КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/2840/18 Головуючий у 1 інстанції - Селезньова Т.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3461/2020 Доповідач - Мараєва Н.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8.12.2020 р. Київський Апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду

цивільних справ :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Заришняк Г.М., Рубан С.М.

При секретарі - Гаврюшенко К.О.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного

суду в порядку спрощеного позовного провадження

Цивільну справу за апеляційною скаргою

Прокурора Київської області

на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2019 року

в справі за позовом Керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області

в інтересах держави в особі територіальної громади міста Бровари до Броварської міської

ради Київської області, ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2

про визнання незаконним та скасування рішення міської ради про затвердження

проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність, витребування земельної

ділянки з незаконного володіння

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з`явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади міста Бровари до Броварської міської ради Київської області, ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність, витребування земельної ділянки з незаконного володіння.

В апеляційній скарзі Прокурор Київської області просить скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2019 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, рішенням Броварської міської ради Київської області від 20.05.2010 р. №1530-84-05 ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на земельну ділянку орієнтовною площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

Рішенням Броварської міської ради Київської області від 02.07.2010 р. № 1575-85-05 ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, з них 0,0160 га - землі обмеженого використання-інженерний коридор мережі лінії електропередачі, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 .

Державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 видано на підставі рішення Броварської міської ради 85 сесії 05 скликання № 1575 від 02.07.2010 р., на земельну ділянку 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, - земельна ділянка кадастровий номер :00:063:1314, площею 0,1 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЛ449172, виданого 04.11.2010р. відділом Держкомзему у м. Броварах Київської області перебуває у приватній власності ОСОБА_1 ; дата державної реєстрації - 24.10.2017р.

За Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 18.07.2017 р., укладеним між ОСОБА_1 (Продавець) і ОСОБА_3 (Покупець), Продавець передав у власність, а Покупець прийняв у власність (купив) земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :00:063:1314.

Оспорюваним у даній справі є рішення Броварської міської ради від 02.07.2010 р. №1575- 85-05, (п.3.13) про затвердження ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і про передачу земельної ділянки у власність.

На підтвердження позовних вимог прокурором надано, зокрема, такі докази:

Відповідь КДП геодезії, картографії, кадастрових та геоінформатичних систем "КИЇВЕНЕРГОІНФОРМАТИКА" від 18.10.2017 р. на запит прокурора, в якій зазначено, що з топографічних планів масштабу 1:2000 та ортофотопланів масштабу 1:2000 станом на 2010 рік із схемою накладення земельних ділянок згідно запиту на землі водного фонду в межах м. Бровари Київської області земельні ділянки з кадастровими номерами :00:064:0521, :00:063:1314 повністю або частково накладаються на землі водного фонду, а саме на 100 метрову прибережну захисну смугу озер. Площа накладення на землі водного фонду земельної ділянки з кадастровим номером :00:063:1314 - 0,1 га (повністю);

Лист КДП геодезії, картографії, кадастрових та геоінформатичних систем "КИЇВЕНЕРГОІНФОРМАТИКА" від 02.05.2018р. встановлено, що з топографічного плану масштабу 1:2000 станом місцевості на 2007р., ортофотоплану масштабу 1:10000 станом місцевості на 2010 рік, викопіювання з матеріалів космічної зйомки станом місцевості на 2007 та 2009 роки із схемою накладення земельних ділянок на землі водного фонду в межах Броварського району Київської області земельна ділянка з кадастровим номером :00:063:1314 повністю накладається на землі водного фонду, на прибережні захисні смуги озер, площа накладення 0,01га;

Лист Управління водних ресурсів у м. Києві та Київській області водойми розташовані між вул. Сонячна та Фельдмана в м. Бровари відносяться до озер, що підтверджується картографічними матеріалами ДП геодезії, картографії, кадастрових та геоінформатичних систем (викопіювання з оргтофотоплану М 1:2000 станом на 2010 рік, представленими у додатку);

Висновок №12/18 земельно-технічної експертизи про те, що на території міста розташовані озера в парку ''Приозерний" ("Озеро "Біле", у парку "Перемоги" (озеро "Перемога"), між вул. Сонячна та вул. Фельдмана по вул. Петропавлівська, по вул. Тургенєва та вул. А. Луценка; водойми розташовані між вул.Сонячна та Фельдмана м. Бровари відносяться до озер. Між вулицями Фельдмана-Абрикосова-Спортивна-Кобилянської-Сонячна в м. Бровари розташовані два водні об`єкти, які з огляду на вихідні дані є озерами. Між такими озерами проходить ґрунтова дорога. В цілому озера оточені кварталом індивідуальної житлової забудови.

Згідно ст. 791 формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно ст. 81 ЗК громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: зокрема, а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Статтею 83 Земельного кодексу України встановлено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Пунктом 4 вказаної статті визначено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать ґ) землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно ст.90 ЗК власники земельних ділянок мають право: зокрема, а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину.

Згідно ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: зокрема, в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно ст.ст. 118, 123 ЗК України встановлено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, згідно якого громадянин, зацікавлений у отриманні земельної діялнки у власність подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який своїм рішенням надає дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обгрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Після отримання дозволу громадянин замовляє компетентній установі (підприємству) виготовлення проекту землеустрою, який після його складення і проходження процедури необхідних погоджень передається відповідному органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування для затвердження, і вказаний орган приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Згідно статті 122 ЗК України визначено повноваження органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до 188 ЗК України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Державний контроль за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів здійснюється Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, іншими державними органами відповідно до законодавства України. Порядок здійснення державного контролю за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства.

Згідно ст.ст.88, 89, 90 Водного кодексу України, з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше З гектарів - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту. Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно ст.330 ЦК якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно ст.387 ЦК власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ст.373 ЦК право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно ст.261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст.267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Постановлюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що ОСОБА_2 дотримано порядку отримання у власність земельної ділянки за даним цільовим призначенням: вона звернулась за отриманням дозволу на розроблення проекту землеустрою, отримала у встановлений законом спосіб такий дозвіл (за рішенням Броварської міської ради, прийнятим на сесії), замовила виготовлення проектної документації (проекту відводу). Проектна документація виготовлена у відповідності до вимог закону, у подальшому затверджена рішенням Броварської міської ради;

що рішення міської ради прийняте органом місцевого самоврядування у межах його повноважень, у визначений законом спосіб - колегіальне рішення, розгляд на сесійному засіданні, тобто з дотриманням порядку, процедури, обґрунтовано; що у даному випадку міська рада не мала законних підстав як для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою так і для відмови у затвердженні виготовленого проекту та для відмови у передачі вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 ;

що позивач не довів незаконності, недостовірності наданого на затвердження міській раді проекту відводу, і він розглядається судом як такий, що повністю відповідає всім вимогам закону;

що прокурор не надав належних, допустимих і достовірних доказів, які б як окремо так і у їх сукупності доводили, що проектна документація є недійсною, що висновки, наявні в проектній документації, є незаконними чи нечинними; що станом на час передачі вказаної земельної ділянки ОСОБА_2 біля неї знаходилось озеро як водний об`єкт з необхідною охоронною зоною, і що вказана земельна ділянка попадала в водоохоронну зону, чи що вказана земельна ділянка була іншого цільового призначення, тобто що у міської ради були законні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту відводу і що були законні підстави для відмови у його затвердженні, що у міської ради були законні підстави для відмови ОСОБА_2 у передачі їй у власність вказаної земельної ділянки; та що ОСОБА_2 отримала вказану земельну ділянку незаконно; що за наявності вказаних підстав суд дійшов висновку для відмови у позові по суті.

Проте, із такими висновками суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Так, обгрунтовуючи апеляційну скаргу позивач зокрема, посилався на те, що до матеріалів цивільної справи № 361/2840/18 прокурором долучено лист правління водних ресурсів у м. Києві та Київській області № 01-12/53 від 24.01.2018 р. «Про надання інформації щодо статусу озер в м. Бровари», яким поінформовано, що розташовані між вул. Сонячна та вул. Фельдмана, водойми є природними озерами.

Листами Київського державного підприємства геодезії, картографії та кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» № 01-01/488 зід 18.10.2017 та № 01-01/283 від 02.05.2018 з картографічними матеріалами викопіювання з топографічного плану масштабу 1:2000 станом місцевості на 2007 рік, ортофотоплану масштабу 1:10000 станом на 2010 рік, викопіювання з матеріалів космічної зйомки станом місцевості на 2007 та 2009 роки та викопіювання з топографічного плану масштабу 1:2000 станом на 2010 рік, на яких відображено розташування озер із їх прибережними захисними смугами та спірної земельної ділянки), підтверджено 100% накладення ділянки з кадастровим номером :00:063:1314 площею 0,10 га на прибережну захисну смугу озера.

Вказані письмові докази є офіційними документами, а тому є належними доказами у даній справі і не можуть бути залишені поза увагою суду.

Надана стороною відповідача документація не була предметом дослідження природоохоронного органу в не отримувала погодження відповідно до постанови КМ України №486 від 8.05.1996 р. та ч.3 ст.186-1 ЗК України.

Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене законом (ст. 88 Водного кодексу України), а тому відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність останньої, оскільки її розміри встановлені законом (дана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 у справі № 469/1393/16-ц, Верховного Суду України від 21.05.2014 у справі № 6-16цс14 та від 24.12.2014 у справі № 6-206цс14).

Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 у справі № 469/1393/16-ц зазначено, що «системний аналіз норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки, за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги, необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №486 від 08.05.1996.

Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у ст. 59 Земельного кодексу України, суперечить нормам ст.ст. 83, 84 цього Кодексу».

Відповідна позиція також неодноразово відображена у постановах Верховного Суду України (зокрема, від 21.05.2014 у справі № 6-14цс14, від 03.11.2015 у справі № 810/2041/14) та Великої Палати Верховного Суду (зокрема, від 15.05.2019 у справі 372/2180/15, від 30.01.2019 № 357/9328/15 та ін.), відповідна практика є сформованою, чіткою та відповідає критерію «останньої правової позиції» на час винесення оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Державне агентство водних ресурсів України (Держводагентство України) є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства.

Тому, зазначена у листі Управління водних ресурсів у м. Києві та Київській області № 01-12/53 від 24.01.2018 інформація є такою, що надана компетентним органом влади, що здійснює ведення державного водного кадастру.

Крім того, відповідно до інформації Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» № 01-01/488 від 18.10.2017 та № 01-01/283 від 02.05.2018 р. та схем накладення спірної земельної ділянки вбачається, що така спірна земля повністю накладається на землі водного фонду, а саме на прибережні захисні смуги озер, які становлять 100 м.

КДПГККГС «Київгеоінформатика» належить до сфери управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, основними завданнями якого є проведення досліджень та розробок, пов`язаних з обробкою топографо-геодезичної, картографічної, гідрографічної, маркшейдерської, геологічної, землевпорядної, кадастрової та екологічної інформації.

Топографо-геодезичні і картографічні матеріали з відображенням меж спірної земельної ділянки та меж 100-метрової прибережної захисної смуги виконано сертифікованим інженером-землевпорядником.

Тому, вказана інформація КДПГККГС «Київгеоінформатика» є належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом в розумінні ст. ст. 76-81, 83, 89 ЦПК України, оскільки стосується предмета доказування та надана уповноваженим суб`єктом, який безпосередньо володіє необхідними знаннями та технічними можливостями для обробки інформації з Державного земельного кадастру.

Висновок експерта № 12/18 (а.с. 14) також підтверджує факт наявності водних об`єктів (озер) на спірній території та їх прибережну захисну смугу, яка визначена в силу закону, що відповідає взаємопов`язаності та зв`язку доказів у їх сукупності згідно ч.2 ст. 89 ЦПК України.

Доводи сторони позивача про існування водоохоронних водних об`єктів із прибережними захисними смугами на них підтверджуються листом і висновком експерта від 22.02.2018 р., який проведено стосовно суміжних земельних ділянок, розташованих в цій місцевості поблизу цих же водних об`єктів - озер.

Доводи апеляційної скарги є слушними.

До того ж, що стосується вимог про витребування спірної земельної ділянки у зв`язку із відсутністю порушень вимог земельного та водного законодавства під час її передачі у приватну власність ОСОБА_2 , подальше її відчуження на користь інших осіб до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , то вони підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Предметом даного спору є землі водного фонду - природоохоронні території з режимом обмеженої господарської діяльності, які в силу законодавчої імперативної заборони (ст.ст. 59, 84 ЗК України, ст. 88 Водного кодексу України) не можуть в жодному разі передаватись громадянам у приватну власність та використовуватись для забудови будь-якими спорудами, крім гідрометричних, гідротехнічних та лінійних (п. 4 ч. 2 ст. 89 Водного кодексу України).

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово звертала увагу на те, що «у спорах стосовно прибережних захисних смуг, земель лісогосподарського призначення, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (ч.3, ст. 13, ч. 7 ст. 41, ч. 1 ст. 50 Конституції України, ч.3 ст. 1 ЗК України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (ст.ст. 18, 19, п. «а» ч. 1 ст. 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (ст. 14 Конституції України)» (п. 127 постанови Великої Палата Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, п. 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/6211/14-ц, п. 148 постанови Великої Палата Верховного Суду від 7.11.2018 р. у справі №488/5027/14-ц, п.90, постанови Великої палати Верховного Суду від 7.11.2018 р. у справі №488/62/14-ц, п.148, постанови Великої палати Верховного Суду від 14.11.2018 р. № 183/1617/16, п. 53 постанови Великої Палата Верховного Суду від 29.05.2019 р. у справі № 367/2022/15-ц).

Згідно ст. 152 Земельного кодексу України визначено способи захисту прав на земельні ділянки, а саме власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

За таких обставин, заволодіння приватною особою ділянкою водного фонду всупереч чинному законодавству, без законного дозволу уповноваженого на те органу може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і конституційними правами всіх інших осіб на безпечне довкілля, непогіршення екологічної ситуації та використання власності не на шкоду суспільству, а тому прокурор звертається до суду для захисту інтересів громади і вже суд із застосуванням принципу jura novit curia («суд знає закони») та, встановлюючи заволодіння громадянином землями водного фонду всупереч вимогам Земельному і Водному кодексів України, незважаючи на заявлені прокурором позовні вимоги про витребування земельної ділянки згідно ст. 387, 388 ЦК України, може самостійно застосувати для вирішення спору норми ст. 391 ЦК України щодо повернення спірної земельної ділянки протягом усього часу триваючого порушення.

Наявність об`єкту нерухомості - житлового будинку на спірній земельній ділянці також не свідчить на неможливість задоволення позовних вимог про витребування спірної землі не узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (п.п. 125.8 - 128).

З цього приводу Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вирішення позовних вимог про повернення власникові земельної ділянки, з огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у п. 61 постанови від 05.12.2018 у справі № 713/1817/16-ц і в п.п. 8.5, 8.18 постанови від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, не є вирішенням питання про право власності на житловий будинок, споруджений на частині цієї ділянки.

За таких обставин, немає підстав вважати, що витребування у володіння власника спірних земель унеможливить реалізацію відповідачами їх прав на житлові будинки.

У спорі щодо аналогічних правовідносин з приводу незаконного набуття права власності на землі водного фонду Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12.06.2019 справа № 487/10128/14-ц зауважила, що повернення власникові спірної земельної ділянки, яка не могла передаватися у приватну власність (про що з огляду навіть на її об`єктивні, видимі природні властивості не могли не знати фізичні особи-відповідачі), є пропорційним вищевказаній легітимній меті заходом (див. також пункти 108-117, 119-123 цієї постанови), який сам по собі не може вважатися перешкодою для відповідачів використовувати споруджені на частинах спірних земель житлові будинки.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Прокурора Київської області - задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2019 року скасувати та постановити нове рішення, яким позов керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади міста Бровари до Броварської міської ради Київської області, ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність, витребування земельної ділянки з незаконного володіння - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Броварської міської ради від 02 липня 2010 року №1575-85-05 "Про передачу земельних ділянок громадянам у власність, надання дозволів на виготовлення технічної документації по оформленню права власності та користування, надання дозволів на розроблення проектів землеустрою, щодо відведення земельних ділянок у власність та внесення змін до рішень Броварської міської ради" в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі у власність ОСОБА_2 , проживаючій по АДРЕСА_2 , земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, з них 0,0160 га - землі обмеженого використання - інженерний коридор мережі лінії електропередачі, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 .

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади Броварської міської ради Київської області в особі Броварської міської ради Київської області земельну ділянку загальною площею 0,1 га з кадастровим номером :00:063:1314, яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 23.12.2020 р.

Головуючий :

Судді :