Головуючий у 1-й інстанції Іванченко А.М.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Зайцевої С.А., Ткаченко Т.Б.,

за участю секретаря Сидельнікової А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 листопада 2019 року, ухвалене у складі судді Іванченко А.М., повний текст рішення складено 13 листопада 2019 року, по цивільній справі

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на наступні обставини. 30.05.2011 року між банком і ОСОБА_1 укладено договір б/н, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 14000грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення умов договору позичальник заборгованість за кредитом, відсотками та іншими витратами не погасив, у зв`язку із чим станом на 31.08.2016 року утворилась заборгованість у сумі 42997,16грн, яка складається з: основної суми заборгованості за кредитом - 13005,03грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 25868,46грн, заборгованості за пенею та комісією - 1600грн, а також штрафів - фіксованої частини 500грн та процентної складової 2023,67грн., яку позивач просив стягнути з відповідача поряд із компенсацією понесених судових витрат з оплати судового збору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 листопада 2019 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором б/н від 30.05.2011 року у розмірі 20927,26грн, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 670,6 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заявленої частини позовних вимог, а саме заборгованості за основною сумою боргу по кредиту - 13005,03грн та заборгованості по процентам за користування кредитом - 7922,23грн (проценти розраховано, виходячи з 360 днів і первісної процентної ставки 30% річних, оскільки про підвищення процентної ставки позичальник не повідомлявся належним чином, взято період з 01.09.2014р. по 31.08.2016р. за 731 дні), всього на загальну суму 20927,26грн. Рішення суду грунтовано на зібраних доказах щодо підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, узгодженою між сторонами процентною ставкою на рівні 2,5% щомісячно (або 30% річних) в Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», за якими достовірність підписів позичальником не оспорювалась. Судом враховані скрін-шоти із зображенням позичальника і виданих йому кредитних карт, що узгоджуэться із довідками банку про строк дії карток, остання з яких - до червня 2017 року. Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення штрафів, пені з комісією, суд грунтував своє рішення положеннями ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 р. N 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що: позивачем не надано доказів щодо надання відповідачу саме кредиту в розмірі 14000грн. зі строком погашення до 31.08.2016р, а ні якоїсь іншої послуги; кредитний договір банком не наданий; доказів існування сторінки сайту немає; в суді першої інстанції інстанції він заперечував достовірність підпису від його імені; відповідач заперечує достовірність наданих скрін-шотів з видачі банківських карток, на які посилається позивач; судом не враховано практику Верховного Суду з розгляду кредитних справ. Крім того, в порядку повороту виконання скасованого заочного рішення у даній справі від 01.02.2017р. просив стягнути з банку стягнуту з його пенсії грошову суму в ході виконання виконання цього рішення в розмірі 8512,62грн., а також компенсувати за рахунок позивача понесені ним витрати з оплати судового збору зі скасування заочного рішення.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Враховуючи положення ч. 1 ст. 368 ЦПК України, розгляд даної справи, що є малозначною згідно із ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку спрощеного провадження.

Справа розглядається за участі відповідача ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, представника АТ КБ «Приватбанк» - Шишелової Н.В., яка заперечувала проти доводів скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Як встановлено судом, 30.05.2011р. ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», де зазначено, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складають між сторонами договір про надання банківських послуг. Між сторонами узгоджено за підписом позичальника кредитування за відновлювальною кредитною лінією з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» із процентною ставкою за користування кредитними коштами в розмірі 2,5% щомісяця (або 30% річних), нарахованих на залишок заборгованості, що втілено у Довідці про умови кредитування. В анкеті-заяві позичальник засвідчив своїм підписом надання йому в письмовому вигляді для ознайомлення Тарифів банку та Умов і Правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті www.privatbank.ua (а.с. 6-8, 163-164).

Банком розраховано заборгованість позичальника ОСОБА_1 , яка станом на 31.08.2016р. складає загальну суму 42997,16грн, з них: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 13005,03грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 25868,46грн, заборгованість за пенею та комісією - 1600грн, штраф (фіксована частина) - 500грн, штраф (процентна складова) - 2023,67грн (а.с. 4, 5).

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні в частині розміру присудженої заборгованості, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Абзацом 2 частини першої статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Суд першої інстанції встановив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та Банком Договір, що підтвердив підписом у заяві. Крім того, в справі наявна довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка була підписана позичальником 30.05.2011р. (а.с. 164), в якій сторонами договору була узгоджена процентна ставка за користування кредитними коштами на рівні 2,5% в місяць або 30% річних, що в сенсі ст.ст. 628, 638, 1048, 1054 ЦК України є обов`язковим до виконання ОСОБА_1 . Отже, в довідці про умови кредитування сторонами визначено домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитом. Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджено, що укладений між сторонами кредитний договір становлять декілька формулярів, що сукупно визначають кредитний ліміт і обсяг плати за користування ним.

Згідно довідки АТ КБ "Приватбанк" (а.с. 155), скрін-шотів із зображенням позичальника ОСОБА_1 (а.с. 171-172), дійсність яких не спростована відповідачем, ним за договором про надання банківських послуг від 30.05.2011р. було отримано картки, зокрема: 30.05.2011р. (НОМЕР_1 ) - термін дії до 02/15; 02.12.2013р. (НОМЕР_2 ) - термін дії до 06/17, з наданням якої банком встановлено позичальникові кредитний ліміт в розмірі 14000грн.

З викопіювання по руху коштів за вказаними картками (а.с. 115-119, 133-135) вбачається їх активне використання позичальником, як зняття готівки в банкоматі, придбання товарів в магазинах, погашення кредиту готівкою на картку, оплата платежів в терміналі самообслуговування тощо. Вбачається обнулення боргу (відсутність боргу) станом на 01.10.2014р.

В суді апеляційної інстанції відповідач пояснював, що він іздив до м. Дніпра, де у відділенні Приватбанку просив 100тис.грн., але йому дали меншу суму. І з викопіювання по руху коштів на рахунку вбачається, що 02.10.2014р. в терміналі обслуговування у відділенні банку (б. 34 по вул. Івана Мазепи ) в місті Дніпро позичальник здійснив оплату платежів на суму 12900грн, вдавшись до використання обумовленого сторнами кредитного ліміта із використанням електронного платіжного засобу. Дана транзакція, як і всі вищезазначені інші, не оспорена відповідачем ані до банку, ані до компетентних органів. Дані обставини свідчать про укладеність кредитного договору в силу ст.ст. 1046, 1054 ЦК України.

Достовірність підписів в анкеті-заяві, довідці про узгодження процентної ставки за користування кредтних коштів (а.с. 164) не оспорена у встановленому законом порядку (клопотання про призначення почеркознавчої експертизи не заявлялося); визнано позичальником видачу йому карток, про що свідчать скрін-шоти із зображенням відповідача; не оспорена жодна з транзакцій, відображених у викопіюванні по руху коштів по рахунках, в тому числі і оплата платежів на суму 12900грн.

Тож, наданими документами, спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача щодо непідтвердження позивачем факту укладення між сторонами кредитного договору.

Станом на 02.10.2014р. позичальник має борг в розмірі 13412грн. В подальшому заборгованість в повному обсязі не була погашена. Останній платіж на погашення здійснено позичальником 10.01.2015р.

Заявляючи про те, що йому не видавали на руки грошову суму кредиту готівкою в заявленому банком розмірі 14000грн., відповідач не врахував природу укладеного між сторонами договору з надання кредитного ліміту, тобто надання можливості за допомогою фінансового інструменту (кредитної картки), в тому числі виданої у травні 2011 року кредитки (а.с. 171) та 02.12.2013р. універсальної картки Голд НОМЕР_2 (а.с. 172), яка була активна, використати грошову суму в межах наданого ліміту, що і фактично використав позичальник.

Заперечення позичальника з приводу різних номерів по договору у довідці про умови кредитування і скрін-шоті не приймаються, оскільки нумерація SAMDN* ** є внуртішньобанківськими кодами, що не ототожнюются із номерами договорів, як помилково вважає відповідач.

З розрахунку заборгованості (а.с. 4-5), даних по руху коштів по картковому рахунку (а.с. 115-119), вбачається об`єктивно підтверджена заборгованість по основній сумі боргу (тіло кредиту) в розмірі 13005,03грн, що правильно з дотриманням вимог матеріального закону стягнута за судовим рішенням.

Разом з тим, з наведених документів підтверджується заборгованість по процентам за користування кредитними коштами за період (після обнулення боргу станом на 01.10.2014р.) з 26.11.2014р. (після закінчення узгодженого між сторонами пільгового періоду 02.10.2014р.-25.11.2014р., коли проценти не нараховуються) по 31.08.2016р., чим відобмежує спірний період позивач у позовній заяві, за обумовленою в Довідці процентною ставкою 2,5% щомісяця або 30% річних, що розраховуються виходячи з 360 днів, і в грошовому виразі становить 3968,92грн (нараховано проценти за період 26.11.2014р.-25.03.2015р. в розмірі 1334,69грн + за період 26.03.2015р.-31.08.2016р. в розмірі 4975,56грн = 6310,25грн, з яких слід відрахувати сплачені в цих двох періодах проценти в розмірі 2341,33грн).

Сумарний обєктивно підтверджений борг позичальника становить 16973,95грн (13005,03+3968,92), у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в частині присудженого розміру заборгованості підлягає зміні в порядку ст. 376 ЦПК України.

Рішення в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення штрафів, пені з комісією відповідає вимогам Закону України від 2 вересня 2014 р. N 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» і підлягає залишенню без змін у вказаній частині.

За положеннями п. 4 ч. 1 ст. 444 ЦПК України суд апеляційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Беручи до уваги зміну рішення суду першої інстанції за наслідками апеляційного перегляду, враховуючи відомості про стягнення з пенсії позичальника на користь кредитора в порядку виконання заочного рішення від 01.02.2017р. грошей в сумі 8512,62грн, що менше, аніж присуджено за новим рішенням суду апеляційної інстанції в розмірі 16973,95грн, відсутні підстави для допущення повороту виконання судового рішення, про що просив у змісті апеляційної скарги відповідач.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду першої інстанції змінюється за новим рішенням, то підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір за подання позовної заяви частково, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Так, заявлено позивачем позов з ціною 42997,16грн або 100%; задоволено позов банку за наслідками розгляду справи судом першої і апеляційної інстанції на суму 16973,95грн або 39,48%. Судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача за подання позовної заяви банком, становить 544,03грн (39,48% від сплаченого судового збору за подання позовної заяви 1378грн.).

За наслідками апеляційного розгляду на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню з позивача АТ КБ «Приватбанк» частково понесені витрати по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі, пропорційному до задоволеної відповідачеві частини (100%-39,48%=60,52%), що в грошовому виразі становить 1250,95грн (60,52% від сплаченого збору 2067грн).

Враховуючи ухвалення оскаржуваного рішення внаслідок невідповідності висновків суду обставинам справи в частині розміру заборгованості по процентам і розміру компенсації судового збору за наслідками розгляду справи в суді першої інстанції, таке рішення у відповідній частині згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає зміні згідно вищенаведеного мотивування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 листопада 2019 року в частині розміру заборгованості по кредитному договору і судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором б/н від 30.05.2011 року у розмірі 16973 (шістнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят три) гривні 95 копійок, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 544 (п`ятсот сорок чотири) гривні 03 копійки.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 в порядку часткового відшкодування витрат з оплати судового збору за подання апеляційної скарги - 1250 (одна тисяча двісті п`ятдесят) гривень 95 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 31 січня 2020 року.

Судді: С.А.Попова

С.А.Зайцева

Т.Б.Ткаченко