Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3516/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.12.2020 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі: головуючого - судді Леньо В.В. секретар судового засідання Казимірська Н.В., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадкове майно та поділ спадкового майна,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спадкового майна та визнання права власності на спадкове майно.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 та три земельні ділянки загальною площею 1,9953 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вони є спадкоємцями першої черги за законом, як діти померлого. Крім них спадкоємцем за законом першої черги та особою, яка має право на обов`язкову частку у спадщині є мати померлого, їх бабуся - відповідачка ОСОБА_3 . Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом не має. Їх мати, дружина спадкодавця не є спадкоємцем до майна померлого, оскільки були розлучені на підставі рішення Виноградівського районного суду від 13.02.2017 року. Позивачі спадщину прийняли в порядку ст.1268 ЦК України, оскільки проживали з батьком у спадковому будинку. Відповідач по справі ОСОБА_3 , у встановлений законом шестимісячний строк відмовилася від спадщини.

Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у нотаріуса не мають можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок, щодо правовстановлюючого акту на земельну ділянку, то він втрачений.

З наведених підстав вимушені звернутися до суду і просять поділити спадкове майно та визнати за ОСОБА_2 право власності в цілому на житловий будинок з надвірними спорудами , який розташований по АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_1 , право власності на земельні ділянки пл. - 0.6752 га з кадастровим номером :05:001 ; площею , 0.5402 га з кадастровим номером :01:005; площею 0.7799 га з кадастровим номером :06:001 , які розташовані на території Олешницької сільської ради.

Позивачі ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , в підготовче засідання не з`явилися, їх представником адвокатом Дидинською Б.М., до суду подано клопотання про розгляд справи без їх особистої участі. Позовні вимоги підтримують.

Відповідачка ОСОБА_3 в підготовче засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просила розгляд справи провести без її участі. Позовні вимоги визнає та не заперечує щодо визнання за її онуками права власності на спадкове майно.

Відповідно до п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України (2003 р.).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , котрий є батьком позивачів та сином відповідачки, що підтверджується свідоцтвами про народження позивачів, ці обставини визнаються сторонами, у суду немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, тому ці обставини не підлягають доказуванню.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне йому майно.

На момент смерті ОСОБА_2 згідно довідки Олешницької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області за №02-10/224 від 04.03.2020 р., за ним рахувався житловий будинок в АДРЕСА_1 , підстава: погосподарська книга №5; особовий рахунок -0411-1-1.

Згідно з довідкою №557 від 0.07.2020 року, виданою КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» житловий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 , із загальною площею житлового будинку - 50,6 кв.м., в тому числі житловою - 19,1 кв.м., будівництвом завершений та вартість станом на липень 2020 року становить 84552 (вісімдесят чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят два) грн. Житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , рахується за ОСОБА_2 .

Також згідно відомостей Відділу у Виноградівському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області, за ОСОБА_2 , зареєстрований державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №018619 від 09.06.2003 року, площею 1,9953 га.

Ці обставини також визнаються сторонами, у суду немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, тому ці обставини не підлягають доказуванню.

Після смерті ОСОБА_2 , позивачі звернулася з письмовою заявою про прийняття спадщини до Виноградівської державної нотаріальної контори.

Відповідач по справі ОСОБА_3 , в свою чергу у визначений законом шестимісячний строк з дня смерті ОСОБА_2 , звернулася до нотаріуса із заявою про відмову від права на спадкування після смерті ОСОБА_2 .

Дружина спадкодавця, не є спадкоємцем до майна померлого, оскільки на підставі рішення Виноградівського районного суду від 13.02.2017 року не перебувала у шлюбі з спадкодавцем.

Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у нотаріуса не мають можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок, щодо правовстановлюючого акту на земельну ділянку, то він втрачений.

Суд констатує, що позивачі після смерті свого батька відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, як спадкоємці за законом спадщину прийняли, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не заявили про відмову від неї.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок та довідки КП «Виноградівського РБТІ» № 557 від 07.07.2020 року, житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , будівництвом завершений (рік будівництва - 1936), правовстановлюючих документів на будинок не оформлено.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у по-господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Постановою Пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» п.10 визначено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

В ст. 131 Земельного кодексу України зазначено, що громадяни України, мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування.

Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачами на законних підставах набуто право власності на спадкове майно.

Відповідно до ч.1,2 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за угодою між собою, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі за взаємною згодою бажають поділити спадкове майно між собою.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Приймаючи до уваги, що позивачі не мають можливості у позасудовому порядку оформити спадщину на спадкове майно, та враховуючи визнання відповідачем ОСОБА_3 , позовних вимог позивачів, на підставі ст.ст.1261, 1268 ЦК України суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення..

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.10,60,212-215 ЦПК України, суд,-Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 18, 81, 200, 223, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 16, 1216, 1220, 1222, 1268, 1270, 1274 ЦК України, суд -,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . РНОКПП: НОМЕР_1 , мешканцем АДРЕСА_1 , право власності в цілому на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , загальною корисною площею 50.6 кв.м., в тому числі житловою 19.1 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , мешканцем АДРЕСА_1 , право власності на земельні ділянки пл. - 0.6752 га з кадастровим номером :05:001; площею 0.5402 га з кадастровим номером :01:005; площею 0.7799 га з кадастровим номером :06:001, а в загальному становить 1.9953 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Олешницької сільської ради, видані спадкодавцю ОСОБА_2 на підставі розпорядження Виноградівської районної державної адміністрації від 12 листопада 2002 року № 585 та належали йому на праві приватної власності згідно державного акта на право приватної власності на землю серії 11 -ЗК № 018619, виданого головою Виноградівської РДА 09 червня 2003 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

ГоловуючийВ. В. Леньо