ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5055/20 Справа № 201/8174/19 Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 лютого 2020 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління-служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини, та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Управління-служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпро ради про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що з відповідачем у справі перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час сторони не проживають разом. Дружина погрожує відібрати сина та виїхати на постійне місце проживання до АР Крим, де проживає її матір, та у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 має паспорт громадянки Російської Федерації та прописку в АР Крим, а отже має можливість за спрощеною процедурою оформити сину сторін громадянство Російської Федерації.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 забрала дитину і поїхала з нею в невідомому напрямку, оскільки ОСОБА_4 не має прописки в Україні, не має житла, власності. В свою чергу, йому на праві спільної часткової власності разом із матір`ю і сестрою належить частина квартири АДРЕСА_1 , в якій син проживав з народження і в якій наявне все необхідне для нормального проживання дитини. Він має стабільний дохід і можливість забезпечити сина увагою та всім необхідним.

На підставі вищезазначеного, просив суд визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; судові витрати покласти на ОСОБА_2 .

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на те, що з 07 жовтня 2005 року по 30 вересня 2019 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 .

Зазначає, що разом із сином тимчасово мешкає в квартирі, частина якої належить ОСОБА_1 , шукає інше житло. Колишній чоловік проживає у гуртожитку з іншою жінкою і її дітьми, однак ОСОБА_1 за її згодою на вихідні дні забирає сина з ночівлею. Вказує, що ніколи не перешкоджала спілкуванню сина із батьком, тоді як ОСОБА_1 та його родичі неодноразово здійснювали по відношенню до неї психологічне насилля.

Вона має роботу, стабільний дохід, робочий день до 16 години, в той час як ОСОБА_1 працює на двох роботах і графік його роботи з 08 до 20 години щодня. Також ОСОБА_2 стверджує, що батько дитини не зможе забезпечити сину нормальне життя в кімнаті гуртожитку разом з іншою жінкою і її дітьми.

На підставі вищевикладеного, просила суд визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 ; стягнути судові витрати з ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2019 року об`єднано в одне провадження позовні вимоги цивільної справи № 201/8174/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління-служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпро ради про визначення місця проживання дитини та цивільну справу № 201/12826/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Управління-служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпро ради про визначення місця проживання дитини.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління-служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпро ради про визначення місця проживання дитини відмовлено.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Управління-служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпро ради про визначення місця проживання дитини - задоволено.

Визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що задовольняючи позовні вимоги про визначення місця проживання дитини з матір`ю, суд виходив із інтересів дитини, зокрема висновку органу опіки та піклування, віку дитини, якій виповнилось лише шість років, у зв`язку з чим хлопчик дужче потребує саме материнської уваги та піклування, а також тих обставин, що ОСОБА_2 має намір і можливість придбати житло за рахунок продажу нерухомості в АР Крим, в той час як ОСОБА_1 приховав від суду і від працівників Управління-служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради місце і умови свого фактичного проживання, при цьому виняткових обставин для розлучення дитини з матір`ю не було встановлено, у зв`язку із чим позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі та відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що визначаючи місце проживання дитини разом з матір`ю, суд першої інстанції не врахував рівність прав батьків, як і інтересів самої дитини, та обмежився висновком органу опіки та піклування, який не відповідає найкращим її інтересам. В суді першої інстанції не досліджувалися умови проживання сторін, наміри ОСОБА_2 придбати житло, за рахунок продажу нерухомості в АР Крим не підтверджуються жодним з доказів.

16 липня 2020 року ОСОБА_2 подала до Дніпровського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, який мотивовано тим, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виняткових обставин для розлучення дитини з матір`ю не було встановлено, що відповідає принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду слід залишити без змін.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 06 травня 2014 року (а.с. 15).

Зі свідоцтва про право власності на житло, виданого 19 червня 2013 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради за розпорядженням № 1/34-13 від 19 червня 2013 року, вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_2 ) (а.с. 16-16 зворот).

За даною адресою сторони разом із сином, матір`ю та сестрою ОСОБА_1 мешкали на протязі подружнього життя. Проте на даний час ОСОБА_1 мешкає за іншою адресою, якої не називає, а ОСОБА_2 із дитиною мешкають у Дніпропетровському міському соціальному центрі матері та дитини, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з довідкою № 105, виданою КПНЗ Міська дитячо-юнацька спортивна школа з опорних видів спорту Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 працює в даному закладі на посаді тренера-викладача із середньомісячною заробітною платою у розмірі 7481,40 грн. (а.с. 17). За місцем роботи характеризується позитивно (а.с. 100).

Відповідно до довідки № 15 від 12 липня 2019 року, виданої КЗО «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №378» ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує ДНЗ № 378 з 01 вересня 2017 року (а.с. 18). Завідувач та вихователь вказують в листі від 06 листопада 2019 року, що дитина проживає разом із матір`ю, батько займається вихованням сина, часто приводить і забирає сина з дитячого садка, водить дитину до логопеда; прислуховується до порад вихователів у спілкування із сином уважний, тактовний, завжди вислуховує сина і відповідає на його запитання; видно, що людина в усьому довіряє батькові (а.с. 89). Мати хлопчика приділяє достатньо уваги вихованню і навчанню дитини; відвідує батьківські збори; бере участь у заходах; за дитиною здійснює належний догляд; вчасно приводить і забирає дитину, по відношенню до сина турботлива і уважна мама (а.с. 125).

На час розгляду справи дитина не відвідує дитячий садок через його віддаленість від місця мешкання ОСОБА_2 і дитини.

ОСОБА_2 з 06 червня 2013 року працює інструктором ЛФК у КЗ «Дніпровська міська дитяча клінічна лікарня №2» Дніпровської міської ради, розмір її середньомісячної заробітної плати становить 4850,85 грн. (а.с. 74). За місцем роботи характеризується як сумлінний і відповідальний працівник (а.с. 78).

З листів Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 21 жовтня 2019, адресованих ОСОБА_2 , вбачається, що у ОСОБА_2 наявний конфлікт з мешканцями квартири АДРЕСА_2 (а.с. 75-77).

Виконавчим комітетом Соборної районної у місті Дніпрі ради 17 грудня 2019 року складений висновок № 229/05-38 «Про визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », яким за доцільне визначення місця проживання малолітнього сина з матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 183-184).

Задовольняючи позовні вимоги про визначення місця проживання дитини з матір`ю, суд першої інстанції виходив із інтересів дитини, зокрема висновку органу опіки та піклування, віку дитини, якій виповнилось лише шість років, у зв`язку з чим хлопчик дужче потребує саме материнської уваги та піклування, а також тих обставин, що ОСОБА_2 має намір і можливість придбати житло за рахунок продажу нерухомості в АР Крим, в той час як ОСОБА_1 приховав від суду і від працівників Управління-служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради місце і умови свого фактичного проживання, при цьому виняткових обставин для розлучення дитини з матір`ю не встановлено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та виходить з наступного.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При цьому, положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини.

Зазначених висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених усіх доказів, дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_2 та визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, оскільки це буде насамперед відповідати інтересам дитини, при цьому зазначене рішення не позбавляє батька брати участь у вихованні дитини, підтримувати з нею регулярні стосунки, піклуватися про стан її здоров`я, фізичний та моральний стан, оскільки відносини, які склалися між батьками не повинні негативно позначатися на психологічному чи фізичному стані їхньої дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не дотримано вимог законодавства, а саме неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, складено висновки, які не відповідають матеріалам справи, не враховано інтереси дитини, рівності прав батьків, негативні характеристики ОСОБА_2 , є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, адже суд ухвалюючи рішення виходив насамперед із інтересів дитини.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з ОСОБА_1 (батьком дитини) є необґрунтованими оскільки суд, враховуючи малолітній вік дитини (п`ять років), бажання матері виховувати і утримувати сина, та наявність необхідних умов для цього, дійшов обґрунтованих висновків, що найкращим інтересам дитини буде відповідати визначення її місця проживання з матір`ю.

Не заслуговують на увагу доводи заявника про неврахування судом аргументів відповідача, оскільки рішення суду першої інстанції містить оцінку доводів сторін.

Наведені у апеляційній скарзі доводи щодо наявності у ОСОБА_2 громадянства Російської Федерації не впливає на правильність висновки судів щодо визначення місця проживання з матір`ю, оскільки реалізація ОСОБА_2 свого права на вибір громадянства, не перешкоджає розгляду цієї справи та не є безумовною підставою для задоволення вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені скаржником у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида