснянському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області. На думку позивача, за відсутності правових підстав Фонд не здійснював виплату страхових виплат ОСОБА_2 за період з 01.02.2016 року по 11.12.2017 року, що перешкоджає реалізації права спадкоємця на отримання належного спадкодавцю спадкового майна.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_1 просив визнати право власності у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на недоотримані страхові виплати за період з 01 лютого 2016 року по 11 грудня 2017 року та зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області нарахувати і виплатити щомісячні страхові виплати, належні спадкодавцю.

Заочним рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 03 липня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на нього, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а у разі їх відсутності включаються до складу спадщини. Суд першої інстанції не зважив на те, що припинення щомісячних страхових виплат ОСОБА_2 сталося через проведення антитерористичної операції на території Луганської області, а тому недоотримані потерпілим страхові платежі є сумою, на яку спадкоємець має право та яку відповідач зобовязаний нарахувати і виплатити.

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області у відзиві на апеляційну скаргу просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки Відділенням у Попаснянському районі припинено щомісячну страхову виплату потерпілому ОСОБА_2 з 01.02.2016 року, що підтверджується постановою про припинення щомісячної страхової виплати від 01.02.2016 року № 1217/747/747/29. На підставі вказаної постанови ОСОБА_2 не нараховувалась щомісячна страхова виплата за період з 01.02.2016 року по 11.12.2017 року. Отже, за життя спадкоємець не набув права власності на відповідні кошти, що унеможливлює їх спадкування.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, що підтверджується рекомендованими поштовими повідомленнями, що містяться у матеріалах справи.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції послався на те, що суду не надано доказів звернення ОСОБА_2 у період з 01.02.2016 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 до Фонду, який знаходиться на підконтрольній Україні території, із відповідною заявою для продовження дії довідки про взяття його на облік, як внутрішньо переміщеної особи не звертався, а, отже не набув права на страхові виплати за заначений вище період, тому права на виплати вказаних страхових сум немає у позивача. Щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплати страхові суми неотримані за життя спадкодавцем, суд першої інстанції послався на те, що вказані вимоги знаходяться за межами цивільного процесуального та цивільного законодавства України.

З вказаним висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2 є батьком позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки від 17 грудня 2014 року № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції ОСОБА_2 перемістився в АДРЕСА_1 .

Постановою Відділення виконавчої дирекції Фонду в Попаснянському районі Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 01.02.2016 року № 1217/747/747/29 потерпілому ОСОБА_2 припинено виплату щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер у місті Кадіївка, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 26 січня 2018 року Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вільхового Р.М. Тащенку О.В. відмовлено у вчинені такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину за законом на невиплачені страхові виплати, які знаходяться в Попаснянському відділені управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування"(далі Закон), страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Згідно з частинами четвертою і сьомою статті 47 Закону, виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.

Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

Частина десята цієї статті визначає, що належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включаються до складу спадщини.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами третьою, четвертою статті 1219 ЦК України визначено, що не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.

Згідно зі статтею 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Отже, аналіз статей 1218, 1219, 1227 ЦК України і статті 47 Закону свідчить про те, що законодавець передбачив можливість спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної суми відшкодування (страхових виплат).

Підстави припинення страхових виплат встановлені ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції Закону від 28 грудня 2014 року № 77-VIII), страхові виплати і надання соціальних послуг може бути припинено: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 за життя не оскаржував в установленому порядку дії відповідача щодо припинення нарахування страхових виплат. Судове рішення про визнання дій Фонду протиправними та зобовязання його вчинити певні дії не ухвалювалося.

Тобто, у разі припинення Фондом нарахування раніше призначених спадкодавцеві страхових виплат, а також не оскарження останнім в установленому законом порядку таких дій, до складу спадщини не входять права на страхові виплати.

Зазначене не суперечить статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка спрямована на захист особи від будь-якого посягання держави на право особи мирно володіти своїм майном, тобто захисту права приватної власності.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції зазначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У розумінні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) термін «майно» має автономне тлумачення. До поняття «майно» ЄСПЛ, зокрема, відносить:

Усе «власне» майно особи, що може входити до складу спадщини, і яке можна заповісти («Маркс проти Бельгії» (the Marckx case), рішення від 27 квітня 1979 року, п. 64), тобто наявне майно (existing possessions);

кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, які є остаточними та підлягають виконанню («Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), заява № 59498/00, рішення від 7 травня 2002 року, п. 40).

З урахуванням наведеного не відносяться до поняття «майно» («правомірні очікування» / «законні сподівання») суми, що не були нараховані спадкодавцю, яка не оскаржила рішення про припинення страхових виплат у суді.

Суд апеляційної інстанції, з огляду на зазначене, визнає обґрунтованим аргумент відзиву на апеляційну скаргу про неможливість права спадкування на суми, що не були нараховані за життя спадковдавця, а довід скарги про можливість права спадкування на суми, що не були нараховані, - безпідставними.

За приписами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки позивачем не подано доказів на підтвердження належності спадкодавцеві суми страхових виплат з 01.02.2016 року по 11.12.2017 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у спадкоємця права на отримання суми страхових виплат за вказаний період.

Отже, довід скарги про порушення права позивача на отримання страхових виплат, що не були нараховані, не є прийнятним.

Практика Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Пічкур проти України» (заява № 10441/06) від 07 листопада 2013 року, яке набуло статусу остаточного 07.02.2014; рішення у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» (заява № 48787/99) від 08 липня 2004 року), на яку посилається позивач в скарзі, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, які є спадковими.

Так, справа «Пічкур проти України» стосується виплати пенсії у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон; а справа «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» - порушення статті 3 Європейської конвенції з прав людини (заборона катування або нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження або покарання), а також умов, в яких заявники перебували під вартою.

Тобто вказані рішення ЄСПЛ ухвалені в інших правовідносинах, які не є подібними спадковим правовідносинам.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду України від 20 вересня 2018 року у справі № 234/3505/16ц, оскільки правовідносини, які зазначені в цій справі не є тотожними з правовідносинами з якими до суду звернувся позивач.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги стосовно зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області в особі Попаснянського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 страхові виплати, не отримані за життя ОСОБА_2 , знаходяться по за межами цивільного процесуального та цивільного законодавства України, є помилковим, оскільки дані відносини мають приватноправовий характер і підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства. Водночас вказаний висновок не впливає на правильність висновків суду по суті спору.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права правильно дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Попаснянського районного суду Луганської області від і задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374,375,382,383,384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 03 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складений 31 січня 2020 року.

Головуючий

Судді: