Дата документу 03.02.2020 Справа № 331/5330/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/5330/19 Головуючий у 1-й інстанції: Скользнєва Н.Г.
Провадження №22-ц/807/608/20 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В..,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі», в особі представника Гончарова Василя Івановича на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2019 року про відмову у видачі судового наказу у справі за заявою Концерну «Міські теплові мережі» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по оплаті за відпущену теплову енергію, а також індексу інфляції, 3 % річних та пені, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року Концерн «Міські теплові мережі», в особі представника Гончарова Василя Івановича звернулося із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по оплаті за відпущену теплову енергію, а також індексу інфляції, 3 % річних та пені.

Заява обґрунтована тим, що 01.02.2007 року між ним та відповідачем укладено договір № 101807 купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді. Теплова енергія постачалась на викуплене нежитлове приміщення № 2 першого поверху для розміщення офісу по АДРЕСА_1 . В період з березня 2019 року по квітень 2019 року, з червня 2019 року по серпень 2019 року, жовтень 2019 року Концерн «Міські теплові мережі» відпустив Боржнику теплову енергію на загальну суму 4351,83 грн., з яких відповідач сплатив 1442,46 грн., заборгованість становить 2909,37 грн.

Враховуючи зазначене, просив суд видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові межі»: Основного боргу за відпущену теплову енергію у розмірі 2909,37 грн.; пені у розмірі 1621,66 грн.; інфляційних втрат в розмірі 132,06 грн.; 3 % річних в розмірі 142,67 грн.; судового збору у розмірі 192,67 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2019 року відмовлено у видачі судового наказу .

Не погоджуючись з ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2019 року щодо відмови у видачі судового наказу, вважаючи її такою, що постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права, Концерн «Міські теплові мережі», в особі представника Гончарова Василя Івановича подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та повернути заяву про видачу судового наказу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд посилаючись на заявлену вимогу, частина якої не міститься в ст. 161 ЦПК України, мав керуватися ч. 3 ст. 165 ЦПК України, а саме видати судовий наказ, в якому заява повинна бути задоволена частково, а саме : суд мав стягнути суму основного боргу, інфляційні втрати та 3 % річних, а в частині щодо стягнення пені відмовити, зазначивши причини відмови. Інфляційне збільшення боргу та відсотки річних є частиною суми боргу, тобто є грошовим зобов`язанням, яке вираховується у відсотках від суми так само як і пеня. Захист прав у наказовому провадженні може мати місце за наявності безспірної вимоги стягувача, що підтверджується належно оформленими письмовими документами. В свою чергу частина вимоги, що складається з з суми нарахованої пені, стягнення якої також може бути розглянуто в наказовому провадженні, оскільки вона теж відноситься до безспірної вимоги, так як була передбачена сторонами при укладенні відповідного договору.

Відзив на апеляційну скаргу в орядку ст. 360 ЦПК України не надходив.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у видачі наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, і вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відмовляючи Концерну "Міські теплові мережі" у видачі судового наказу в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що вимога про стягнення з боржників пені не передбачена ст. 161 ЦПК України.

Проте, колегія суду не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що Концерн "Міські теплові мережі" звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відпущену теплову енергію, яка складається з: суми основного боргу за відпущену теплову енергію в розмірі 2909,37 грн., пені в розмірі 1621,66 грн., інфляційних втрат в розмірі 142,67 грн., 3% річних в розмірі 142,67 грн., судового збору в розмірі 192,10 грн.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції послався на норму п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, згідно якої суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Наказне провадження - це спрощена форма захисту прав і інтересів кредитора, чиї вимоги до боржника засновані на беззаперечних документах. Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу (ч. 1 ст. 160 ЦПК України).

За приписами ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо:

1) заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку;

2) заявлено вимогу про компенсацію витрат на проведення розшуку відповідача, боржника, дитини або транспортних засобів боржника;

3) заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості;

4) заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

5) заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

6) заявлено вимогу про повернення вартості товару неналежної якості, якщо є рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту продажу товару неналежної якості, ухвалене на користь невизначеного кола споживачів;

7) заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу (п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України).

За приписами ч. 3 ст. 165 ЦПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження", якщо у заяві про видачу судового наказу об`єднано вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суддя ухвалою відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу в частині цих вимог, а щодо вимог, які підлягають розгляду в порядку наказного провадження, - вирішує питання про відкриття наказного провадження. Якщо такі вимоги між собою взаємопов`язані та окремий їх розгляд неможливий (наприклад, заявлено вимогу про присудження аліментів, а із заяви вбачається необхідність залучення особи, яка вже отримує від боржника аліменти), то суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, але лише за умови сукупності таких підстав. Зокрема, не є підставою для відмови у прийнятті заяви в частині вимог про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг одночасне заявлення вимоги про зобов`язання укласти договір про надання таких послуг, оскільки окремий розгляд цих вимог є можливим.

Ухвала про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу має бути мотивованою, вона може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення (пункт 3 частини першої статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

У цьому випадку може бути видано судовий наказ про стягнення не лише суми заборгованості, але й про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Для їх стягнення суду має бути додано документи, що чітко підтверджують їх розрахунок (у тому числі й розрахунок щомісячних нарахувань), при цьому визначений розмір не потребує додаткової оцінки та дослідження у сукупності з іншими доказами (п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження").

Зазначені роз`яснення не втратили свого змісту й у зв`язку з прийняттям ЦПК України в новій редакції, так як правове регулювання цього питання не змінилося.

Суд першої інстанції вимоги ч. 3 ст. 165 ЦПК України не врахував та постановив ухвалу суду про відмову у видачі судового наказу щодо усіх заявлених Концерном "Міські теплові мережі" вимог.

Обґрунтування неможливості окремого розгляду вимог Концерну "Міські теплові мережі" про стягнення основного боргу за відпущену теплову енергію в розмірі 2909,37 грн., інфляційних втрат в розмірі 132,06 грн., 3% річних в розмірі 142,67 грн., судового збору в розмірі 192,10 грн. від вимог про стягнення пені в розмірі 1621,66 грн. мотивувальна частині ухвали суду не містить.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції зазначених обставин та вимог ч. 3 ст. 165 ЦПК України не врахував, а тому його висновок про відмову у видачі судового наказу щодо всіх заявлених Концерном "Міські теплові мережі" вимог не можна визнати обґрунтованим.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги Концерну "Міські теплові мережі" знайшли своє часткове підтвердження, а постановлена ухвала суду у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі», в особі представника Гончарова Василя Івановича задовольнити

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2019 року про відмову у видачі судового наказу у цій справі скасувати, справу направити до суду першої для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова складена 03 лютого 2020 року.

Головуючий суддя - доповідачСуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.